ועדת הבריאות, כנסת 24, פרוטוקול מספר 118, 2022-05-10 13:30

עידית סילמן: שלום לכולם, אני מתכבדת לפתוח את ישיבת ועדת הבריאות.

עידית סילמן: היום ט' באייר התשפ"ב, 10 במאי 2022.

עידית סילמן: על סדר היום: חשד לזיהום מזון במעון "בית דפנה" לאנשים עם מוגבלות.

עידית סילמן: כמו שכולנו התבשרנו ונעצבנו לפני מספר ימים על פטירתם של שלושה חוסים, דיירים במעון בית דפנה בחולון, אשר נפטרו ככל הנראה עקב הרעלת מזון.

עידית סילמן: אנחנו כאן כדי לשמוע תשובות ולשמוע מה היה שם.

עידית סילמן: אני יכולה לומר שכוועדת בריאות אנחנו מייחסים חשיבות עליונה לדאגה ולשמירה קפדנית על בריאותם של אנשים עם מוגבלויות וצרכים מיוחדים, כמו גם אנשים רגילים.

עידית סילמן: רק אתמול קיימנו דיון שלם עם חברת שטראוס עלית על הקריאה לתיקון שנעשתה.

עידית סילמן: אני חייבת לומר שהמציאות הזו בה אנו נאלצים לקיים דיונים אודות חוסים בהוסטלים ואנשים שעליהם אנחנו אמונים וצריכים לדאוג להם בחברה שלנו, ואנחנו שומעים את הבשורות הנוראיות האלה, זה מטלטל כל אחד מאיתנו וזו לא הפעם הראשונה בתקופת זמן קצרה.

עידית סילמן: שלושה דיירים בהוסטל רשמי ומוכר של משרד הרווחה הלכו לעולמם.

עידית סילמן: זה דבר שלא ניתן לעבור עליו לסדר היום ואני בתור וועדה לא מתכוונת לעבור על זה לסדר היום.

עידית סילמן: אנחנו רוצים לשמוע כאן תשובות ולהתעדכן במציאות.

עידית סילמן: אנחנו כרשות מחוקקת חייבים לוודא שמשרדי הממשלה, במיוחד משרד הרווחה ומשרד הבריאות ידאגו שיש את התנאים הבריאותיים והפיזיים הטובים ביותר לחוסים, שאנחנו כמדינה יכולים לספק להם כדי שחלילה לא יהיו מקרים טראגיים מעין אלו.

עידית סילמן: אני חייבת לומר שקראתי ציוץ של אחת מחברות הכנסת לשעבר שדיברה על זה שבסופו של דבר, ככל הנראה אין ברירה, צריך ללכת כל יום לבקר במקומות האלה.

עידית סילמן: צריך להגיע ולעשות ביקורי פתע כי אין ברירה אחרת.

עידית סילמן: המציאות עצמה, הלכה למעשה, לא מתיישבת עם מה שאנחנו היינו רוצים לבני המשפחות שלנו, לאנשים היקרים לנו, לאנשים שחיים פה במדינת ישראל בשנת 2022.

עידית סילמן: זה אנשים שאנחנו כחברה, והיחס שלנו כחברה לאנשים שיותר צריכים אותנו, פה אנחנו נמדדים באמת.

עידית סילמן: זו הרעות, זו הערבות ההדדית והאחדות עליה אנחנו מדברים כל הזמן.

עידית סילמן: ככל הנראה, אם אין ברירה, זה מה שאנחנו נעשה.

עידית סילמן: אנחנו פשוט נצא בכל שבוע, כמה פעמים בשבוע אם צריך, ונבקר בכל מקום כדי לוודא שהיחס, הטיפול והתנאים ראויים.

עידית סילמן: בדיון הזה אנחנו נבקש לשמוע מהנהלת הרשת המנהלת את המעון כיצד דבר כזה קרה במוסד שנמצא תחת אחריותם.

עידית סילמן: נבקש לשמוע את מסקנות ועדת החקירה, אם יש כאלה, או מה מסקנות הביניים שידועות לנו כעת.

עידית סילמן: אני יודעת שמשרד הרווחה והשר מאיר כהן מינו צוות וועדה, וגם משרד הבריאות מינה צוות בדיקה שבדק את הנושא וגילה ליקויים.

עידית סילמן: החובה שלנו היא לעשות הכל כדי שזאת תהיה הטרגדיה האחרונה ולא יישנו מקרים כאלה, אבל אנחנו נקיים דיונים פומביים ככל שנדרש כדי להעמיד את הדברים על דיוקם.

עידית סילמן: לא יכול להיות שבבני ציון יש אנשים שיתייחסו אליהם בצורה לא ראויה.

עידית סילמן: לא יכול להיות שאנשים יאכלו מאכלים לא ראויים בבדיקות שהתגלו.

עידית סילמן: לא יכול להיות שזו המציאות, שזה מה שמדינת ישראל מאפשרת ונותנת לאנשים בימים כאלה, ובכלל בשוטף.

עידית סילמן: בממצאי הדוח נמצאו ליקויים שלא הייתה הקפדה על הפרדת מזונות, שאין נהלי עבודה, שרמת הניקיון לקתה בחסר.

עידית סילמן: המטבח נסגר באופן מידי.

עידית סילמן: אנחנו יודעים שיש הרבה שהיו חולים, היו גם כמה שאושפזו.

עידית סילמן: המציאות הזו היא מציאות קשה לחלוטין.

עידית סילמן: אנחנו נתחיל בנציגי המשרדים ונציגי ההוסטל שנמצאים כאן איתנו.

עידית סילמן: אני מזכירה לכם שהדיון הזה מצולם וכל מה שאתם אומרים נשמר פה.

עידית סילמן: אני מבקשת לכבד את המקום, את האנשים ואת המשפחות, וגם להגיד כל מה שאתם יודעים.

עידית סילמן: אין מה לעשות, אנחנו ניכנס לעובי הקורה.

עידית סילמן: אם צריך לעשות כמה דיונים בנושא הזה, אנחנו נעשה כמה דיונים.

עידית סילמן: אני יכולה להגיד לכם שאנחנו לא נרפה, אנחנו נחזור, נבדוק מה המסקנות הסופיות ונבקר.

עידית סילמן: אנחנו רוצים לשמוע איך הדבר הזה קורה.

עידית סילמן: האם יש פיקוח סדיר בתחום המזון ומי האחראי?

עידית סילמן: מה השקיפות של הממצאים מול המשפחות?

עידית סילמן: אנחנו לא סתם מביאים את זה לשולחן הזה.

עידית סילמן: האם יש סנכרון בין משרדי הבריאות והרווחה?

עידית סילמן: האם המעונות של הצרכים המיוחדים נופלים בין הכיסאות?

עידית סילמן: ככה זה נראה.

עידית סילמן: איך אנחנו מונעים הישנות מקרים כאלה בעתיד?

עידית סילמן: אנחנו נפתח עם נציגי משרד הרווחה.

עידית סילמן: אני חייבת לומר שבעיניי היה ראוי שמנכ"לים יגיעו לדיון כזה, אבל אני לא יודעת, מנכ"לים או שרים שאחראיים.

עידית סילמן: אנחנו לא מדברים כאן על מקרה קל, יש כאן מציאות טראומתית ומישהו צריך לקחת עליה אחריות.

עידית סילמן: משרד הרווחה והביטחון החברתי, חגי מויאל, מנהל השירות לדיור תומך במנהל מוגבלויות.

עידית סילמן: בבקשה.

סמדר אונה: אולי תסביר למה משרד הרווחה פוגע בנכים במעונות.

סמדר אונה: אני מקרה אחד בו פגעו, נאלצתי לברוח ממקום כזה.

עידית סילמן: הדיון הולך להיות מאוד טעון, אבל אני מבקשת לאפשר לכולם לדבר.

עידית סילמן: אני אאפשר לכולם לדבר כדי שכל אחד יקבל את המקום שלו פה בדיון הזה ונוכל לשמוע ולכתוב את השמות של כל אחד בפרוטוקול.

עידית סילמן: מעניין אותי לדעת האם יש דוחות מלאים ולמה לא מפרסמים דוח מלא, כי אנחנו עד עכשיו לא יודעים מה סיבת המוות הרשמית, אם יש כזו.

עידית סילמן: האמת, סתם שאלה, למה נציגים בכירים של המשרדים לא הגיעו לדיון?

עידית סילמן: לא שאני אומרת שאתם לא בכירים, אבל אני חושבת שכשיש דיון כזה, אני לא חושבת שאני בכירה מספיק כדי לתת תשובות על הדבר הזה.

עידית סילמן: בסופו של דבר אנחנו מתעסקים פה במקרה מאוד טראגי.

עידית סילמן: הייתי מצפה מהמשרדים שמנכ"לי המשרד והשרים, גם אם הם לא פה, יעלו בזום.

עידית סילמן: אני חושבת שזה המינימום שמכבד, אבל אני לא דנה אף אחד לכף חובה, אני אומרת את דעתי.

עידית סילמן: ביקשנו.

עידית סילמן: חגי, בבקשה.

חגי מויאל: אנחנו מתכנסים פה אחרי אירוע מצער של שלוש פטירות במעון בית דפנה.

חגי מויאל: אני אתן איזושהי אמירה כללית לגבי מנהל מוגבלויות.

חגי מויאל: מנהל מוגבלויות מפעיל היום מסגרות בכל רחבי הארץ למעל 17,000 דיירים במסגרות.

חגי מויאל: זה כולל גם מסגרות פנימייתיות, מעונות, וגם דיור בקהילה.

חגי מויאל: מתוכם כ-9,000 דיירים נמצאים בתוך המעונות והמסגרות הפנימייתיות.

חגי מויאל: בית דפנה היא אחת מהמסגרות האלה.

חגי מויאל: הדבר הראשון שאני רוצה זה להתנצל בפני המשפחות לגבי הפטירה.

חגי מויאל: אני אתן כמה פרטים על האירוע, אבל אני אתן קודם מסגרת לזה ולאחר מכן אתייחס לכל שאלה שתעלו כאן.

עידית סילמן: אוקי.

חגי מויאל: האירוע החל עם אחת הדיירות במסגרת שלא הרגישה טוב.

עידית סילמן: המסגרת מפוקחת על ידכם?

חגי מויאל: בוודאי.

חגי מויאל: המסגרת מפוקחת בתדירות גבוהה, יש מפקחת שאחראית על המסגרת במחוז מרכז.

חגי מויאל: המסגרת מפוקחת גם על מערכות, מעבר למערכת הפיקוח הרגילה של מפקחים שהם עובדים סוציאליים במקצועם, היא מלווה ולוותה דווקא בתחום התזונה גם בתקופה מאוד סמוכה לאירוע בצורה משמעותית על ידי היועצות שלנו בנושא של תזונה.

חגי מויאל: המסגרת עברה ביקורת של משרד הבריאות שלושה חודשים לפני האירוע, שאישרה את המטבח.

חגי מויאל: נתנו תיקונים, המסגרת עמדה ותיקנה את מרביתם.

חגי מויאל: הייתה ביקורת למטבח.

עידית סילמן: הביקורת הייתה טובה שלושה חודשים קודם לכן?

חגי מויאל: היה אישור מבחינת הביקורת להפעיל את המטבח.

חגי מויאל: הביקורת הייתה טובה.

חגי מויאל: היו תיקונים שמשרד הבריאות העמיד בפנינו, מרביתם דווקא לא היו בתוך המטבח אלא בנושא של מיטות בתוך המסגרת.

חגי מויאל: הייתה ביקורת של משרד הבריאות.

חגי מויאל: כשהתרחש האירוע, משרד הבריאות ישר נכנס לתמונה ביוזמה שלנו כמובן.

עידית סילמן: הביקורת האחרונה שלכם כמשרד הרווחה במוסד, מתי הייתה?

חגי מויאל: תכף ניתן מועד מדויק, אבל זה עניין של שבועות לפני.

עידית סילמן: וזה גם עבר בהצלחה?

חגי מויאל: כן.

חגי מויאל: זו מסגרת מפוקחת הרבה זמן, בדרך כלל גם הביקורות של הפיקוח שלנו הן ביקורות טובות בכל רמות ההתנהלות של המסגרת, לא רק במזון אלא גם בטיפול ישיר והפעלת תוכניות אישיות לדיירים.

חגי מויאל: בסך הכל, זאת מסגרת שמפוקחת על ידינו ואנחנו שבעי רצון מהתפקוד שלהם.

חגי מויאל: זה לגבי הרקע.

חגי מויאל: אני אתן כמה פרטים לגבי ההתנהלות של משרד הרווחה ושל המסגרת מתוך הפרספקטיבה של המשרד.

חגי מויאל: באירוע אחת הדיירות לא הרגישה טוב והמסגרת הזמינה סיוע רפואי.

חגי מויאל: ניסו להחיות את הדיירת ולצערנו היא נפטרה.

חגי מויאל: לאחר מכן, בניטור - - -

עידית סילמן: איך זה קורה שמשלב שבו דיירת לא מרגישה טוב זה עבר לשלב של החייאה?

עידית סילמן: ההתדרדרות הייתה מהירה?

חגי מויאל: אני אתן למסגרת לרדת לפרטים המדויקים כי אני לא רוצה לטעות בסקירה שלי.

עידית סילמן: מי כאן מהמסגרת?

עידית סילמן: אוקי.

חגי מויאל: בהמשך לאירוע הזה מרפאת המסגרת עשתה ניטור בתוך המסגרת ומצאה שיש דיירים שלוקים בבעיות בטן, שלשולים וכדומה.

חגי מויאל: בהמשך נשלחו חמישה דיירים לבית החולים, אני מקווה שאני מדייק במספר.

חגי מויאל: מדובר בדיירים שכולם נמצאים בתוך המסגרת, בתוך יחידה סיעודית.

חגי מויאל: מתוך חמשת הדיירים שפונו, מצבם של שניים התדרדר ובסופו של דבר לא הצליחו לשמור על חייהם, והם גם נפטרו.

חגי מויאל: הייתה קבוצה גדולה של דיירים שהיו להם בעיות של שלשולים.

חגי מויאל: כל בעיה שהייתה בעיה - - -

עידית סילמן: סליחה, זה נשמע לי על הדרך.

עידית סילמן: אני עוצרת אותך כי אני מבינה שאתם מיניתם וועדה.

עידית סילמן: מה אתם מסיקים מזה?

חגי מויאל: שר הרווחה מינה וועדת חיצונית לגמרי.

עידית סילמן: מה אתם מסיקים בינתיים מהאירוע הזה?

חגי מויאל: אנחנו בודקים את עצמנו בכל הנושא של תזונה בכל המסגרות.

עידית סילמן: מה המסקנות שלכם לגבי המוסד הספציפי הזה?

עידית סילמן: שלושה אנשים הלכו לעולמם.

חגי מויאל: זה יכול להצטייר ככה באמירה.

חגי מויאל: נפטרו שלושה דיירים וזה אירוע מאוד משמעותי וקשה מבחינתנו.

עידית סילמן: מה סיבת המוות של הדיירים לפי משרד הרווחה?

חגי מויאל: במסקנות של משרד הבריאות ובבדיקה שהוא עשה, אני אתאר את זה ולאחר מכן אתייחס.

חגי מויאל: משרד הבריאות ביצע בדיקה במסגרת, הוא לקח את דוגמאות המזון שעל פי נהלים במסגרת נשמרים.

חגי מויאל: הוא השווה אותם לממצאים בצואה של הדיירים ומצא שהיה חיידק בתוך מערכת המזון.

חגי מויאל: משרד הבריאות לא ידע להצביע באיזה מקום זה קרה, קשה להצביע על הסיבתיות של העניין.

עידית סילמן: זאת אומרת שהמזון היה עם חיידקים, הצואה הייתה עם חיידקים אבל לא יודעים לקשור קשר סיבתי בין הדברים?

חגי מויאל: לא יודעים לקשור קשר סיבתי בין מה הוא המקור של החיידק, האם הוא ברמת אספקת המזון או בתהליכי ההכנה במעון, ועד להגעה לדיירים עצמם.

חגי מויאל: מבחינתנו היה כאן אירוע של הרעלה של דיירים, וזה אירוע שצריך - - -

עידית סילמן: אתם מגדירים אותו כאירוע של הרעלה של דיירים?

חגי מויאל: לא, אנחנו לא מגדירים.

חגי מויאל: מי שצריך להגדיר זה משרד הבריאות.

עידית סילמן: אתה אמרת את זה, אני חזרתי על מה שאתה אמרת.

קריאה: לא מתים תוך דקה משלשולים, זה אירוע של הזנחה.

עידית סילמן: אני מבקשת לא להתפרץ כדי שנוכל להגיע לכולם.

עידית סילמן: נעצור רגע.

עידית סילמן: משרד הבריאות, אתם ביצעתם בדיקה ואני מבינה שיש לכם דוח שטרם חשפתם.

עידית סילמן: למה טרם נחשף הדוח?

דנה גפן: דנה גפן, אני סגנית רופאת המחוז במקום רבקה שפר.

עידית סילמן: אמרתי שנראה לי לא לעניין שבכירים ושרים לא מגיעים לדיון כזה.

עידית סילמן: הכל בסדר.

מיכל מרים וולדיגר: זה לא בסדר, שרים צריכים לכבד את האירוע.

מיכל מרים וולדיגר: זה לא בסדר.

עידית סילמן: אין לי טענה כלפייך, אני רק עומדת את עמדתי ואת מה שנכון לעשות ולכבד לדעתי את הוועדה ובמיוחד את המשפחות והדיירים, אנשים שנפגעו מאוד קשה.

עידית סילמן: הדוח שלכם פורסם?

מיכל מרים וולדיגר: הגיע אלינו לוועדה?

עידית סילמן: הדוח לא הגיע אלינו, אנחנו קיבלנו הודעת דוברות.

עידית סילמן: אני יכולה לקבל את הדוח?

מיכל מרים וולדיגר: ברשותך, זה לא רק לקבל את הדוח.

מיכל מרים וולדיגר: אני חושבת שהציבור זכאי לתשובות.

מיכל מרים וולדיגר: הדוח הזה אמור להתפרסם בציבור.

מיכל מרים וולדיגר: את יכולה לעשות לא, אני אומרת לך מה דעתי.

מיכל מרים וולדיגר: אני רוצה לפנות אליכם ולעידית ולבקש שהדוחות של וועדת הבריאות והרווחה ככל שייצא יפורסם בציבור, כדי שהציבור יוכל לקרוא ולראות אותו.

מיכל מרים וולדיגר: לא צריך להחביא אותו מאחורי השולחן או לשלוח רק לגורמים מסוימים.

עידית סילמן: עדיין לא קיבלנו.

עידית סילמן: את אומרת שהדוח פורסם?

עידית סילמן: אנחנו יכולים לקבל אותו?

עידית סילמן: אפשר לשלוח אותו לנציגי הוועדה?

עידית סילמן: ביקשנו ולא קיבלנו.

עידית סילמן: קיבלנו רק עיקרי דוח, הודעת דוברות בנקודות.

עידית סילמן: אנחנו נשמח לקבל את הדוח.

עידית סילמן: מה כתוב בו בסופו של דבר?

עידית סילמן: על מה הוא מצביע?

עידית סילמן: מה סיבת התחלואה והמוות?

עידית סילמן: מה אתם יודעים לומר?

דנה גפן: אנחנו לא יכולים לקבוע את סיבת המוות.

עידית סילמן: מי קובע?

דנה גפן: הרופאים שקיבלו אותם.

עידית סילמן: ובדקתם?

דנה גפן: בהודעת פטירה כתוב - - שלא ייצא שאנחנו לא אומרים משהו.

נעמה נוס: שמי נעמה, אני רופאה אחראית אפידמיולוגיה בלשכת הבריאות בתל אביב.

עידית סילמן: אוקי.

נעמה נוס: אנחנו קיבלנו דיווח ראשוני ממשרד הרווחה ביום ראשון ה-01 למאי, בשעה 11:30 בבוקר, על אירוע של תחלואה בבית דפנה בו מספר דיירים לקו בשלשולים ועל המקרה בעל המשמעות הגדולה של פטירה של דיירת.

נעמה נוס: התחלנו בתהליך חקירה כדי לנסות להבין מה קרה שם, מה התהליך ומה הסיפור.

נעמה נוס: אספנו מידע ראשוני.

עידית סילמן: ממה שאני קוראת, מופיע הרבה "ליקוי חמור".

ולרי פוהורילס: אני ולרי פוהורילס, חתומה על הדוח הזה.

ולרי פוהורילס: אני המהנדסת המחוזית לבריאות הסביבה.

ולרי פוהורילס: יש לי שלושה עשורים של ניהול בכל מחוז תל אביב, כולל פיקוח על מטבחים של בתי חולים, מסעדות, בתי מלון ואולמות אירועים.

ולרי פוהורילס: אנחנו עם הרבה מאוד ידע וניסיון בתחום הזה.

ולרי פוהורילס: אנחנו קיבלנו בשתיים וחצי הודעה מהמחלקה האפידמיולוגית שיש אירוע חמור.

ולרי פוהורילס: ראינו אותו כאירוע מאוד חמור מכיוון שבן אדם נפטר.

ולרי פוהורילס: זה היה באותו רגע הנתון הראשון שקיבלנו, ולכן יצאנו מיידית למוסד.

ולרי פוהורילס: בתוך חצי שעה הגענו למוסד וערכנו ביקורת.

ולרי פוהורילס: ב-15:00 עשינו ביקורת תברואית שאלה הממצאים שאת רואה מולך.

ולרי פוהורילס: סגרנו את המטבח תוך שעה וחצי.

דנה גפן: חשוב לציין שהיה שיתוף פעולה של משרד הרווחה והסגירה הייתה בהסכמה.

מיכל מרים וולדיגר: כל כמה זמן יש ביקורת על מטבחים של מוסדות?

דנה גפן: אין.

דנה גפן: אל תגידי מוסדות באופן כללי.

דנה גפן: במשרד הרווחה, הביקורת שלנו נכנסת לפי הבקשה של משרד הרווחה.

דנה גפן: יש רישיון של משרד הרווחה - - -

עידית סילמן: הם אמרו לי שהמסגרת עברה ביקורת של משרד הבריאות שלושה חודשים קודם לכן.

דנה גפן: נכון, אבל יש לי פה את הבקשה שלהם.

דנה גפן: הם פונים אלינו בבקשה, שולחים לנו בקשה שמסבירה מדוע הם רוצים את החידוש.

דנה גפן: או שהם רוצים לחדש רישיון, מסיבה אחרת או שהתחלף מנהל.

דנה גפן: החלטה על חידוש וקיום ביקורת היא של משרד הרווחה.

דנה גפן: מאוד חשוב שתבינו את זה.

עידית סילמן: אין בעיה, אבל המסגרת עברה ביקורת של משרד הבריאות שלושה חודשים לפני.

דנה גפן: לפי הבקשה של משרד הרווחה.

דנה גפן: יש לי פה את הבקשה שלהם.

דנה גפן: הם עברו את הביקורת ובעת הביקורת המצב התברואי היה סביב בגדול.

עידית סילמן: אתם בדקתם?

דנה גפן: כן.

ולרי פוהורילס: אנחנו עושים בקרות על הרבה מאוד עסקים.

ולרי פוהורילס: פה מדובר על מוסד ששייך למשרד הרווחה, ואין לנו סמכות להיכנס.

ולרי פוהורילס: אנחנו עושים אך ורק על פי בקשה שלהם.

עידית סילמן: כאן הייתה בקשה ולכן עשיתם את הבקרה.

עידית סילמן: כל כמה זמן משרד הרווחה מפקח על הדבר הזה?

חגי מויאל: יש לנו שני סוגים של פיקוח, יש פיקוח מקצועי של עובדים סוציאליים שאחראיים על פיקוח כולל של המסגרת, ויש לנו פיקוח של התזונאיות שלנו שמגיעות בתדירויות משתנות למסגרת.

עידית סילמן: מתי הן היו במסגרת הזאת?

מיכל מרים וולדיגר: אבל התזונאיות לא בודקות את האוכל.

מיכל מרים וולדיגר: אני רוצה לחדד את השאלה.

עידית סילמן: התזונה זה הרכב תפריט או שזה - - -

חגי מויאל: גם בדיקה של המטבחים.

סמדר אונה: בפועל הם לא עושים את זה.

סמדר אונה: אני הייתי במעון כזה, זה לא נכון.

סמדר אונה: הדבר היחיד שאחראית התזונה עושה לדיירים שצריכים תזונה מיוחדת, דיאטה כזאת או אחרת, היא יושבת איתם ונותנת הוראות למטבח.

סמדר אונה: ברוב המטבחים זה גם לא מתקיים.

סמדר אונה: אני במשך חודשים לא קיבלתי אוכל במעון של משרד הרווחה בגלל דבר כזה.

סמדר אונה: בבקשה לא ליפות את הדברים, אין פיקוח.

סמדר אונה: במעון בו אני הייתי הגיעה יום אחד בקרה פתאומית, השומר של המעון סיפר לי.

סמדר אונה: האחראית במעון כעסה עליו שהוא הכניס אותם ולא טלפן אליה כדי ליידע אותה.

סמדר אונה: הם מצאו שם בשר וחלב עומדים סתם בחוץ שעות רבות בלי שיש מישהו במטבח.

סמדר אונה: כעסו על השומר שנתן לביקורת להיכנס בלי ליידע מישהו בתוך המעון.

סמדר אונה: איך אתם מספרים לנו פה סיפורים?

סמדר אונה: אני מדברת על השנה האחרונה.

סמדר אונה: נאלצתי לברוח.

עידית סילמן: אני רוצה לשמוע כל מה שיש לך להגיד, אבל אני רוצה לסיים פה כדי לשמוע מהם את עמדתם.

עידית סילמן: אני מבטיחה שנקשיב לכולם.

חגי מויאל: הבדיקה של התזונאיות נעשתה בפעם האחרונה באפריל האחרון.

חגי מויאל: היה ביקור של התזונאיות של המשרד שעשו בדיקה למטבח ולתפריטים.

מיכל מרים וולדיגר: זו ביקורת מתואמת או שהם מגיעים באופן פתאומי?

חגי מויאל: יש גם וגם.

מיכל מרים וולדיגר: לפי מה שסיפרה הגברת הנכבדה, אם משאירים בשר בחוץ - - אם אתה אומר מראש שאתה מגיע, בוודאי שזה לא.

חגי מויאל: הביקורות מתחלקות, גם הביקורות של העובדים הסוציאליים הן גם ביקורות פתע וגם ביקורות מתואמות.

חגי מויאל: המקרה של אפריל הייתה ביקורת פתע.

עידית סילמן: לאור הדוח הזה שהגשתם, מה מצאתם בדוח?

ולרי פוהורילס: לקחנו 13 דגימות מזון שנשמרו לפי הכללים של משרד הבריאות 48 שעות.

ולרי פוהורילס: לקחנו אותן למעבדה לבריאות הציבור לבדיקה, ומצאנו ליקויים חמורים בתפעול המטבח.

ולרי פוהורילס: לא במצב הפיזי אלא בתפעול.

ולרי פוהורילס: זה אומר שראינו חתולים שמסתובבים בזמן הבקרה, מים חמים לא היו בברזים, ראינו ליקויים בניהול נכון של המטבח, בידע ומודעות - - -

עידית סילמן: חתולים נכנסו לשטחו וסולקו רק לאחר הערה של המפקח, נצפו נגיעות זבובים במטבח, בכיורים לא היו מים חמים, זיהום משני של המוצרים, הסירים מאלומיניום ולא מפלדת אל חלד, חלקם פגומים.

עידית סילמן: מיכל האשפה ללא מכסה, רשת ההגנה של המאוורר מטונפת ועשויה לגרום לפיזור חלקיקים.

ולרי פוהורילס: נכון, ולכן סגרנו את המטבח.

עידית סילמן: בברז המטבחון לא היו מים חמים, פתחי האוורור מלוכלכים, המתקן לייבוש פסול.

עידית סילמן: בקיצור, כמעט כל דבר פה בעייתי לפי מה שאני מבינה.

עידית סילמן: יש מכרסמים, מזיקים, חדירת בעלי חיים.

ולרי פוהורילס: לכן סגרנו את המקום.

מיכל מרים וולדיגר: אני לא יודעת אם אתם יודעים, אבל אני אשמח לשמוע.

מיכל מרים וולדיגר: המוות נגרם כי הבשר הגיע מקולקל למעון או שהתפעול בתוך המסגרת היה לקוי ולכן נוצר הפגם?

מיכל מרים וולדיגר: אתם יודעים להגיד מה קרה?

דנה גפן: תרשי לי לענות על זה.

דנה גפן: ראשית, בשר גולמי שמגיע לכל מוסד שהוא, אין תקן שבודק את הבשר הגולמי.

דנה גפן: בשר עובר אחר כך עיבוד, אם זה בבישול ארוך או טיגון, ואם הוא נשמר בתנאים נאותים ומתקרר בתנאים נאותים, לא אמור לקרות שום דבר.

דנה גפן: האירוע הנוכחי שאנחנו מדברים עליו - - -

עידית סילמן: ממה שראיתי, משרד הבריאות כתב בהודעה באופן ברור שזה לא הגיע מהספק החיצוני, אלא משימור וטיפול לקוי בהוסטל, נכון?

דנה גפן: אני שוב אומרת, לספק החיצוני יש רישיון יצרן שחודש ממש לא מזמן והוא בתוקף.

דנה גפן: אם הוא נבדק, כל התנאים של קבלת הבשר, קירור הבשר והשינוע שלו נבדקו והרישיון בתוקף.

דנה גפן: לכן אנחנו יכולים להניח - - את הבשר הגולמי לא בודקים, לכן להגיד לך שלא היה חיידק, אף אחד לא יכול להגיד.

דנה גפן: הבשר הגיע ממקום מאושר.

עידית סילמן: מסודר, מאושר וארוז.

מיכל מרים וולדיגר: גם על הספק יש ביקורת.

דנה גפן: כן.

דנה גפן: הספק עבר ביקורת לא מזמן וחודש לו הרישיון לא מזמן.

עידית סילמן: מי הספק?

דנה גפן: פ.

דנה גפן: משהו.

מיכל מרים וולדיגר: הביקורת עליו היא גם ביקורת פתע וגם יזומה?

דנה גפן: כן, שירות המזון עושה את זה וקובע את הסטנדרטים.

עידית סילמן: אז ההנחה שלכם שמשהו שם בתוך - - -

דנה גפן: אני אביא דוגמה דומה מאוד למעון הנוכחי.

דנה גפן: לצערנו, יש גם מקומות אחרים בהם המטבחים מבשלים, כולל בתי חולים ומסעדות.

דנה גפן: אנחנו תמיד אומרים כשיש לנו זיהום - - שימו לב איזה זיהום היה פה, זה היה ממש גל נקודתי שאומר שיש חשיפה נקודתית למוצר מסוים.

דנה גפן: זה לא חיידק שמדביק אחד מהשני, זה לא וירוס שעובר בין אנשים.

עידית סילמן: זאת אומרת שמצאתם חיידק.

דנה גפן: מצאנו חיידק בתוך הבשר.

דנה גפן: לקחו מספר דגימות, ומתוכן בתוך שתי דגימות מצאו - - -

עידית סילמן: אפשר לשאול איזה בשר זה היה?

דנה גפן: זה היה גולש ובשר טחון.

מיכל מרים וולדיגר: איך אפשר למנוע?

מיכל מרים וולדיגר: איך מונעים דבר כזה?

מיכל מרים וולדיגר: האם הנהלים או הסטנדרטים לא נכונים וצריך לעשות פיקוח יותר רציני?

עידית סילמן: יש לי שאלה, אתם בדקתם גולש שהיה שם טרם הבישול שלו?

דנה גפן: לא, טרם הבישול אין טעם לבדוק מכיוון שזה יכול להיות כל דבר.

דנה גפן: כשאת מבשלת את המוצר, את אמורה לקרר אותו בתנאים נכונים ובזמן הנכון, לא להשאיר אותו שעות.

דנה גפן: אני לא אומרת אם השאירו או לא, שלא תחשבו שאני נגדם, אבל אני אומרת את העובדות.

דנה גפן: במקרה כזה שאנחנו מגיעים לבקרות, אנחנו תמיד אומרים שמכיוון שתנאי התפעול של המקום לא נכונים, יכול להיות זיהום צולב.

דנה גפן: אדם עשה פה משהו, לדוגמה המגשים.

דנה גפן: שני מגשים שרחצו אותם מבפנים ולא מבחוץ, ושמו אחד על השני.

דנה גפן: אנחנו גורמים לזיהום צולב, יכול להיות אחר.

עידית סילמן: אז אתם בדקתם ומצאתם שיש חיידק.

דנה גפן: יש תנאים לזיהום צולב.

עידית סילמן: ומה עדכנו אתכם לגבי אותם אנשים?

עידית סילמן: שנמצא אצלם חיידק כזה?

דנה גפן: החיידק נמצא גם במאכלים שהזכרתי וגם גילינו אותו אחר כך אצל חלק מהמאושפזים.

נעמה נוס: אני צריכה להגיד שלצערי אצל הנפטרים לא הייתה אפשרות לקחת דגימות, כך שאת זה לא נוכל לדעת.

נעמה נוס: אצל חלק מהאנשים שהגיעו לאשפוז, וגם המעון דאג לשלוח - - -

עידית סילמן: אלה שנפטרו, זיכרונם לברכה, איך זה הגיע למציאות כזו מהירה ממצב בו אדם כנראה לא מרגיש טוב למצב בו הוא לא בין החיים?

נעמה נוס: זה באמת מאוד מצער.

עידית סילמן: בדרך כלל גם בקלקולי קיבה זה לא תהליך כזה מהיר.

נעמה נוס: לצערי זה אנשים עם רקע רפואי משמעותי.

נעמה נוס: אנחנו יודעים על החיידק הזה מהספרות שהוא מאוד נפוץ ובדרך כלל לא גורם לתמותה, פחות מ-0.1%.

נעמה נוס: כן ידועות התפרצויות במוסדות.

מיכל מרים וולדיגר: אז על אחת כמה וכמה דווקא בגלל שזה אנשים עם הגולגולת הדקה, כמו שזה נקרא בספרות המקצועית.

מיכל מרים וולדיגר: דווקא בגלל שמדובר במסגרות של אנשים עם גולגולת דקה, קרי יש להם מורכבות רפואית עוד לפני כן, דווקא שם הפיקוח צריך להיות הרבה יותר רציני, ואולי אפילו יום יומי.

עידית סילמן: נפגשת עם הדיירים?

נעמה נוס: עם הדיירים לא נפגשתי, האחות האפידמיולוגית שלנו הגיעה למוסד.

נעמה נוס: אני לא בטוחה שהיא נפגשה עם הדיירים, למען הכנות, היא הייתה במקום.

עידית סילמן: מנהלי המעון, את נמצאת שם ביום יום.

עידית סילמן: מה השם לפרוטוקול?

נטע בן יוסף: נטע.

עידית סילמן: נטע, איזה סוג של דיירים יש אצלכם?

עידית סילמן: תתארי לי בבקשה.

נטע בן יוסף: מעון בית דפנה נותן מענה ל-131 דיירים שהאבחנה המשותפת לכולם היא מגבלה שכלית-התפתחותית.

נטע בן יוסף: יש לנו חבר'ה שמוגדרים סיעודיים ובעלי רקע רפואי מורכב.

עידית סילמן: כמו שהיא ציינה, יש להם מחלות רקע.

נטע בן יוסף: כן, כל מיני מחלות רקע, CP, מחלות אונקולוגיות, כליות וכדומה.

נטע בן יוסף: יש לנו אוכלוסייה עם מגבלה שכלית-התפתחותית שמאופיינת בהתנהגות מאתגרת, כלומר חבר'ה שאינם וורבליים, תסמונת פיקה לדוגמה שהרבה מהתקשורת שלהם מבוצעת על ידי תנועות הגוף והמימיקות.

נטע בן יוסף: יש לנו גם חבר'ה מתבגרים ומזדקנים.

נטע בן יוסף: מתגוררים אצלנו בגילאי 20-80, גם בנים וגם בנות.

נטע בן יוסף: רובם וותיקים.

עידית סילמן: בצורה הכי פשוטה, את מנהלת מעון ויודעת מי נמצא אצלך כי את מספרת לי כאן איזה סוג של אוכלוסייה יש אצלך.

עידית סילמן: את מודעת למחלות הרקע שלהם ולזה שהם דיירים מורכבים ככל הנראה.

עידית סילמן: אני לא מדברת אפילו על הסיבות, אני קוראת דוח מאוד פשוט שנמצא לי מול העיניים על איך שהמטבח שלכם נראה ומטופל, ואיך הדברים מתנהלים.

עידית סילמן: איך אתם מסוגלים?

עידית סילמן: איך את מסוגלת באופן אישי לעבור על זה לסדר היום?

עידית סילמן: כל דבר שני פה הוא ליקוי חמור.

עידית סילמן: אני באמת שואלת, את יודעת שיש אצלך אנשים עם מורכבות עצומה, אנשים שכל דבר כזה יכול להוות עבורם סכנה אדירה.

עידית סילמן: איך חתולים וזבובים מסתובבים שם?

עידית סילמן: קראת את הדוח?

עידית סילמן: את רואה מה קורה כאן?

עידית סילמן: איך קורה דבר כזה במדינת ישראל?

עידית סילמן: טיפת אחריות.

עידית סילמן: אני מסתכלת על זה ואני לא יודעת מה להגיד, זה בלתי מתקבל על הדעת.

נטע בן יוסף: אני מבינה מאוד את מה שאת אומרת.

נטע בן יוסף: ביום ראשון - - -

עידית סילמן: אני לא ראיתי את זה עד עכשיו.

סמדר אונה: לא אכפת לכם מאתנו, מהדיירים במוסדות.

סמדר אונה: אכפת לכם רק לקבל עלינו כסף.

עידית סילמן: אם זה בדברים הקטנים שאנחנו לא רואים ושאנשים לא רואים, בתוך מטבח אחורי או צדדי - - -

נטע בן יוסף: גם היום אני פה בשביל הדיירים האלה, גם ברמה האישית וגם - - -

סמדר אונה: איפה את בשבילם?

סמדר אונה: תפסיקו עם המילים היפות האלה.

סמדר אונה: אני הייתי דיירת באחד המקומות האלה.

סמדר אונה: למה אתם מספרים מילים יפות?

סמדר אונה: אין שום קשר בין המציאות שקורות בפנים לבין המילים היפות שיגידו.

סמדר אונה: אני באה מתוך המקומות האלה, לא אחים, לא הורים, לא עובדים.

סמדר אונה: חייתי בתוך המקומות האלה.

עידית סילמן: אנחנו תכף ניתן לך לדבר עד הסוף.

עידית סילמן: תסתכלי בדוח, כמעט כל דבר, אין הקפדה על ניקיון ראוי ובסיסי, הדגימות בסלטים, הכל בטמפרטורה לא ראויה.

עידית סילמן: רשתות ההגנה, הברזים, ברז במטבח ללא מים חמים.

עידית סילמן: את יודעת, בסוף אתם מתעסקים באנשים שצריכים אתכם, הם צריכים שנהיה שם כל יום ככל הנראה.

עידית סילמן: יכול להיות שמה שנעשה זה שחברות הכנסת ייצאו לבדוק את המטבחים של כולם כל יום, ובכלל איך מתייחסים לאנשים האלה.

עידית סילמן: זה לא הגיוני, אני קוראת איך נראה מטבח בסיסי ואתם רשת, אתם אמורים לדאוג להם.

עידית סילמן: אתם מוציאים משם ארוחות ואוכל כל יום.

עידית סילמן: איך את מסבירה את זה?

מיכל מרים וולדיגר: אני רק חייבת להגיב על זה הערה קלה.

מיכל מרים וולדיגר: הראו לי עכשיו כל מיני תמונות מהמסגרת שלכם.

מיכל מרים וולדיגר: את יודעת מה, עידית?

מיכל מרים וולדיגר: הלוואי וזה היה רק אוכל.

מיכל מרים וולדיגר: אני רואה מזרנים ויחס לאנשים.

מיכל מרים וולדיגר: בניגוד לחלק מהיושבים פה, אני לא חושבת שצריך לסגור את כל המסגרות, כי אני חושבת שלפעמים אין ברירה ואדם צריך ללכת למסגרת כי הבית לא יכול לטפל בו, אין מה לעשות.

מיכל מרים וולדיגר: אבל היא חייבת להיות אנושית.

מיכל מרים וולדיגר: לפי התמונות שאני ראיתי עכשיו ממשפחה שהבן שלה היה אצלכם - - -

עידית סילמן: אפשר לראות את התמונות האלה?

מיכל מרים וולדיגר: נורא, לא כדאי לך, אני לא ממליצה למישהו עם נפש רגישה.

מיכל מרים וולדיגר: זה נורא ואיום.

מיכל מרים וולדיגר: אני לא מאמינה שמישהו ביים את התמונות האלה.

מיכל מרים וולדיגר: לעזאזל, אתם מטפלים באוכלוסייה הכי נזקקת, אנשים חוסים, חסרי ישע.

מיכל מרים וולדיגר: להבדיל אלפי הבדלות, ראינו את הפיגוע המזעזע וקראתי להם חיות טרף.

מיכל מרים וולדיגר: אני חושבת שמי שמנהל ככה הוסטל ונותן לאנשים לחיות ככה, בואי, זה פשוט לא.

מיכל מרים וולדיגר: אני שואלת אותך לא רק על האוכל אלא בכלל - - -

עידית סילמן: זה תמונות שאת יכולה להעיד שהגיעו מהמקום שלכם?

מיכל מרים וולדיגר: היא לא ראתה אותם, אני קיבלתי אותם.

מיכל מרים וולדיגר: אני לא יודעת מה אפשר אפילו להגיד להגנתכם.

מיכל מרים וולדיגר: אני פשוט מזועזעת.

מיכל מרים וולדיגר: אני פונה למשרד הרווחה, איפה הביקורת שלכם?

מיכל מרים וולדיגר: אם צריך בקרה, תהיו שם כל שבוע, לא פעם בשלושה חודשים.

עידית סילמן: משרד הרווחה ראה את התמונות?

סמדר אונה: משרד הרווחה לא שווה כלום.

סמדר אונה: אני יכולה להגיד לכם שמות.

סמדר אונה: לא מעניין אותם כלום.

סמדר אונה: מה שמשרד הרווחה עשה זה להעלות אותו תפקיד להיות אחראי על המבקרים, אחרי שהוא בעצמו פוגע בנכים בתוך המקומות האלה.

סמדר אונה: לא מעניין אותם הביקורות, זה לא מעניין אף אחד.

סמדר אונה: כולל המנהלים שלך והפקודים מתחתיך בתוך משרד הרווחה.

סמדר אונה: זה לא משנה לאף אחד.

עידית סילמן: אני רוצה לדעת, לא לקחתם דגימות מהנפטרים כי לא היה ניתן, אז אתם בעצם לא יודעים ממה הם נפטרו.

עידית סילמן: אין לכם בתעודת פטירה איזושהי סיבה, נכון?

נעמה נוס: בתי החולים כמובן כתבו סיבה, אבל אנחנו לא נוכל לדעת באמת ממה הם נפטרו.

עידית סילמן: זה פשוט מזעזע.

נעמה נוס: החיידק הזה הוא בעל אופי תחלואה מאוד קצר, ובעצם הדיווח שקיבלנו מבית החולים זה שכאשר אלה שבסוף נפטרו הגיעו אליהם, הם כבר לא שלשלו וכבר לא היו דגימות לקחת.

עידית סילמן: לא היו דגימות?

נעמה נוס: מהשניים שנפטרו בתוך בית החולים כבר לא הייתה דגימה לקחת.

עידית סילמן: אז אנחנו לא נדע ממה נפטרו שלושה חסרי ישע במדינת ישראל בשנת 2022.

סמדר אונה: קוראים לזה הזנחה.

סמדר אונה: כמו במעונות אחרים שלא פורסמו בתקשורת ואפילו לא יודעים שנפטרו מהזנחה שם.

עידית סילמן: בעיניי זה בלתי נתפס.

מיכל מרים וולדיגר: אני מצטרפת לעידית ואני חייבת לומר שהגשתי הצעת חוק לתיקון חוק המעונות, אני מקווה שזה יצליח לעבור.

מיכל מרים וולדיגר: משרד הבריאות ומשרד הרווחה, זה העניין של את מי אתה מעסיק שם ומה היכולות שלו, היכולות הנפשיות שלו, סוג האישיות שלו, אחר כך מה ההכשרות שצריך לתת לו.

מיכל מרים וולדיגר: אני עוד לא מדברת על האוכל, אני מדברת על הדבר הבסיסי והאלמנטרי של איך מתייחסים לאדם.

מיכל מרים וולדיגר: זה אדם, זו לו מוגבלות.

מיכל מרים וולדיגר: צריך להתייחס אליו כבן אדם.

עידית סילמן: אתם אוכלים במעונות שלכם?

עידית סילמן: אתם אוכלים את האוכל של ההוסטל?

נטע בן יוסף: חד משמעית.

עידית סילמן: את רואה איך המטבח נראה?

יגאל נחתומי: גברתי, אני יכול להתייחס בבקשה?

עידית סילמן: כן, בטח.

עידית סילמן: מה תפקידך?

יגאל נחתומי: שמי יגאל נחתומי, אני מנכ"ל רשת בית אקשטיין.

יגאל נחתומי: אני רוצה להביע צער עמוק על מקרה פטירת הדיירים שלנו.

יגאל נחתומי: אני באופן אישי ניהלתי את המקום הזה למעלה מעשור.

יגאל נחתומי: אני עובד סוציאלי בהכשרתי ועובד כבר 30 שנים בתחום של אנשים עם מוגבלויות.

יגאל נחתומי: אני אתייחס ראשית לנושא התמונות.

יגאל נחתומי: המקרה הזה מוכר לנו, התמונות הן תמונות מציאותיות מלפני כמה שנים, אבל הן לחלוטין לא משקפות - - -

עידית סילמן: מלפני כמה זמן התמונות האלה?

קריאה: שנה וחצי.

עידית סילמן: שנה וחצי.

יגאל נחתומי: אמרתי לפני כמה שנים, שנתיים.

יגאל נחתומי: הן לחלוטין לא משקפות את תמונת המצב שיש במעון שלנו.

יגאל נחתומי: אני לא רוצה להיכנס לפרטים, אני רק אגיד באופן כללי שאנחנו מתעסקים או מטפלים ונותנים שירות לאוכלוסיות מאוד מורכבות, כמו שנטע אמרה, מורכבויות מסוגים שונים.

יגאל נחתומי: בין היתר, יש לנו דיירים שאנחנו מחליפים להם מזרנים על בסיס יומי כי הם קורעים את המזרן שלהם.

יגאל נחתומי: יש לנו גם דיירים שמורחים את הצואה שלהם על בסיס יומי ואנחנו מנקים אחריהם.

יגאל נחתומי: האם בנקודת זמן מסוימת מישהו יכול לצלם תמונה כזאת?

יגאל נחתומי: התשובה היא כן.

יגאל נחתומי: זה נראה רע, זה לא המעון שלנו, זה לא בית דפנה.

יגאל נחתומי: יושבים פה הורים שלנו.

יגאל נחתומי: כל אחד מאתנו קם בבוקר כשיש לו מטרה אחת, וזה לשמור על החיים ועל הבריאות של האנשים האלה.

עידית סילמן: אתה יודע מה, אז אני לא מדברת נקודתית על מזרן או צואה מרוחה, אני מדברת על הניהול השוטף של המטבח.

עידית סילמן: אתה אומר שאת זה אי אפשר לתפוס כתמונה, אז בוא תסביר לי איך נראה מטבח.

מיכל מרים וולדיגר: אני אשאל אותך גם שאלה בהמשך לעידית.

מיכל מרים וולדיגר: לא רק התמונות על המזרן, אני מבינה אותך, אני מכירה את האוכלוסייה ואני מבינה את הקושי.

מיכל מרים וולדיגר: אם מספר לי פה אדם איך מאכילים אותם מהר, דוחפים להם לפה כי צריך להספיק עוד - - אם הוא צריך להישקל, ללוות אותו לשירותים, זה לא קיים.

מיכל מרים וולדיגר: אני אומרת רגע, מה התפקיד שלכם?

מיכל מרים וולדיגר: אני מסכימה שזו עבודת קודש שאתם עושים, אבל צריך לעשות אותה.

מיכל מרים וולדיגר: מי שלא יכול לעשות אותה זה לא מקומו, הוא לא יכול לעבוד שם.

יגאל נחתומי: גברתי, אני מתרעם על המונח עבודת קודש.

יגאל נחתומי: אנחנו אנשי מקצוע, זאת העבודה שלנו, זה הייעוד שלי.

יגאל נחתומי: אני יכול להגיד לך שאני מטפל באנשים עם מוגבלות 30 שנים, משלמים לי על זה.

יגאל נחתומי: אני לא עושה עבודת קודש, אני נותן שירות לאנשים במקומות בהם הרבה אנשים בחברה לא היו מוכנים לעשות אותם.

יגאל נחתומי: ככה אני מתייחס לעבודה שלי, בחרדת קודש.

יגאל נחתומי: האם אנחנו מאכילים את האנשים שלנו כמו שאת אומרת?

יגאל נחתומי: אני מזמין אותך לבוא לבקר במסגרות שלנו ולראות מה הפעילות האמיתית.

יגאל נחתומי: גם משרד הרווחה מפקח.

עידית סילמן: אנחנו לא נבוא לבקר, אנחנו פשוט נגיע בהפתעה.

עידית סילמן: לא נעשה ביקור רשמי.

יגאל נחתומי: גם תוך כדי הסערה חברת הכנסת לזימי הגיעה לביקור, דיברה עם האנשים ועם המשפחות.

יגאל נחתומי: אנחנו לא חפים מתקלות, לא שאני אומר שהייתה פה תקלה שלנו, אבל יש בכל בוקר מאות ואלפי אנשים, לא רק אצלנו אלא בכל מערך המעונות, קמים רק במטרה אחת והיא לעשות טוב לאנשים.

סמדר אונה: זה לא נכון.

סמדר אונה: דיי עם השקרים והמילים היפות האלה.

סמדר אונה: אתם לא חיים בפנים, אני חייתי במערכות.

סמדר אונה: אני לא אמא של מישהו, אני לא אחות של מישהו, אני לא שום דבר.

סמדר אונה: אני עצמי חייתי במערכות האלה.

סמדר אונה: דיי עם המילים היפות האלה.

יגאל נחתומי: אני יגאל נחתומי עבדתי עשר שנים כמנהל בית דפנה.

יגאל נחתומי: במשך עשר שנים טיפלתי באנשים.

יגאל נחתומי: האנשים שנפטרו הם אנשים שאני טיפלתי בהם באופן אישי.

יגאל נחתומי: אחת הדיירות שנפטרה - - -

עידית סילמן: מה השמות שלהם?

עידית סילמן: מותר להגיד?

יגאל נחתומי: אנחנו לא קיבלנו את אישור האפוטרופוסים, אני מתנצל.

יגאל נחתומי: אני לא רואה סיבה, להפך, אני חושב שזה חשוב מאוד לפרסם את השמות.

יגאל נחתומי: בסופו של דבר, בשבילנו ובטח בשבילי הם לא עוד דייר או משהו, זה אנשים שהכרתי באופן אישי.

יגאל נחתומי: את אחת הבנות אני הרדמתי על הידיים שלי כשהיא הייתה קטנה אצלנו.

יגאל נחתומי: הסיפור הזה הוא אירוע מטלטל מבחינתנו.

עידית סילמן: מאוד.

עידית סילמן: 33 אנשים שלא מרגישים טוב ומגיעים לטיפול רפואי, 9 מאושפזים.

יגאל נחתומי: אין ספק שיש אירוע בתוך המזון וזו התוצאה שלו.

עידית סילמן: אתה יודע, למי שיושב פה זה מרגיש זלזול.

עידית סילמן: יש תחושת זלזול בחיי אדם.

עידית סילמן: מזון זה לא שם קוד, מזון זה כל העולם שלהם במקום של מציאות מורכבת.

קריאה: אם אני מבינה נכון, הטענה היא שזה הגיע מבחוץ, שהכשל הוא לא במקום.

יגאל נחתומי: אני לא טוען דבר כזה, אני רק אומר שהדברים לא ברורים.

יגאל נחתומי: משרד הבריאות אומר את זה בעצמו.

קריאה: אבל משרד הבריאות מצייר תמונה מאוד ברורה.

עידית סילמן: משרד הבריאות אמר חד משמעית שזה לא הגיע מבחוץ.

יגאל נחתומי: אני מציע שתקראו היטב את הדוח.

יגאל נחתומי: אם כתוב בתוך הדוח שהנסיבות שמצאו בביקורת הם אלה שהובילו לזה, אז יכול להיות שאת צודקת.

יגאל נחתומי: אני לא מבין ככה את הדוח.

מיכל מרים וולדיגר: אני חייבת לצאת ואני רוצה לתת ההתייחסות למה שאמרת.

מיכל מרים וולדיגר: יגאל, אני מאוד מבינה את האישה שדיברה קודם וצעקה, אבל אני גם מבינה אותך.

מיכל מרים וולדיגר: כבת משפחה למתמודד נפש שהוא חסר ישע, כמו שאמרתי קודם, אני לא פוסלת.

מיכל מרים וולדיגר: אני חושבת שמסגרות זה דבר חשוב ואי אפשר לזלזל בזה.

מיכל מרים וולדיגר: אני כן אחזור על עבודת הקודש, אתה יכול לקבל את זה ויכול שלא.

מיכל מרים וולדיגר: אפשר לעשות עבודת קודש גם אם מקבלים שכר על זה.

מיכל מרים וולדיגר: אני מאוד מעריכה אנשים שהולכים לעבוד בעבודה הזאת, כי כמו שאמרת, אין רבים כאלה.

מיכל מרים וולדיגר: יחד עם זאת, המקרה הזה מזעזע.

מיכל מרים וולדיגר: זו טרגדיה נוראית שאי אפשר לתאר.

מיכל מרים וולדיגר: שמעתי בקול שלך שגם לך קשה עם הדבר הזה.

מיכל מרים וולדיגר: אני שואלת, למען השם, איך מונעים את המקרה הבא?

מיכל מרים וולדיגר: נמאס לי לשבת בוועדה הזאת כל פעם מחדש, בכל חודש-חודשיים אנחנו מתכנסים בוועדה הזאת על דברים אחרים.

מיכל מרים וולדיגר: אנחנו מתקשקשים עם משרד הבריאות ומשרד הרווחה, ואתה יודע מה?

מיכל מרים וולדיגר: אולי גם עושים וועדה שמוציאה דוח עם מסקנות ותוכנית פעולה.

מיכל מרים וולדיגר: התוכנית מונחת בתוך קלסר ונשארת במשרד הבריאות או משרד הרווחה.

מיכל מרים וולדיגר: אחרי חודש קורה אותו דבר וחוזר חלילה, ולי נשבר מזה.

מיכל מרים וולדיגר: אני מייצגת רוב דומם, אני לא רוצה להגיד עשרות אלפים כי לדעתי יש יותר מזה, של אנשים שקטים שאף אחד לא סופר אותם ואת בני המשפחה שלהם.

מיכל מרים וולדיגר: דיי, נשבר לי, עד כאן.

מיכל מרים וולדיגר: אני לא פונה בעיקר אליך, יותר למשרד הבריאות ומשרד הרווחה.

מיכל מרים וולדיגר: חברים, זה לא יכול להמשיך ככה, זה פשוט לא יכול להמשיך.

מיכל מרים וולדיגר: האנשים האלה הם אנשים חיים ונושמים, אם צובטים אותם זה כואב להם, אם מרביצים להם זה כואב להם, אם לא נותנים להם לאכול הם רעבים.

מיכל מרים וולדיגר: אי אפשר להמשיך ככה.

מיכל מרים וולדיגר: חבל שמשרד האוצר לא נמצא פה.

מיכל מרים וולדיגר: צריך להכניס כסף לתוך הכיס שכולנו משלמים מס הכנסה וייתן יותר תקנים, יותר הכשרות, יותר בקרות, יותר מכל מה שצריך.

מיכל מרים וולדיגר: אי אפשר לתת לזה להימשך.

מיכל מרים וולדיגר: אני יודעת שהעיתונות פנתה וביקשה את הדוחות, הם לא קיבלו.

עידית סילמן: אנחנו גם לא קיבלנו את הדוח לפני הוועדה.

מיכל מרים וולדיגר: תפסיקו להחביא את הדברים האלה, לציבור יש זכות לדעת מה קורה במקומות הללו.

מיכל מרים וולדיגר: עברנו את הדור שזה אנשים שזורקים החוצה לחצר האחורית במחשכים.

מיכל מרים וולדיגר: הגיע הזמן להאיר את הדבר הזה ולהכניס פנימה גם את הציבור וגם את העיתונים שיבינו ויהיו חלק מהבקרה.

מיכל מרים וולדיגר: זה חלק מבקרה חשובה ביותר.

מיכל מרים וולדיגר: אני מבינה את מה שאתה אומר, ויכול להיות שבית אקשטיין נודע כמקום טוב וחשוב, אבל צריך לדעת איך למנוע את הדבר הזה.

מיכל מרים וולדיגר: גם אצלי בבית לפעמים יש אוכל מקולקל, אבל אין אנשים מתים.

עידית סילמן: מיכל, אני רוצה להגיד לך שבסוף כשבאים ועושים דוח של משרד שבא לבדוק ומוצא כאלה ליקויים במטבח, זה לא ליקויים של יום או יומיים.

מיכל מרים וולדיגר: זה מה שאני אומרת, גם אצלי לפעמים יש אוכל לא טוב ומקולקל, אבל לא יכול להיות דבר כזה.

עידית סילמן: זה לא רק אוכל לא טוב, זה התנהלות שמזלזלת באופן קבוע.

עידית סילמן: אם ככה זה נראה, לפח בכלל אין מכסה.

עידית סילמן: יש כאן דברים לא הגיוניים.

עידית סילמן: הכל כתוב כאן.

מיכל מרים וולדיגר: זה המטבח, זה לא החדר של החוסה.

עידית סילמן: לא הגענו לחדרים, לא לאנשים, לא בדקנו את הטיפול שלכם מאחורי הקלעים.

עידית סילמן: הם לא בדקו בכלל איך מכינים את האוכל והאם הוא נעשה מכל הלב או לא מכל הלב, בניקיון או לא בניקיון.

עידית סילמן: בדקו את הממצאים הפיזיים, איך נראה מטבח בישראל במעון של חוסים.

עידית סילמן: זה לא הגיוני שככה נראה המטבח.

עידית סילמן: על זה אני דומעת כי זה מראה על זלזול תמידי בשוטף, לא על משהו חד פעמי או מקרי.

עידית סילמן: בסוף כשמגיע מקרה קיצון כזה הוא מתאפשר בגלל הנתונים האלה.

עידית סילמן: אם היה אכפת לכם מהמטבח הזה כמו שהיה אכפת מהמטבח בבית או אצל החברים, אז זה לא היה נראה ככה.

עידית סילמן: אתם אחראיים על אנשים עם מורכבות, ציינת מורכבות שכלית ובריאותית.

עידית סילמן: איך נותנים לאנשים עם מורכבות מטבח כזה?

עידית סילמן: זאת השאלה.

עידית סילמן: אני חושבת שזו שאלה שאתם גם שאלתם את עצמכם, תתקנו אותי אם אני טועה.

עידית סילמן: היא בעצמה יושבת ואומרת - - את ביקרת במקום, בבקשה, תתארי לנו.

גלי ברמי: רגע לפני זה, אני גלי, אמא של ילדה עם צרכים מיוחדים.

גלי ברמי: אני נציגת וועדי המשפחות באקי"ם ישראל ואני רוצה להפנות את הדברים ליגאל, כי יש דברים שאתם לא יודעים.

גלי ברמי: לא מזמן הייתה אספה של משפחות של מספר מעונות שאתם אחראיים עליהם.

גלי ברמי: התלוננו לאו דווקא על האיכות של האוכל, אבל על הדלילות ועל הטעם.

גלי ברמי: אתם לא קיבלתם את הביקורת, אתם לא יודעים לקבל ביקורת.

גלי ברמי: איתי יושב יושב ראש וועד מעון כרמל והוא אמר את הדברים, אתם לא מוכנים לקבל ביקורת.

גלי ברמי: אני יודעת שתהיה לי עוד מעט זכות דיבור, יש לי עוד כמה דברים להגיד.

עידית סילמן: את יכולה להגיד, אנחנו מקשיבים לך.

גלי ברמי: אני אקרא מהנייר.

גלי ברמי: שמי גלי ברמי, אמא של מאיה, בחורה עם צרכים מיוחדים.

גלי ברמי: אני כאן בראש ובראשונה כאם מודאגת שביתה מתגוררת במעון פנימייה, וכיו"ר וועד ההורים הארצי בדיור התומך באקי"ם ישראל.

גלי ברמי: הפטירה של שלושת האנשים היקרים במעון בית דפנה היה אירוע טראגי שיכול היה להימנע.

גלי ברמי: חייבת להתבצע חקירה יסודית בעניין.

גלי ברמי: אני משתתפת מעומק הלב בצער המשפחות ומאחלת החלמה מהירה לחולים.

גלי ברמי: הדבר הבסיסי ביותר הוא דאגה לתזונה ולבריאותם של אנשים המתגוררים במסגרות הדיור, ולא התקיים כאן הדבר.

גלי ברמי: מעל 30 אנשים חוו שלשולים, והמוות של שלושה, זה פשוט מחריד.

גלי ברמי: ידוע לנו כי קיימות מפקחות תזונה במשרד הרווחה וכלל מסגרות הדיור, בנוסף למפקחי הרווחה במשרד הבריאות.

גלי ברמי: מי מהם נושא באחריות למנוע כשל של הרעלת מזון ולדאוג לבריאות יקירינו?

גלי ברמי: אני חושבת שלי מותר גם לתהות בקול כיצד אף עובד ועובדת לא חלו בחיידק.

גלי ברמי: האם הם אוכלים מהאוכל הזה?

גלי ברמי: האם הם לא אוכלים מהאוכל הזה?

גלי ברמי: מה קרה שם בדיוק?

גלי ברמי: אני יודעת שהיו מקרים בעבר של שלשולים שנגרמו במזיד על ידי הרעלה או מתן תרופה משלשלת, אז הכל יכול להיות וצריך לבדוק את הדבר הזה.

גלי ברמי: האם נבדק השינוע של המזון, כלי האוכל של האנשים?

גלי ברמי: האם זה נבדק בכל המסגרות?

גלי ברמי: חסרה כאן לדעתי ביקורת פנימית לאופן הכנת המזון, לבדיקת עובדי המזון.

גלי ברמי: ניתן להמשיל את הביקורת הזו לזו שבצבא, אולי ללמוד ממה שקורה בצבא, שם כל עובד מזון נבדק על ידי איש רפואה שהוסמך לכך בתדירות יום יומית.

גלי ברמי: כאן אני פונה לרווחה, האם לא שווה לדרוש איש רפואה שיעשה את הדבר הזה?

גלי ברמי: האם יש חובה להכניס גנרטורים לכל המעונות?

גלי ברמי: חבר'ה, יש תקלות, יש הפסקות חשמל, מה קורה למזון במטבח?

גלי ברמי: אני יודעת שבחלק יש ובחלק אין, זה באחריות משרד הרווחה.

גלי ברמי: אני אעבור על נהלי ההיגיינה, שחלק מהם ממש מציקים לי.

גלי ברמי: פרק י' בנהלי הרופא הראשי, תזונה, היגיינה והמטבח ועובדיו.

גלי ברמי: בהתאם לחוק העזר, על כל עובדי המזון, טבחים, עוזרי טבחים, מחסנאי מזון וכל האחרים המטפלים במזון לעבור בדיקה כמפורט.

גלי ברמי: כאן כתוב לא חובה, אלא מומלץ.

גלי ברמי: מומלץ כי עובד חדש יעבור עם היכנסו למערכת צילום, שיקוף, בדיקת צואה לאמבות.

גלי ברמי: זה מומלץ, אך האם זה באמת קורה?

גלי ברמי: אנחנו יודעים שלאחרונה אובחנה חולת שחפת במסגרת בנווה האירוס.

גלי ברמי: האם היא נבדקה קודם?

גלי ברמי: האם היה ידוע שהיא חולת שחפת?

גלי ברמי: כתוב שוב שהמרפאה תבדוק ותעקוב מידי חודש אחרי ההיגיינה האישית של עובדי המטבח.

גלי ברמי: האם הם מחויבים לעטות מסכות, כפפות, כיסוי ראש?

גלי ברמי: האם הדברים האלה נבדקים?

גלי ברמי: האם הם שוטפים את הידיים?

גלי ברמי: אנשים שמאכילים את ה - - -

עידית סילמן: השירותים לשימוש החוסים בחצר היו מלוכלכים ולא נמצא מתקן לסבון ולניגוב ידיים או נייר חד פעמי, לשאלתך.

גלי ברמי: אז מומלץ, השאלה היא אם אפשר להפוך את זה לחובה.

גלי ברמי: חובה לבדוק, חובה שכל עובד יקבל חיסון.

גלי ברמי: מומלץ כי כל עובד יקבל חיסון נגד דלקת כבד נגיפית, זה מומלץ.

גלי ברמי: הרופא הראשי רשאי להפסיק את עבודתו של כל עובד מזון אשר יש חשש סביר שהינו מהווה סכנה לבריאות הדייר.

גלי ברמי: מי בודק את הדברים האלה?

גלי ברמי: מי שואל על העובדים האלה?

גלי ברמי: האם זה רק לבוא ולבדוק את המזון?

גלי ברמי: אני למשל באה, היו לי תלונות במעון של הבת שלי, אני טועמת את האוכל ובודקת.

גלי ברמי: האם אתם יודעים שמנת בשר ביום לדייר זה 85 גרם?

גלי ברמי: מישהו בודק את זה בכלל?

גלי ברמי: הבת שלי ירדה ארבעה קילוגרמים תוך כמה חודשים.

גלי ברמי: עכשיו היא עולה במשקל כי הוסיפו.

גלי ברמי: מאוד קשה לי לדבר על הדברים האלה.

גלי ברמי: אנו נציגי אקי"ם המסיירים תכופות במסגרות הדיור שומעים תלונות חוזרות ונשנות ממשפחות על הטעם של המזון, על הנראות, על כמויות ועל גיוון.

גלי ברמי: לא העלנו בדעתנו שצריך לשאול את השאלות על בדיקת העובדים במטבח, על נוכחות פחי אשפה עם פסולת היגיינית כמו חיתולים עם פחים פתוחים, על חתולים שמסתובבים בסמוך למטבח ולחדרי האוכל, לבדוק כמויות של מזון ואיכותו.

גלי ברמי: אנו פונים בדרישה להגביר את הפיקוח על נושא התברואה, המזון והרפואה, שהם הביטחון שלנו שלא הפקרנו את יקירינו.

גלי ברמי: אנו דורשים להעמיד לדין את האחראים אם יימצא שהייתה רשלנות.

גלי ברמי: אנחנו כמובן דורשים את שינוי הנהלים מהמלצות לחובה.

גלי ברמי: תודה רבה.

עידית סילמן: תודה.

עידית סילמן: עדית, בבקשה.

עדית סרגוסטי: עדית סרגוסטי מארגון בזכות.

עדית סרגוסטי: לצערי כמו שאמרתם אנחנו מוצאים את עצמנו פעם אחר פעם בדיונים כאלה.

עדית סרגוסטי: יושבות כאן קרובות משפחה של אנשים מבני ציון שהיו לפני כמה חודשים.

עידית סילמן: אנחנו זוכרים אותן מהדיון על בני ציון.

עדית סרגוסטי: בעקבות פרשת ההתעללות שנחשפה שם.

עדית סרגוסטי: ברור לנו שהפרשיות האלה שמגיעות לתקשורת זה רק קצה הקרחון ממה שקורה בתוך המערכת הזאת.

עדית סרגוסטי: לצערנו כל פעם מגיעים למסקנות לגבי הידוק הפיקוח ושינוי הנהלים, מכניסים מצלמות ומגבירים את הפיקוח והדברים האלה לא עוזרים.

עדית סרגוסטי: המערכת כמערכת והשיטה כשיטה, יש בה משהו בעייתי שמזמן את המקרים האלה.

עדית סרגוסטי: כל עוד ימשיכו להכניס עשרות אנשים עם מוגבלות לגור יחד במסגרת מוסדית שבהרבה מקרים לא רואים אותן ואת רחוקות מהעין הציבורית, אני מנחשת שאף אחד מההורים של האנשים בבית דפנה לא זכה לבקר במטבח של המקום הזה.

עדית סרגוסטי: גם אם כן, זה קורה לעיתים רחוקות.

עדית סרגוסטי: אנחנו לא נדע מה באמת קורה במקומות האלה, וזה המצבים שמזמנים - - אין לי ספק וקשה לי לראות את הקושי של מנהלת המסגרת ושל האנשים שם, אין לי ספק שהכוונות שלהם טובות.

עדית סרגוסטי: אבל גם אנשים עם הכוונות הטובות ביותר, כולל אנשי משרד הרווחה, לא יכולים למנוע את המצבים האלה.

עידית סילמן: לפעמים אם אי אפשר, אז אי אפשר.

עידית סילמן: לבוא ולהגיד חברים, אנחנו לא יכולים, זה מסוכן לבריאותם של - - -

עדית סרגוסטי: השיטה של להכניס, כל עוד הם ייקראו חוסים וכל עוד יגורו עשרות אנשים ביחד, במטבח שמספר מזון לעשרות אנשים ביחד, זה מה שאנחנו נחזור ונראה פעם אחר פעם.

עדית סרגוסטי: בעולם כבר הבינו שהשיטה הזאת לא עובדת, הבינו שצריך לסגור את המסגרות האלה.

עדית סרגוסטי: אני מסכימה עם מיכל שיש אנשים שלא יכולים לגור בבית עם המשפחה, הם צריכים לגור בדירה כמוני וכמוך.

עידית סילמן: בוודאי, היינו שמחים שכולם יגורו בבתים מאזנים, בדירות שיקומיות, אין ספק.

עדית סרגוסטי: מנכ"לית משרד הרווחה שהייתה כאן בעקבות האירוע של בני ציון התחייבה שמשרד הרווחה יפעל כדי לצמצם בצורה דרסטית את כמות המוסדות ואת מספר האנשים שגרים במוסדות.

עדית סרגוסטי: אנחנו מצפים ודורשים ממשרד הרווחה שילך לכיוון הזה, שיאפשר לאנשים לגור בבית.

עדית סרגוסטי: במטבחים בבתים אין הרעלות המוניות.

עדית סרגוסטי: זה גם עלה הרבה בתקשורת, האזכור של המצב הגופני של האנשים שנפטרו בבית דפנה.

עדית סרגוסטי: זה רק מחייב לשמור עליהם עשרות מונים ולהשגיח פי אלף כדי לא להתדרדר למצבים האלה.

עדית סרגוסטי: לכן מה שאנחנו מצפים זה שמשרד הרווחה אכן יפעל כדי להפסיק את השיטה, להפסיק את הדבר הזה שעשרות אנשים חיים במוסד סגור ורחוק מהעין הציבורית.

עדית סרגוסטי: כל עוד יש אנשים שגרים במסגרות האלה, שיהיה פיקוח חיצוני למסגרות שיוכלו לפנות אליו אנשים שגרים במקומות האלה ובני משפחתם.

עדית סרגוסטי: הם חוששים לפנות למשרדים שאחראיים עליהם.

עדית סרגוסטי: זה הדבר הבא שאנחנו מצפים שיקרה בעקבות האירועים האלה.

עדית סרגוסטי: בעיקר לשנות את השיטה.

קריאה: יש תמיכה גורפת של הרבה ארגונים.

עידית סילמן: הדברים שהיא אמרה הם במקומם.

עידית סילמן: אנחנו מצטרפים לדברים.

עידית סילמן: עדית נמצאת כאן בוועדות חדשות לבקרים.

עידית סילמן: אני רק אומר שכשאנחנו מקבלים דוח על ליקויים של מטבח, זה לא ליקויים מהיום להיום או מהבוקר, זה מראה על הזנחה ולכן זה מעלה את אמות הסיפים.

עדית סרגוסטי: אני רק אגיד שהייתה סיירת של חברי כנסת שנרתמה לנושא הזה ועשו ביקורי פתע.

עידית סילמן: נכון, אני זוכרת.

עדית סרגוסטי: אני מזמינה כל אחד לעשות.

עדית סרגוסטי: בכל פעם שהוא היה מגיע למסגרת כזאת, הוא היה מבקש לקבל את האוכל שהדיירים במקום אוכלים, לשכב על המיטות שעליהן הם ישנים ולהיכנס לשירותים שבהם הם נמצאים.

עדית סרגוסטי: זה היה המבחן מבחינתנו, ואני חושבת שזה המבחן האחד והיחיד שאנחנו יכולים לעשות.

עדית סרגוסטי: לראות האם מישהו מאתנו היה מסכים לגור בתנאים שאנחנו כחברה מרשים לעצמנו לאפשר לאנשים עם מוגבלות.

עידית סילמן: משרד הרווחה, בבקשה.

חגי מויאל: קודם כל, אחרי אירוע טראגי כזה קשה להתייחס באופן ספציפי רק סביב האירוע.

חגי מויאל: אני כן הייתי רוצה לתת גם תמונה רחבה.

חגי מויאל: גם הדוח הזה הוא בהמשך לביקורת שהייתה לפני כן ואישרה את המטבח.

חגי מויאל: הממצאים שנמצאו עכשיו הם בדיוק הממצאים שגורמים למטבח הזה להיות סגור עד לתיקון כל הליקויים.

חגי מויאל: אני חייב לציין שהארגון עושה את כל המאמצים גם בתהליך של טיפול באירוע, גם בתהליך של טיפול בממצאים.

חגי מויאל: עושים עבודה משמעותית על פי הנחיות שלנו, של משרד הרווחה, וביוזמה מקומית של הארגון.

חגי מויאל: הם משפרים את המקום.

חגי מויאל: לא על זה רציתי לדבר, רציתי להמשיך את דברייך.

חגי מויאל: המגמה של משרד הרווחה בכל הנושא של מסגרות חוץ ביתיות במנהל מוגבלויות זה אכן לצמצם את המעונות הגדולים ולראות עד כמה אנחנו יכולים לתת מענה בתוך הקהילה, במטרה לתת לכלל האוכלוסייה בה אנחנו מטפלים מענים בתוך הקהילה, ברצף של שירותים שונים.

חגי מויאל: במה זה בא לידי ביטוי?

חגי מויאל: ראשית, זה מתבטא גם בנושא של תהליכי החקיקה שמתבצעים היום.

חגי מויאל: שנית, אנחנו יוצאים גם לאוכלוסייה המורכבת כמו האוכלוסייה שמתוארת במעון בית דפנה, אנחנו מוציאים פיילוט של 17 דירות לאוכלוסיות מורכבות בתוך הקהילה, לדירות של שישה, בשביל לבחון את היכולת שלנו.

חגי מויאל: אגב, גם לגודל יש משמעות.

חגי מויאל: כשאנחנו מדברים על מסגרות קטנות, כמות המשאבים הנדרשת למסגרת קטנה היא הרבה יותר גדולה במסגרות גדולות, וזה בא לידי ביטוי גם ברמת התקציבים.

חגי מויאל: אני לא אגע כאן בתקציבים כי האירוע כאן הוא אירוע שנוגע לפטירה של אנשים.

חגי מויאל: את סיפורי התקציבים אנחנו עושים מול האוצר לילות וימים, משרד הרווחה אל מול משרד האוצר.

חגי מויאל: אנחנו נמצאים עכשיו בפתחו של פיילוט, בקול קורא שהולך לצאת לפתיחה של 17 דירות כאלה לאוכלוסייה מורכבת.

חגי מויאל: אנחנו נמצאים בעיצומו של מכרז לאנשים על הרצף האוטיסטי בנושא של פתיחת מסגרות קטנות בתוך הקהילה, גם לאוכלוסיות מורכבות.

חגי מויאל: המיקוד שלנו היום, בין יתר העבודות שאנחנו עושים, זה האוכלוסיות המורכבות בשביל לראות איך אנחנו יכולים לצמצם את המעונות.

חגי מויאל: תוכנית נוספת שאנחנו עושים ואנחנו מיישמים אותה עכשיו בבני ציון - - חברת הכנסת שעזבה ביקרה אותנו שם.

חגי מויאל: אנחנו עושים תהליך של חלוקת המעונות ליחידות נפרדות.

חגי מויאל: כלומר בתוך מעון במצב הקיים עד שאנחנו נוציא את כל האוכלוסייה לקהילה - - כמו שאמרתי, מדובר על קרוב ל-8,000 דיירים במעונות.

חגי מויאל: אנחנו מתחילים במגמה של להיכנס למעונות האלה, לעשות הפרדה ולחלק את המעונות ליחידות קטנות יותר, ממוקדות יותר ומנוהלות בצורה ספציפית.

חגי מויאל: זאת בשלב ראשון בשביל לתת מענה לאוכלוסייה.

עידית סילמן: אני מאמינה שהתוכניות של משרד הרווחה הן גדולות ורחבות, עניין התוכניות מבורך ואנחנו נשמח להעניק פה במה לדיון בנושא הזה, אבל אנחנו ספציפית סביב הדיון שנוגע לבריאות ורווחה.

עידית סילמן: אורן הלמן, סמנכ”ל - - -

גלי ברמי: לפני שעוברים, אנחנו שמחים לשמוע שיש תוכניות אבל אנחנו רוצים לראות תוכנית קונקרטית.

קריאה: אני רוצה לתקן את חגי כדי שיתוקן בפרוטוקול.

קריאה: לא מדובר בארגון, מדובר בחברה פרטית, חברת דנאל.

קריאה: זה לא ארגון חברתי.

עידית סילמן: אני תכף אתייחס לזה, חשוב לי לשמוע את אורן לפני שהוא נאלץ לעזוב אותנו.

עידית סילמן: אורן הוא סמנכ"ל חברת חשמל ומנהל את סיכוי שווה לאנשים עם מוגבלות.

עידית סילמן: אורן, בבקשה.

אורן הלמן: אני פה בגלל שיש לי ילדה עם צרכים מיוחדים, אבל דנאל היא לא רק חברה פרטית, היא חברה ציבורית שנסחרת בבורסה.

אורן הלמן: שווה לבדוק את הדיווחים שהם נתנו לבורסה או לא נתנו לה על העניין הזה.

אורן הלמן: שווה לבדוק הכל כי יש לזה משמעות.

עידית סילמן: אם אתה יכול להאיר את עינינו אנחנו כאן.

אורן הלמן: שיבדקו במערכת הדיווח לבורסה את הכל.

אורן הלמן: אני מאוד מעריך את הדיון הזה ובאתי אליו כי במקרה הייתי פה.

אורן הלמן: אני יוצא מהדיון יותר מודאג ממה שנכנסתי.

אורן הלמן: אני רוצה לעשות לכולכם איזשהו תרגיל מחשבתי.

אורן הלמן: אני לא אהיה חלק ממשחקי ההאשמות שקורים פה.

אורן הלמן: שלושה אנשים נפטרו בבית מלון מהרעלת מזון באילת.

אורן הלמן: אתם רוצים לדמיין לעצמכם מה כולכם פה ממשרד הבריאות, משרד הרווחה ואלוהים יודע גם ג'ו ביידן היו עושים בעניין הזה?

אורן הלמן: אתם רוצים לתאר לעצמכם את הדבר הזה?

אורן הלמן: הילדים שלנו שווים פחות?

אורן הלמן: את השמות שלהם אנחנו לא יודעים, אז בסדר, אז האפוטרופוס הזה והזה, אף אחד לא פרסם לא מודעת אבל ולא כלום, שום דבר.

אורן הלמן: מזלזלים בחיים שלהם.

אורן הלמן: זה דבר אחד.

אורן הלמן: ממה הם נפטרו?

אורן הלמן: לא יודעים.

אורן הלמן: מי הם?

אורן הלמן: לא יודעים.

אורן הלמן: במקרה זה יצא ככה באווירה של מסתורין.

אורן הלמן: אני יוצא מפה כמו אגתה כריסטי, הכל פה מסתורי וסודי.

גלי ברמי: המשטרה נכנסה רק יומיים אחרי.

אורן הלמן: עזבי, אני לא רוצה לשחק בהאשמות כי אני שומע את האנשים שניהלו את המקום הזה ואני לא חושב שהם עשו משהו בכוונה, אבל זה לא משנה כרגע.

אורן הלמן: הבעיה פה היא בכלל בעיה של פיקוח, והבעיה הגדולה יותר היא שזה חוזר על עצמו שוב ושוב.

אורן הלמן: כל פעם נשב פה ונשמע את המשרדים והמומחים.

אורן הלמן: מה קורה בסוף?

אורן הלמן: הילדה שלי בת 13.5, אתם חושבים שאני אשים אותה בידיים שלכם?

אורן הלמן: נראה לכם שאיזשהו הורה במדינת ישראל שיש לו טיפת שכל או אכפתיות מהילד שלו יעשה את זה?

אורן הלמן: מה יקרה?

אורן הלמן: זה יעמיס עליי, זה יעמיס על המשפחות האלה.

אורן הלמן: ממילא המשפחות קורסות תחת הנטל הכלכלי, כי הרי התפרסם מחקר שכל הסיפור הזה של משפחות מיוחדות עולה למדינה 7.5 מיליארד שקלים בגלל שאנחנו מפסידים כסף, עוזבים עבודות ויורדים לחלקיות משרה בשביל לטפל בילדים שלנו כי אנחנו אוהבים אותם.

אורן הלמן: זה טבעי לחלוטין, דרך אגב.

אורן הלמן: זה הדבר הכי נכון שיש בעולם.

אורן הלמן: כשאני יושב פה ושומע, או כשאני פותח טלוויזיה ורואה מה קורה מליסטריה במפעל בו היו יונים, לא כל הדברים שתיארת שהולכים שם, רק יונים היו שם.

אורן הלמן: איזה בלגן היה ואיזה כותרות הוציאו, כל המדינה סערה ורגשה כאילו אני לא יודע מה קרה פה.

אורן הלמן: מה זה ליסטריה?

אורן הלמן: זה שלשולים?

אורן הלמן: אני לא יודע מה זה ליסטריה, לא מתים מזה ממה שבדקתי בפעם האחרונה, לא שאני מזלזל בזה.

אורן הלמן: מה היה פה?

אורן הלמן: מה היה קורה אם זה היה קורה בבית מלון באילת?

אורן הלמן: מה קורה למדינה שלנו?

אורן הלמן: המדינה הזו צריכה לעמוד על הרגליים ולצעוק.

אורן הלמן: מי שומר על הילדים שלנו?

אורן הלמן: מי שומר על המשפחות האלה?

אורן הלמן: האימהות האלה צריכות לבוא להילחם על הילדים שלהן?

אורן הלמן: התפקיד של המדינה הוא להילחם על הילדים האלה.

אורן הלמן: אלה אנשים שבסופו של דבר נולדו, המדינה צריכה לתמוך בהם ולתת להם את כל הגיבוי והפיקוח.

אורן הלמן: אני יוצא מפה מודאג כי אין פתרונות לדבר הזה ואף אחד לא יודע להגיד.

אורן הלמן: מספרים על מכרזים פה ומכרזים שם ואין.

אורן הלמן: שוב, אין לי שום דבר נגד משרד הרווחה ומשרד הבריאות, יש לי הרבה בעד הילדים האלה.

אורן הלמן: תבינו שאתם לא פקידים, אתם משרתי ציבור.

אורן הלמן: תשמרו על הילדים שלנו, לעזאזל.

אורן הלמן: אם אתם עושים הפרטות ונותנים לגופים, תפקחו עליהם.

אורן הלמן: אם לא נותנים לכם לפקח, תבואו אליה והיא תהפוך את המדינה בשביל להשיג לכם תקציב לפיקוח.

קריאה: אין סנקציות.

עידית סילמן: מה זה סנקציות?

עידית סילמן: קודם שיהיה פיקוח.

קריאה: גם כשיש פיקוח אין סנקציות.

עידית סילמן: נציג משרד הרווחה, אני חייבת להגיד לך את האמת.

עידית סילמן: כולנו יושבים סביב השולחן, אם קודם ישבנו בעצבות יתר, עכשיו אנחנו בעצבות ועצבנות יתר כי זה מרתיח.

עידית סילמן: זה מעלה את אמות הסיפים כשאנחנו שומעים הורים.

עידית סילמן: ברוך השם אורן ידאג לילדה שלו וישמור עליה כי הוא לא ישים אותה במסגרת שהוא לא יודע.

עידית סילמן: ברוך השם יש לו את היכולת והאפשרות, אבל לא לכולם יש את היכולת והאפשרות.

עידית סילמן: מה קורה עם אנשים שצריכים לצאת לעבודה ולא יכולים להישאר עם הילדים שלהם, הם צריכים גם לדאוג לבריאותם הנפשית.

אורן הלמן: אתם אחראיים לבריאות של הילדים שלנו.

עידית סילמן: אתה יודע, זה באמת מרתיח, כי אם זה היה קורה באיזשהו בית מלון או אירוע אחר, המדינה הייתה על הרגליים האחוריות.

אורן הלמן: והליסטריה בשטראוס, כל המדינה עמדה על הרגליים.

אורן הלמן: אני ראיתי גם את שוק ההון, תבדקו את המניה.

עידית סילמן: מה התשובה שיש לך לענות להורים כאלה?

עידית סילמן: בסופו של דבר, אז ייכנסו כאן עכשיו ויבדקו את הנתונים של אותה חברת דנאל ויראו שהיא נסחרת או לא נסחרת, יש לה או אין לה רווחים.

עידית סילמן: בסופו של דבר, מטבח לא יכול להראות ככה.

עידית סילמן: 33 חוסים לא יכולים להיות עם שלשולים והקאות או להגיע לאשפוז.

עידית סילמן: זה לא עובד ככה.

אורן הלמן: אגב, הפנסיה שלכם מושקעת בחברה הזאת דרך בתי השקעות.

אורן הלמן: זה מדהים הדבר הזה.

אורן הלמן: זאת חברה ציבורית, איפה השקיפות?

אורן הלמן: שום דבר.

אורן הלמן: במקרה יצא איזה דיווח לתקשורת.

אורן הלמן: אתם לא נותנים את הדוחות, אתם לא יודעים ממה הם מתו אפילו.

אורן הלמן: לא יודעים מה השמות שלהם.

אורן הלמן: איך יכול להיות ששלושה אנשים נפטרו במדינת ישראל באירוע כזה ולא יודעים אפילו איך קוראים להם?

אורן הלמן: איפה הכבוד?

אורן הלמן: הציבור צריך לדעת.

אורן הלמן: מה, מסתירים אותם?

אורן הלמן: מתביישים בהם?

אורן הלמן: מה זה?

סמדר אונה: תחשוב על המקרים שנפטרו במעונות ואף אחד לא יודע כי התקשורת לא הגיעה לשם.

אורן הלמן: אני סיימתי, תודה.

עידית סילמן: תודה אורן.

עידית סילמן: נציג משרד הרווחה, מה אומרים להורים האלה?

עידית סילמן: פיילוט זה לא רלוונטי, זה לא בשיח בכלל, אנחנו לא מדברים באותה רמת שיח יחד עם ההורים או ברמת המענים.

חגי מויאל: אני לא יכול להתמודד מול כעס של הורים.

עידית סילמן: הוא אומר לך שהפטרת את השירותים, נתת אותם לחברה פרטית, שמת בהם חוסים אז תפקחו.

אורן הלמן: תבדקי כמה מפקחים יש.

קריאה: אם יש מפקחים ואלה התמונות שאנחנו רואים זה באמת בעייתי.

סמדר אונה: תראי בטלפון שלי מה אומרת מפקחת כשאני פונה אליה.

סמדר אונה: באוגוסט האחרון פניתי אליה כי אני מועמדת להירצח במעון בו הייתי.

סמדר אונה: מה היא אומרת לי?

סמדר אונה: תפני להנהלה.

סמדר אונה: זה לא מעניין אותה אפילו.

סמדר אונה: גם, על חברה עסקית כמו זאת, מה שמעניין זה השורה האחרונה, כמה מרוויחים עלינו במסגרות האלה.

סמדר אונה: אני לא הורה, אני אדם מתוך המסגרות.

סמדר אונה: נאלצתי לברוח משם לשום מקום פעמיים בחיי.

סמדר אונה: שילמתי מחיר יקר.

סמדר אונה: יושבת פה מישהי בזכות, הם מספיק מכירים את הסיפור.

סמדר אונה: לחיים ברחוב על כיסא גלגלים, גם זה לא עניין את משרד הרווחה.

סמדר אונה: שופט דרש להביא לי פתרון.

סמדר אונה: אתם יודעים מה הפתרון שנתנו לי ממשרד הרווחה?

סמדר אונה: מעון לנכים עם פיגור שכלי, שאין שם אפילו התאמה לכיסאות גלגלים.

סמדר אונה: האם מישהו פה בקהל חושב שיש לי פיגור שכלי?

סמדר אונה: זה מה שמשרד הרווחה ייעד לי להיות בו.

סמדר אונה: הדברים שקורים לא סיפרו פה, סיפרו על שלושה אנשים ממעון בית דפנה.

סמדר אונה: אולי תספר להם על שני המקרים ממעון גילה שבאו בבוקר והיו בלי רוח חיים?

סמדר אונה: שהשומר אפילו לאמא שלו אמר שהוא ראה שהוא נראה לא טוב.

סמדר אונה: איך הצוות לא רואה את הבחור הזה?

סמדר אונה: זה היה לפני חודש וחצי.

סמדר אונה: בחור אחר ממעון גילה, למעט שני אנשים כולם על כיסאות גלגלים, מפצעי לחץ, מהזנחה של פצעי לחץ.

סמדר אונה: להמשיך הלאה עם מה שקורה במטבח שם?

סמדר אונה: אני צריכה אוכל לא רגיל, הרעיבו אותי כשזה היה תחת אילן.

סמדר אונה: פאר המדינה במירכאות.

סמדר אונה: הייתם חושבים שאילן פוגע בנכים אי פעם?

סמדר אונה: מי נותן לארגונים האלה את הזכות לפגוע בנו, הנכים?

סמדר אונה: הרעיבו אותי מעל שבוע ימים עד שבמקרה הכרתי את האחות הראשית של משרד הרווחה, עובדת חיצונית של משרד הרווחה.

סמדר אונה: פניתי אליה והיא התחילה לעשות שם רעש כדי שייתנו לי לאכול אחרי שהרעיבו אותי שבוע ימים.

סמדר אונה: הדיאטנית שבאה לסייר שם נתנה הוראות מה לתת לי לאכול, אבל הן לא התקיימו.

סמדר אונה: כל פעם שהגיעה ארוחת צהריים, אתם יודעים מה ארוחת הצהריים שלי הייתה?

סמדר אונה: גבינה עם שני מלפפונים.

סמדר אונה: על זה אני חיה במעון בגילה.

עידית סילמן: רותם, בבקשה.

רותם פאר: אני רותם פאר, מייסדת ומנכ"לית עמותת לנפש.

רותם פאר: אני פה גם מעמותת לנפש וגם כחברת הנהלה בארגון הנכים.

רותם פאר: קודם כל, איפה שר הבריאות?

רותם פאר: כולה שלושה אנשים עם צרכים מיוחדים מתו, ככה זה מרגיש.

רותם פאר: מכרסמים, חתולים, לכלוך, זבובים, ראיתי גם את התמונות ואני פשוט לא מאמינה.

רותם פאר: אני מרגישה שככל שבן אדם פחות מתפקד, ככה המציאות שלו יותר מוזנחת במקומות האלה.

רותם פאר: אני הייתי שם, הייתי באשפוז.

רותם פאר: זה אותם מקומות שאנשים בהם מוזנחים, אין תקציבים.

רותם פאר: מי שצריך לפקח על אותם אנשים זה אנשים מבפנים, היא צודקת בכל מה שהיא אומרת, היא הייתה שם.

רותם פאר: איך יש מפקחים ויש תמונות כאלה?

רותם פאר: זה פשוט לא הגיוני.

רותם פאר: הפיקוח הוא לא נכון, אין פיקוח, זה שקר.

רותם פאר: לא יכול להיות שיש פיקוח וקורים דברים כאלה.

רותם פאר: זה לא רק בבית דפנה, זה בעוד מקומות.

רותם פאר: הכל זה כסף.

רותם פאר: התקציבים צריכים להתחלק כך שמי שמקבל מהדיירים והמשפחות סקר שביעות רצון גבוה, הוא צריך לקבל את התקציבים הגבוהים.

רותם פאר: העוגה מתחלקת לא נכון, רק מי שמקורב לחברי כנסת פה מקבלים תקציבים.

רותם פאר: בגלל זה זה קורה, אין תקציבים.

רותם פאר: עזבו את זה שכל הכסף הולך בסופו של דבר לכיסים של אנשים ולא בשביל החיים הבסיסיים של אנשים שהגיעו לעולם הזה עם נכויות.

רותם פאר: צריך לדאוג להם.

רותם פאר: אני ממש חנוקה.

רותם פאר: מה שהרופאה הזאת אמרה קודם, שהחיידק לא אמור לגרום לתמותה.

רותם פאר: היא אמרה את זה במילים האלה.

רותם פאר: בדיוק בגלל שהחיידק לא אמור לגרום לתמותה, זה גם מעיד על כך שהייתה הזנחה באופן מאוד פשוט.

רותם פאר: לסיום אני רוצה להגיד כמייסדת ומנכ"לית עמותת לנפש שאני אשמח מאוד ללכת עם המתנדבים שלי, ויש לי המון מתנדבים, לפקח בעצמנו.

רותם פאר: לא צריך את משרד הרווחה, אנחנו רוצים ללכת באופן קבוע כפרויקט חדש שלנו ולפקח על מה שקורה בהוסטלים.

רותם פאר: אם תסכימו לזה, אני מקימה את הפרויקט הזה ונותנת את כל הלב שלי לדבר הזה כי זה מאוד חשוב.

עידית סילמן: משרד הרווחה, יש לכם פה משמר אזרחי שיעזרו לכם אם צריך פיקוח.

עידית סילמן: היא תשיג מתנדבים שיבואו לבדוק, יהיו בתוך ההוסטלים ויוודאו שהכול נעשה כמו שצריך.

עידית סילמן: מה התשובות שיש לכם?

עידית סילמן: אני אומרת לך את האמת, לי מאוד כואב הלב.

עידית סילמן: כשאנחנו מקיימים דיון כזה, אני כבר לא מדברת על זה שנוכחות רבה של חברי כנסת לא נמצאת פה היום, אבל זה עוד ניחא, אני מדברת על שרים, על מנכ"לים של משרדים.

עידית סילמן: בסופו של דבר אנחנו מקיימים כאן דיון על חוסים ועל אנשים שמתו בתוך מסגרת, הרבה מאושפזים, אנשים שלא הרגישו טוב, נתונים מאוד מדאיגים.

עידית סילמן: בעיניי אין מילים.

אסף אסולין: ברשותך, יושבת ראש הוועדה, אני רוצה להצטרף - - -

עידית סילמן: מה השם?

אסף אסולין: אסף.

אסף אסולין: יש פה כמה דברים.

אסף אסולין: תראו, אוריאל פרץ זכרונו לברכה אמר לנו כמה דברים.

אסף אסולין: הוא אמר חבר'ה, טעות אחת זה מקרה, שתי טעויות זה צירוף מקרים, שלוש טעויות זה מחדל.

אסף אסולין: אנחנו לא פה בשלוש טעויות, אנחנו בטעות רחוקה יותר.

אסף אסולין: אני מוסיף פה שהמחדל הוא תוצאה.

אסף אסולין: הדיון המקצועי עוסק בתוצאה ששלושה אנשים נהרגו מהרעלת מזון, זאת התוצאה.

אסף אסולין: אנחנו חייבים לעלות רמה, אנחנו חייבים לטפל בשורש.

אסף אסולין: השורש הוא לא השלושה, השורש הוא התמונות האלה.

עידית סילמן: השורש הוא המטבח שלקוי בצורה כזו לאורך זמן.

אסף אסולין: השורש זה שהשינוי התפיסתי חייב לצאת מפה.

אסף אסולין: חגי, האירוע לא התחיל עם דיירת שלא הרגישה טוב, לא שם הוא התחיל.

אסף אסולין: האירוע התחיל מלכתחילה שלא ניתן, השכל המחייב הוא שחוזק השרשרת שלנו הוא כחוזק החולייה החלשה, והחולייה פה היא לא רק חלשה היא גם מוחלשת מעצם קיום השיטה של הוסטלים בתצורה הזאת, מהיעדר פיקוח.

אסף אסולין: גם כשיש פיקוח, אנחנו לא באמת יודעים.

אסף אסולין: אנחנו זה מי שעושה את הפיקוח, אותם חברי הכנסת שבאים וראינו אותם בפעולה.

אסף אסולין: בשורה התחתונה הם לא באמת יודעים מה לחפש.

אסף אסולין: כשאם הולכים לשם במסדרונות, המסדרונות נקיים, יש טלוויזיה, יש בחוץ בלונים ומסיבת פורים, באמת כיף ושמח.

אסף אסולין: מתחת לפני השטח יש את הדייר ש-24 שעות, שבעה ימים בשבוע במשך שנתיים לא יוצא החוצה.

אסף אסולין: הוא לא בבית כלא, הוא לא חטא.

סמדר אונה: יש כאלה שיותר, 5-10 שנים.

אסף אסולין: נכון, וזה לא אחד.

אסף אסולין: אחד זה מקרה, שניים זה צירוף מקרים ושלוש ומעלה זה משהו שצריך לתת עליו את הדעת.

עידית סילמן: אנחנו לא בפעם הראשונה פה ולא בפעם השנייה בזמן מאוד קצר.

עידית סילמן: משרד הרווחה, זה נורות אדומות בוהקות, זוהרות וזורחות כמו זרחנים מעל הראש.

עידית סילמן: צריך לבדוק את הדברים האלה ולראות איפה זה עומד בכל מוסד ומוסד.

עידית סילמן: לא יכול להיות שאנחנו נתכנס כאן

עידית סילמן: חדשות לבקרים על נתונים מאוד מדאיגים שמתקיימים במעונות שאמורים לטפל באנשים היקרים לנו מכל.

עידית סילמן: לא יכול להיות דבר כזה.

אסף אסולין: השכל מחייב שביקורות פתע לא יועילו.

אסף אסולין: צריך אנשים מתוך השטח שחיו וחיים שם.

קריאה: אנשים שאין להם אינטרסים.

אסף אסולין: השכל מחייב שמשפחות מפחדות פחד מוות מה-לא נודע.

אסף אסולין: הרבה משפחות רוצות את ההוסטלים כי הן מפחדות פחד מוות מהאלטרנטיבה, הן לא יודעות שיש אלטרנטיבה.

אסף אסולין: הדיור בקהילה, החיים בתוך קהילה ייעודית ישראלית בתוך מדינת ישראל, זה טבעי וזה מה שצריך להיות.

אסף אסולין: המשפחות מפחדות מתוך הקהילה.

אסף אסולין: גם בזה אנחנו צריכים להקים צוותים שיחנכו את החניכה הזאת, את אותן משפחות, ויאפשרו להן לטעום את הטעם האמיתי של חיים בתוך קהילה.

עדית סרגוסטי: ושמשרד הרווחה יפתח את השירותים שצריך בשביל שהם יוכלו לחיות בקהילה.

עידית סילמן: לא בטוח שזה דורש הרבה יותר משאבים.

אסף אסולין: זה לא דורש יותר משאבים, זה דורש לב ועיניים פקוחות, ושנדע לשאול את השאלות.

עידית סילמן: תודה.

ליאור כנאפו: אני רק רוצה להוסיף משהו בהקשר שלו.

ליאור כנאפו: אנחנו ליווינו אירוע במהלך השנתיים וחצי האחרונות בבית דפנה.

ליאור כנאפו: כשהצפנו את הקשיים והכשלים, התגובה שקיבלנו הייתה לייצר - - הטענה הייתה שאין להם את המשאבים אחרי שהוא שהה שם הרבה מעבר לזה, אפרופו 24/7 לא יצא, עד שנכנסנו והוכחנו שאפשר להוציא אותו החוצה.

ליאור כנאפו: אכן היו לו תנועות ידיים.

ליאור כנאפו: רק לסבר את האוזן, כל הלסת שלו רקובה.

ליאור כנאפו: תנסו לדמיין איזה כאבי תופת הוא חווה.

ליאור כנאפו: יש לו אבנים בכיס מרה, אז הוא חובט על הבטן שזה ביטוי, כי הוא לא יודע לדבר ולתקשר.

ליאור כנאפו: כשאתה מגיע למקום עצמו הכל צבעוני, עליז ונהדר, אבל במבחן התוצאה לאותו דייר אין משפחה שיכולה לדבר בשמו.

ליאור כנאפו: אמא שלו נפטרה, יש לו אחות שסועדת שני חוסים אחרים ויוצאת מגדרה, אין מה לומר.

ליאור כנאפו: התוצאה היא שהוא מוזנח, הוא נראה כמו ניצול שואה במדינת ישראל, ישן על דרגש כמו ניצול שואה.

ליאור כנאפו: הוא מגלף 24/7 את המזרן שלו לחתיכות קטנות.

ליאור כנאפו: כשאנחנו באים למערכת מתוך רצון אמיתי והבנה אובייקטיבית שיש המון דיירים והרצון הוא טוב, אין ספק שאף אחד לא רוצה ברעה, התגובה שאנחנו מקבלים - - כאן הוא מנפנף בנפנוף, זה מצוין, תבואו בטענות ונקבל עוד תקציבים.

ליאור כנאפו: למיטב הבנתי על כל ראש מקבלים בין 12,000-20,000 שקלים.

ליאור כנאפו: הייתי סקרנית לדעת על מה מוצאים כאלה סכומים בהוסטלים.

ליאור כנאפו: כשאנחנו ביקשנו להחליף משקה שהדייר לא סבל, ביקשנו שוקו במקום וניל בסך הכל, זה אותו סכום.

ליאור כנאפו: הייתה שם פרוצדורה ארוכה שעד היום אנחנו לא יודעים אם הוא קיבל או לא קיבל.

ליאור כנאפו: כן קיבלנו תרומה מארגון בזכות כדי שנוכל לעבות אותו.

ליאור כנאפו: אם תראו את התמונות של ניצול שואה תבינו למה היינו כל כך חרדים בהקשר הזה.

ליאור כנאפו: כל שיח נמתח.

ליאור כנאפו: כיוון שהוא הפך להיות חולה סיעודי, כל מה שהיה לו בחדר זה דרגש, אני אראה לכם תמונות מטלטלות.

ליאור כנאפו: ביקשנו להכניס לשם שולחן וכיסא על מנת שהוא יוכל לשבת כבן אנוש.

ליאור כנאפו: לקח חצי שנה עד שאיימנו שנביא תרומה מבחוץ.

ליאור כנאפו: אסור תרומות כמובן כי להוסטל יש תקציב, אז הכניסו.

ליאור כנאפו: הפלא ופלא, לא תאמינו מה קרה, הוא אכל ליד השולחן.

ליאור כנאפו: החיה הפכה להיות בן אדם.

ליאור כנאפו: אני מקצינה, גם לי יש ילד על הרצף.

ליאור כנאפו: אותו דבר היה לנו עם פח.

ליאור כנאפו: הבחור היה אוסף לנו עם האצבעות את גרגירי האבק.

ליאור כנאפו: ביקשנו פח וגם זאת הייתה פרוצדורה של חצי שנה.

ליאור כנאפו: בסך הכל פח פלסטיק.

ליאור כנאפו: גם את זה אני אראה.

ליאור כנאפו: אחר כך נכנסנו לחדר ופעם אחר פעם כל הרצפה הייתה צואה.

ליאור כנאפו: מזעזע, מסריח ברמות שאתם לא יכולים לתאר לעצמכם.

ליאור כנאפו: יש שירותים מקבילים, כשאתה פותח יש שם כמובן ויטראז' מרשים ביותר.

ליאור כנאפו: ביקשנו לפתוח אז טענו שהוא משפריץ מים.

ליאור כנאפו: עוד הפתעה מטלטלת, חברים, כשנפתחת הדלת הוא עושה את הצואה בשירותים.

ליאור כנאפו: כדי לנקות את זה, עם גרגרי המזרן הוא מכסה את הצואה כי גם הוא לא רוצה, גם הוא רוצה לשמור על האנושיות שלו.

ליאור כנאפו: אותו דבר היה לנו גם עם בגדים.

ליאור כנאפו: זה גם לא נורא מתוחכם, חברים.

ליאור כנאפו: יש להם רגישות יתר.

ליאור כנאפו: מה שצריך זה להפוך את התגית, להפוך את הבגד ואז הוא כן הלך עם בגדים.

ליאור כנאפו: כל כך הרבה דברים קטנים שבסופו של דבר אפשר לשפר את איכות החיים.

ליאור כנאפו: זה לא דורש יותר תקציבים.

ליאור כנאפו: ב-12,000-20,000, להחליף חולצה לצד השני, לא צריך התמחות.

ליאור כנאפו: פשוט צריך להסתכל על הילדים שלנו.

ליאור כנאפו: יש לי ילדים רגילים ויש לי ילד עם צרכים מיוחדים.

ליאור כנאפו: זה לא דורש ממני אימהות אחרת.

ליאור כנאפו: יש יותר מורכבויות, אבל להחליף צד של חולצה כדי להבין את רגישות היתר, להבין שלהחליף את הטעם מווניל לשוקו לא דורש דיון מעמיק עם הדיאטנית כי התכולה היא אותה תכולה.

ליאור כנאפו: לא יכול להיות שאנחנו פונים בצורה מנומסת ומנסים לייצר כמו כל ההורים תקשורת תרבותית, ממלכתית ומכבדת מתוך החרדה שחלילה יאונה רע לאותו דייר.

ליאור כנאפו: אנחנו מקבלים נפנוף.

ליאור כנאפו: כל הדברים האלה הם רצף אירועים שהם לא רק תזונה, זה הרבה מעבר לזה.

ליאור כנאפו: יתרה מכך, שלוש פעמים הוא פונה לבית חולים עם חבלות שאף אחד לא יכול להעיד מאיפה.

ליאור כנאפו: הטענה הייתה שזה כל כך קל, אדם עם צרכים מיוחדים חובט בעצמו.

ליאור כנאפו: אבל היו מקומות שהוא לא יכול היה לפגוע בעצמו.

ליאור כנאפו: כאן הייתה שתיקה.

ליאור כנאפו: הייתה חקירה משטרתית, אבל איזה קטע, אי אפשר לחקור אותו כי הוא לא מדבר.

ליאור כנאפו: זה נסגר כי לא הייתה אפשרות להוכיח.

ליאור כנאפו: יש פה כל כך הרבה היבטים שאנחנו לא נותנים את הדעת.

ליאור כנאפו: הכי חשוב, אותו דייר עד היום, הייתה וועדה שהתכנסה ודרשה מהם לספק לו תרבות פנאי, לתת לו איזשהם כלים ומיומנויות.

ליאור כנאפו: חברים, אין לי מושג מה היה בשנה האחרונה כי בקורונה לא היה ניתן להיכנס.

ליאור כנאפו: ספק רב שיש לו תרבות פנאי היום, שהוא מתוחזק ויש אנשי מקצוע שבהם, תומכים בו ומסייעים לו.

ליאור כנאפו: כל השינויים האלה שאנחנו מדברים עליהם גרמו לאותו חולה סיעודי לכאורה להתפנות כמו בן אדם בשירותים, ברגע שהשירותים נפתחו.

ליאור כנאפו: ללבוש בגדים ולא כל רגע להתפשט.

ליאור כנאפו: הוא היה קורע את הבגדים ואף אחד לא העלה בדעתו שיכול להיות שיש לו רגישות יתר.

ליאור כנאפו: חבר'ה, לא צריך להיות רופא מומחה וגם לא פסיכיאטר.

ליאור כנאפו: אחר כך הוא אובחן כסכיזופרן, בשביל זה צריך לראיין אותו, כדי לדעת שהוא שומע רוחות ושדים.

ליאור כנאפו: הכנסנו פסיכיאטר מטעמנו, מה שסתר את העניין הזה.

ליאור כנאפו: אם אנחנו מסתכלים על מכלול התמונה, יש פה רצף של אירועים והתנהלות לא תקינה.

ליאור כנאפו: תבואו לבית דפנה ותראו אנשים מאושרים, יש פרפרים באוויר והקירות צבעוניים, ללא ספק יש שם גם דיירים מאוד מאושרים, אבל הם לא הכתובת שלנו, אלא אותם דיירים שנמצאים באותם חדרי חדרים אליהם העין לא מגיעה.

ליאור כנאפו: אותם חברי כנסת לא יודעים לחפש.

ליאור כנאפו: שם אין מענה אנושי.

ליאור כנאפו: כשאותו אדם נמצא שם, הוא יהיה שם עד יום מותו ואף אחד לא יידע.

עידית סילמן: מצטערת, אני חייבת לקטוע אותך כי אנחנו צריכים - - -

קריאה: את כל הדברים האלה אי אפשר לעשות כשיש 130 דיירים יחד.

קריאה: לא רואים אותם.

עידית סילמן: יונית אפרתי, בבקשה.

יונית אפרתי: יונית אפרתי, נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות.

יונית אפרתי: אני אתחיל רגע מדברייך.

יונית אפרתי: ראיתי את התמונות ולקח לי הרבה זמן לנשום ולהצליח לדבר.

יונית אפרתי: הייתי מזועזעת עד עמקי נשמתי ואני באמת משתדלת שלא להיות פופוליסטית.

יונית אפרתי: זה תמונות מזעזעות.

יונית אפרתי: אם אני לוקחת את כל הדברים שאמרת, זה קודם כל לראות את האדם באשר הוא אדם, לראות את האדם כפרט, לראות מי הוא ומה הוא, מה הוא רוצה, הוא הוא אוהב, מה יעזור לו.

יונית אפרתי: לראות בו כאדם זה הבסיס להכול.

יונית אפרתי: הייתי חייבת להתייחס לזה כי לקח לי הרבה זמן להצליח לנשום אחרי שראיתי את התמונות הקשות האלה.

יונית אפרתי: אנחנו נמצאים פה בדיון מאוד קשה אחרי אירוע מאוד קשה, אבל זה לא רק האירוע הזה.

יונית אפרתי: עכשיו אנחנו מדברים על דפנה, דיברנו לפני כן על בני ציון, יש לא מעט אירועים.

יונית אפרתי: חלק מהאירועים מגיעים לתקשורת אבל לא כולם מגיעים לתקשורת.

יונית אפרתי: לא כולם מזעזעים ומגיעים למקרי מוות שמטלטלים אותנו, וכמו שגם אמרו כאן לפניי, חבל שזה לא מטלטל את המדינה כמו שאירוע השוקולד טלטל את המדינה, לא באותן פרופורציות כמובן.

יונית אפרתי: לא קיבלנו את אותו זעזוע של כל המדינה.

יונית אפרתי: חלק מזה קשור לאיפה אותם אנשים נמצאים.

יונית אפרתי: ברגע שהם נמצאים מחוץ לחברה, ברגע שמדינת ישראל שמה את האנשים עם המוגבלות מחוץ לחברה, שמה אותם במחשכים ובמקומות סגורים, החברה מתייחסת אליהם כאילו הם באמת מחוץ לחברה.

יונית אפרתי: לכן לא כל החברה מזועזעת, לא כל המדינה מזועזעת כי הם שם ואנחנו כאן.

יונית אפרתי: הדבר הראשון שצריך להיות זה להחזיר את האנשים האלה להיות חלק מהחברה, לגור בקהילה כמו כל אחד אחר מאיתנו, עם קבלת המענים המתאימים כדי שכל אחד יוכל לפתח את עצמו, לממש את עצמו ולחיות חיים מלאים.

יונית אפרתי: זה לא רק איפה אתה גר, זה לא רק אם אתה גר בבית או מוסד עם מאה אנשים.

יונית אפרתי: זה גם האפשרות לחיות חיים מלאים, לפגוש אנשים, לפתח את עצמך.

יונית אפרתי: כמו שאמרתי, ההזדמנות לראות בכל אדם אדם.

יונית אפרתי: חברת הכנסת עידית, דיברת על הצורך בביקורים של חברי הכנסת שיגיעו ויבקרו.

יונית אפרתי: נכון, זה חיוני, אבל לא רק.

יונית אפרתי: היום המסגרות הן אלה שמפקחות על עצמן.

יונית אפרתי: זה טוב, אבל לא מספיק.

יונית אפרתי: ברור שכשה

יונית אפרתי: מסגרת מפקחת על עצמה, כשמשרד הרווחה מפקח על המסגרות שלו, כשמשרד הבריאות מפקח את המסגרות שלו, זה לא מספיק.

יונית אפרתי: יש לאותו משרד מפעיל אילוצים נוספים.

יונית אפרתי: כשאנחנו בנציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות שעלינו על מסגרות בעייתיות בביקורים שלנו, פנינו לעשות שינוי ולסגור את המסגרת, למשרד הרווחה יש התמודדות עם אילוצים שונים שלא מאפשרים לו לפעול בדרכים כאלה ואחרות.

יונית אפרתי: לכן חייב להיות פיקוח חיצוני שאין לו את אותם שיקולים או חסמים שהמשרד המפעיל נתקל בהם.

יונית אפרתי: זה אומר הקמת מערך ביקורת חיצוני לאותו משרד מפעיל, זה אומר שגם המשפחות, כמו שאמרת, יוכלו להתלונן ללא חשש.

יונית אפרתי: אנחנו שומעים מהרבה משפחות שחוששות לפנות למסגרת כי הרבה פעמים הן שומעות מהמסגרת שאם לא טוב להן הם יכולים לקום וללכת.

יונית אפרתי: זה החשש ולכן חייב להיות מערך חיצוני.

יונית אפרתי: נכון, גם זה לא יספיק.

יונית אפרתי: זה כל אלה ביחד, זה האדם כפרט, זה החיים בקהילה וזה מישהו חיצוני שימשיך ויסתכל באופן פרטני על כל אדם.

יונית אפרתי: אנחנו פנינו למשרד הרווחה לא פעם ולא פעמיים כדי להכין תוכנית מלאה למעבר מלא לחיים בקהילה.

יונית אפרתי: חגי, דיברת על תוכניות שהתחילו להכין למעבר לקהילה.

יונית אפרתי: אנחנו לא מדברים על תוכנית של 900 שהייתה לפני כמה שנים או תוכנית של עוד 17 דירות, אלא באמת תוכנית מלאה של מעבר לקהילה.

עידית סילמן: אבל את יודעת מה הבעיה, הבעיה היא שלא הגיעו המנכ"לים על המשרד שאחראיים על התוכניות.

עידית סילמן: אני לא מאשימה את חגי ואת הנציגים שנמצאים כאן מהמשרדים.

עידית סילמן: בסופו של דבר צריכה להיות כאן מנהיגות אחראית שלוקחת אחריות.

עידית סילמן: כשקורה דבר כזה תחת פיקוחה ואחריותה, היא צריכה להיות פה ולתת את התשובות.

עידית סילמן: אני מצטערת, זה לא טוב.

יונית אפרתי: אני לא חושבת שאדם אחד הוא אשם, אני לא מאשימה אף אחד.

עידית סילמן: לא מאשימה, יש לך דרישות כלפי המשרד.

קריאה: אבל אין פה אשמה מתוך הנחת יסוד שלא יקרה פה כלום.

קריאה: מבחינת כולם, גם חלק מהאנשים פה יושבים בזחיחות מתוך ידיעה שאנחנו נשפוך.

קריאה: זו מכבסת מילים, זה נראה מאוד טוב בתקשורת.

קריאה: אתם יכולים גם לשאול מה המסקנות מבני ציון.

קריאה: חברת הכנסת סילמן, אני מזמינה אותך לשמוע מה המסקנות.

יונית אפרתי: אלה שלא נמצאים בחלקם בוחרים מתוך מחשבה שניתנת לנו הבמה להציף דברים.

עידית סילמן: אנחנו לא באנו להיות מקום לעשות ונטילציה חברתית בין כל הארגונים כל פעם.

עידית סילמן: זה לא עובד ככה.

עידית סילמן: יש אחריות, אני מצפה שהאחראיים יהיו כאן וייקחו אחריות.

עידית סילמן: מירי יודעת את זה ממשרד הבריאות כי הם נמצאים כאן.

עידית סילמן: אני מצפה שמנכ"לים יהיו כאן כשמגיע אסון תברואתי כזה, ויבואו ויגידו מה הולכים לעשות כדי למנוע את האסון הבא.

קריאה: מה הולך להיות אחרת באופן מערכתי ולא רק באופן נקודתי.

עידית סילמן: זו לא מציאות שאפשר לעבור עליה לסדר היום.

חגי מויאל: חברת הכנסת, אני רוצה בכל זאת להתייחס.

חגי מויאל: אני אמנם לא מנכ"ל המשרד ולא - - -

עידית סילמן: אני אגיד לך למה, בסופו של דבר יש כאן אירוע מאוד חמור.

עידית סילמן: רק ברמת האחריות שלו צריך שמישהו יעלה אפילו בזום, ייקח את האחריות על הדבר הזה ויגיד לנו מה הולך להיות מחר בבוקר.

עידית סילמן: אני אשמח לשמוע ממך מה הולך להיות מחר בבוקר בשאר המוסדות, האם הפיקוח הולך להשתנות, האם אתם הולכים לבדוק את זה אחרת.

עידית סילמן: הרי זה לא מקרה ראשון ולא שני.

חגי מויאל: קשה לדבר על הדברים לנוכח האירוע.

חגי מויאל: מה שמשרד הרווחה עשה בעשרת החודשים האחרונים, מה שהוא עושה כל השנים, יש מגמה להוציא אוכלוסייה לקהילה.

חגי מויאל: רק בשנים האחרונות הוצאנו כ-1,000 דיירים - - -

עדית סרגוסטי: מספר האנשים במוסדות של משרד הרווחה לא השתנה כבר שנים, זה עומד בדיוק על אותו מספר.

עדית סרגוסטי: יצאו אנשים ונכנסו אחרים במקומם.

עדית סרגוסטי: לא נסגר מוסד אחד במדינת ישראל, משרד הרווחה לא סגר.

חגי מויאל: אני רוצה להתייחס.

חגי מויאל: נכון ששום מסגרת לא נסגרה, אבל יש מגמה של המשרד לצמצם את המסגרות.

חגי מויאל: בעשרת החודשים האחרונים כל מערך הפיקוח של משרד הרווחה גדל - - -

עידית סילמן: כמה בתים בקהילה נפתחו וגדלו?

עדית סרגוסטי: העניין הוא לא כמה נפתחו בקהילה, אלה כמה מסגרות מוסדיות נסגרו.

עדית סרגוסטי: יש לנו נתונים שקיבלנו ממשרד הרווחה, אנחנו יכולים להראות אותם.

עדית סרגוסטי: מספר האנשים שחיים במוסדות הגדולים לא משתנה כבר שנים.

עדית סרגוסטי: המשרד הוציא לפני כמה שנים מספר מסוים של דיירים שגם הם לא כולם יצאו באמת לקהילה, אלא לכל מיני שלוחות של המוסדות עצמם.

עידית סילמן: יש סכום מסוים שבסופו של דבר אתם משלמים למוסדות פרטיים של הפרטה?

עידית סילמן: הם מקבלים את הסכום מכם והם אמונים על אותם מתמודדים?

עידית סילמן: איך אתם מפקחים על זה בצורה ראויה?

עדית סרגוסטי: לפני הפיקוח, אם המשרד מצהיר שהוא מתכוון לצמצם, הדרך היחידה היא כמו שיונית אמרה, שתהיה תוכנית ברורה שתוך עשר שנים - - הייתה ועדת מומחים לפני עשר שנים שהמליצה למשרד הרווחה לעשות את זה.

עדית סרגוסטי: את הוועדה הזו מינה בוז'י הרצוג כשהוא היה שר הרווחה והיו בה מומחים בינלאומיים חיצוניים.

עדית סרגוסטי: יש דוח כתוב של הוועדה הזו שממליץ למשרד הרווחה לסגור את כל המוסדות לאנשים עם מוגבלות תוך עשור.

עדית סרגוסטי: העשור הזה כבר עבר, ועכשיו משרד הרווחה אומר שהוא מכין תוכניות ועושה פיילוט, הכל טוב ויפה.

עדית סרגוסטי: אנחנו נמצא את עצמנו בדיוק באותו דיון בעוד חצי שנה, בעוד שלוש שנים ובעוד חמש שנים, אם לא תהיה תוכנית ברורה עם יעדים ברורים איך המוסדות האלה נעלמים מהעולם כמו שקורה בכל מקום בעולם.

עדית סרגוסטי: איך תוך עשור אנחנו לא רואים יותר אדם אחד עם מוגבלות שחי במוסד עם 130 אנשים בתנאים שתוארו כאן.

גלי ברמי: אני רוצה להגיד משהו לגבי העניין הזה.

גלי ברמי: אני יודעת שהכוונות מאוד טובות והרעיונות מאוד יפים.

גלי ברמי: כמו שאמרת, לפני עשר שנים, אז אני לא מאמינה שזה יקרה שכולם ייצאו תוך עשר שנים.

גלי ברמי: התוכניות הן לחמשת השנים הקרובות והתוכניות הן להוציא את האנשים הגבוהים יותר, לא את האנשים האי-שקטים ולא אנשים כמו הבת שלי עם מוגבלות שכלית קשה, סיעודית מורכבת.

גלי ברמי: לכן אני אומרת, בינתיים אני מבקשת ממשרד הרווחה שיתייחס ברצינות להעצים את המשפחות, לתמוך בהן, לעודד את המשפחות להיות מעורבות ולהטיל סנקציות על אלה שסותמים את הפיות למשפחות.

גלי ברמי: אין שום אמירה לגבי העניין הזה.

גלי ברמי: אני יודעת שעדיין קיימים 7,000 או 8,000 דיירים שמתגוררים בדיור החוץ ביתי שלא יכולים לצאת היום לקהילה.

גלי ברמי: כנציגת וועדי המשפחות אני שומעת את התלונות ואני יודעת שהם מפחדים להתלונן.

גלי ברמי: יש לנו עוד דוח מהישיבה הקודמת של חברת הכנסת אפרת רייטן לגבי בני ציון על סגירת תיקים במשטרה מחוסר עניין לציבור.

גלי ברמי: כמה תיקים נסגרו?

גלי ברמי: אנחנו עדיין לא יודעים.

גלי ברמי: היו תלונות ואף אחד לא התייחס אליהן, גם משרד הרווחה.

גלי ברמי: אני מבקשת להעצים אותנו, לתת לנו גב, לתת לנו להיות מעורבים.

גלי ברמי: אני מבקשת להגיד גם ליגאל, ההורים מתלוננים כי יש להם מה להגיד.

גלי ברמי: הם רוצים את טובת היקירים שלהם.

גלי ברמי: תקשיבו להם, תנסו לעשות משהו בעניין.

גלי ברמי: אל תסתמו להם את הפיות.

עידית סילמן: יגאל, בבקשה.

שלום טולי: אני רוצה לומר משהו, אני מחכה כבר הרבה זמן ואני צריך לזוז.

עידית סילמן: מה השם?

שלום טולי: שלום טולי, אני הורה של אחד החוסים במעון בית דפנה.

שלום טולי: בדרך כלל אין לי גישה למקומות כאלה ואני לא מדבר במקומות כאלה.

שלום טולי: אני פשוט רוצה לדבר ספציפית על בית דפנה, לא מעניין אותי שאר המוסדות.

שלום טולי: אני לא מכיר ולא יודע.

שלום טולי: מעולם לא נפגשתי במוסד כזה איפה שאני הייתי, ואני הייתי בכמה מוסדות עם הבן שלי.

שלום טולי: מעולם לא פחדתי להעלות בעיה, מעולם לא הסתירו מאתנו, אף פעם, כולל הבעיה של הבחור הזה שאני קיבלתי ממנו גם מכות.

שלום טולי: הדלת של המנהלת תמיד הייתה פתוחה.

שלום טולי: כל בעיה, גם אם לא יכלו לעזור, היינו יושבים, דנים ומדברים.

שלום טולי: אני לא אומר שהכול עשר, אבל מה שעושים למעון הזה לא מגיע לו.

סמדר אונה: עם כל הכבוד, המקרים היפים זה נחמד אבל הבעיה היא - - -

שלום טולי: אני לא מדבר על המקרים היפים, הבן שלי במצב מאוד קשה עכשיו.

עידית סילמן: לא להתפרץ.

שלום טולי: אני מדבר רק על בית דפנה, לא מעניין אותי אף אחד אחר.

עידית סילמן: אני מבקשת לא להתפרץ.

עידית סילמן: בואי ניתן לו להשלים את דבריו.

שלום טולי: אני רוצה להגיד שמעולם לא פחדתי להעביר את הבן שלי.

שלום טולי: היו לי איתם וויכוחים, היו מצבים שכמעט הוצאתי את הבן שלי משם.

שלום טולי: יחד עם זאת, תמיד ידעתי שאני יכול לבוא ולדבר.

שלום טולי: אף פעם לא עצרו אותי, אף פעם לא הפחידו אותי, אף פעם לא איימו עליי.

שלום טולי: אני לא אומר שהכול - - תראו, אני לא יודע אם מישהו ניהל פה מטבח מוסדי, אבל אני ניהלתי.

שלום טולי: המקרה קרה ביום שבת.

שלום טולי: מי נמצא בשבתות בתוך המעונות?

שלום טולי: מי מוציא את האוכל בשבתות?

שלום טולי: אני מתאר לעצמי שהבדיקה נעשתה ביום ראשון.

שלום טולי: סביר להניח שימצאו, כי הצוות הקבוע לא נמצא.

שלום טולי: לא היה מי שיבדוק.

שלום טולי: אני מכיר את המטבח הזה טוב כי אני אוכל שם.

עידית סילמן: אני רק אומרת לך מה אנחנו קוראים בדוח על הליקויים, על מכשירים קבועים.

קריאה: סליחה, אדם שמנהל מקום צריך לתת מענה גם ביום שבת.

קריאה: אין פטור ליום שבת.

שלום טולי: אני לא אמרתי שיש פטור, אבל הצוות הקבוע שמנהל את המקום לא נמצא שם.

קריאה: זה ממש לא נכון, אתה מצייר תמונה מעוותת.

שלום טולי: תביני, אני ניהלתי גם מטבחים צבאיים.

עידית סילמן: אבל איך זה קשור למקרה?

קריאה: במטבחים הצבאיים לא מתו אנשים.

שלום טולי: במשך השבוע אין בעיה.

שלום טולי: בדרך כלל בשבתות אני מאכיל את הבן שלי, אני לוקח את האוכל ואני גם אוכל אותו.

שלום טולי: האוכל טעים, אף פעם לא היו בעיות.

שלום טולי: זה מקרה ראשון שקרה.

עידית סילמן: אנחנו לא אמרנו שזה לא המקרה הראשון, לא אמרנו שיש כל הזמן מקרים.

עידית סילמן: אנחנו הסתכלנו על הדוח ועל הממצאים שמראים איך המטבח היה ומה הליקויים היו בדברים הקבועים שלו, לא באוכל הנקודתי.

עידית סילמן: הסתכלנו על מאווררים, פחים, דלתות.

עידית סילמן: נמצאות כאן נציגות שבדקו את המטבח והגדירו אותו כלקוי וסגרו אותו.

שלום טולי: אני מבטיח לך שאם אני הולך עכשיו למטבח של הכנסת - - -

עידית סילמן: בכנסת לא נמצאים אנשים עם מורכבות בריאותית כמו שנמצאים בתוך המוסדות.

עידית סילמן: תודה.

שלום טולי: עברנו את כל הקורונה - - -

עידית סילמן: אנחנו רוצים לשמוע את הנציג של - - -

סמדר אונה: אני לא רוצה למות במקומות האלה.

עידית סילמן: חברים, אנחנו חייבים לסיים עוד רגע.

יגאל נחתומי: אני לא יודע מי הגברת שדיברה שם על המקרה בבית דפנה, היא אמרה שיש פה תקשורת ומדברים לתקשורת.

יגאל נחתומי: אנחנו באמת מדברים לתקשורת לצערי.

יגאל נחתומי: תמונת המצב היא לחלוטין לא כמו שהיא מתארת אותה.

יגאל נחתומי: משרד הרווחה בדק את הדברים ומוזמן לבדוק את הדברים בכל רגע נתון.

יגאל נחתומי: הופכים לדייר את החולצה שהתגית תהיה מאחורה.

יגאל נחתומי: אני מודה לך שאת מלמדת אותנו איך לעשות את זה, אבל הוא עדיין קורע את הבגדים.

יגאל נחתומי: זה הדיירים שאנחנו מתמודדים איתם.

קריאה: הוא עדיין כלוא.

יגאל נחתומי: תתפלא, הוא יוצא כל יום.

ליאור כנאפו: מעניין מתי זה התחיל, אחרי שאנחנו התחלנו.

ליאור כנאפו: אל תיכנס בציניות כי באותה נשימה אני יכולה להגיד שאותך לא פגשתי, אני פגשתי את נטע ושלומי.

ליאור כנאפו: לפני שאתה מרים טון כזאת גם אני יכולה להגיב, מה גם שיש תלונות וראיות.

יגאל נחתומי: זכות הדיבור אצלי, אל תפריעי לי.

יגאל נחתומי: את שנה וחצי לא ראית את הבן אדם.

יגאל נחתומי: המשפחה לא רוצה להוציא אותו מבית דפנה, את יודעת את זה.

יגאל נחתומי: אני רוצה להגיד שאנחנו בעד הגברת הבקרה.

יגאל נחתומי: אני אומר את זה לא רק לגופים חיצוניים.

יגאל נחתומי: אני חושב שאחת המסקנות הראשונות שלי כמנכ"ל הרשת היא שאנחנו קודם כל חייבים לבקר את עצמנו יותר.

יגאל נחתומי: כנראה שאנחנו לא עושים מספיק.

יגאל נחתומי: הזכירו פה את הנושא של המעבר לקהילה.

יגאל נחתומי: אני רוצה שתדעו כאיש מקצוע שאני בעד מעבר לקהילה, אני חושב שזה נכון.

יגאל נחתומי: זה שצריך לטפל בקהילה שתדע לקבל את האנשים שלנו זה עניין אחר.

יגאל נחתומי: אני חושב שחשוב מאוד להגיד את זה פה, כי בסופו של דבר אנחנו מדברים על בית דפנה ועל מערכת הרבה יותר גדולה.

יגאל נחתומי: נידון עכשיו חוק הרווחה שהמשרד מעלה.

יגאל נחתומי: זה חוק חשוב מאוד שיעזור מאוד לכל מי שעוסק בתחום, גם משרדי הממשלה וגם המפעילים, לתת שירותים הרבה יותר טובים.

יגאל נחתומי: חשוב לי מאוד להגיד שאנחנו בעד העניין.

עידית סילמן: אוקי.

שלמה כהן: אני שלומי ואני משמש היום כמנהל אשכול מרכז.

שלמה כהן: מעון בית דפנה זו מסגרת שאני הקמתי בידיים שלי.

שלמה כהן: גם לאור מה שאני רואה היום ומה שאני שומע, אם חשבתי שאני זה שיוריד את השלטר באיזשהו שלב כשאני אעזוב את העבודה, היום אנחנו לא רוצים לעבוד בתחום הזה.

שלמה כהן: אנחנו מפחדים, אנחנו מאוימים, אנחנו מתמודדים עם אוכלוסייה שבעידן של הרפואה ממשיכה להתבגר.

שלמה כהן: התמיכות שהם צריכים הן הרבה יותר מוגבהות, הן בהיבט הבריאותי, הן בהיבט החברתי והן בהיבט התפקודי.

שלמה כהן: אנחנו מדברים על שלושה דיירים שלצערי נפטרו.

שלמה כהן: זה אנשים שאני קיבלתי למסגרת הזאת.

שלמה כהן: אנחנו ישבנו על הגדר כדי לתת להם את התנאים.

שלמה כהן: לאחת יש וותק של 30, 20 ועוד 30 שנים.

שלמה כהן: זאת אחת שאני לקחתי בידיים שלי כשהייתה לה חסימת מעיים והיא הייתה באובדן הכרה.

שלמה כהן: אני ולא אחר.

שלמה כהן: אנחנו עובדים במסגרות שנותנות שירות, כולם צועקים בית לחיים.

שלמה כהן: מישהו מבין מה המשמעות של בית לחיים?

שלמה כהן: האנשים האלה, יכול מאוד להיות שבאיזשהו שלב מגיעים לאיזשהו פיק שיעברו למסגרות אחרות של משרד הבריאות.

שלמה כהן: זה לא מתוך החזון שאומרים בית בקהילה, נכון, אנשים בריאים והקהילה מסוגלת לענות על צרכיהם, כל מקרה צריך להיות נידון לגופו.

שלמה כהן: יש פה איזושהי תחושה שמסגרות הדיור - - תראו, אני עובד שכיר, לא באתי לעשות מיליונים ואני לא מאמין במיליונים.

שלמה כהן: אני יכול לצאת עכשיו מהמסגרת, לתת ייעוץ ולעשות הרבה כסף.

שלמה כהן: אני לא צריך את זה, לא רוצה את זה, אני עושה את זה מתוך הנשמה.

שלמה כהן: אני מלכלך את הידיים.

שלמה כהן: אתם יודעים מה קורה לנו היום במסגרות שלנו?

שלמה כהן: אתם מבינים מה קורה?

שלמה כהן: גם אתם, נציגי ההורים?

שלמה כהן: אף אחד לא רוצה לעבוד, אנשים מפחדים.

שלמה כהן: זאת השיטה שהמדינה קבעה.

שלמה כהן: אם תשנו אותה, נעבוד אחרת.

שלמה כהן: אני אומר את זה ואני רוצה לבכות.

שלמה כהן: הדבר הראשון, ולא מתוך מקום של חוסר מחויבות, זה לרצות לקחת את הדברים שלי ולברוח.

שלמה כהן: חשבתי שכשאני אצא לפנסיה אני אפרוש מהעבודה הזאת.

שלמה כהן: אני לא מאמין שזה מה שאני רוצה.

שלמה כהן: אין פה דמות שאני לא מכיר ולא נפגשתי איתה במהלך השנים.

שלמה כהן: יושבים פה מעמותת בזכות, מדברים על להוציא מהמעון כשבג"ץ פסק לגבי מקרה שלא היה לו מענה במשרד הרווחה, בלי להבין אפילו אני קיבלתי אותו.

שלמה כהן: את אותם סיפורים שמדברים על קריעת מזרנים ובגדים, דיירת שמלווה באופן צמוד על ידי בזכות מקבלת אצלי שנים לאורך שנים.

שלמה כהן: גם היא סגורה לפעמים אחרי שער נעול.

שלמה כהן: גם נעמה לרנר מגיעה אחת לשבועיים ולוקחת אותה הביתה.

שלמה כהן: גם אותם מבקרים שטוענים על המזרן הקרוע, כן, יש אצלנו יום ולילה מזרנים קרועים.

שלמה כהן: אנחנו מחליפים.

שלמה כהן: אם אנחנו רוצים שלא יראו את זה, היינו סוגרים.

שלמה כהן: אם היינו רוצים, לא היינו מאפשרים למטפלים מטעם המשפחה להתלוות.

שלמה כהן: זה מקרים מורכבים, מקרים שקשה לאזן אותם.

שלמה כהן: לא בריאות הנפש לוקחת עליהם את האחריות, לא המשפחה יכולה לתת מענה.

שלמה כהן: אין פה מקום של שיפוט.

שלמה כהן: אנחנו אלה ששלוש שנים נידונים במקרה הספציפי הזה ואצלנו עבר ממסגרת למסגרת.

שלמה כהן: אין פה מישהו שלא מכיר את שלומי, אין מי שלא מכיר את שלומי שמלווה את המקרים המורכבים ומוכן להתאבד על כל מקרה.

שלמה כהן: יש הצעה להעביר אותו למסגרת של 9 חוסים לא שלנו, ובכל הזדמנות ממחזרים את השיימינג הזה.

שלמה כהן: למה שנרצה לתת שירות כזה?

שלמה כהן: כולם ממהרים לשפוך את התינוק לפני המים.

שלמה כהן: חבר'ה, יש לנו אחריות, התקשורת הרגה אותנו, אנחנו רוצים להתאבד.

שלמה כהן: זה אנשים שאני מלווה 30 שנים.

שלמה כהן: המשאיות של הכסף לא אצלי.

עידית סילמן: תודה.

ולרי פוהורילס: אני מרגישה מחויבות לגבי הנושא של המטבחים במוסדות.

ולרי פוהורילס: משרד הבריאות בא ובודק את המצב התברואי פעם בארבע שנים על פי בקשת משרד הרווחה או על פי החידוש.

ולרי פוהורילס: היינו מאוד ממליצים שכל מנהלי מטבח ועובדי מטבח של המוסדות האלה יעברו הכשרה או בקורס תברואה לא בתחום התזונה, כי תזונה זה תחום אחר לגמרי, זה תחום מקצועי אחר לגמרי.

ולרי פוהורילס: זו תברואת מזון.

ולרי פוהורילס: אנחנו מוכנים לעזור ולסייע מקצועית כדי להרים הדרכה בתחום הזה

עידית סילמן: למה להמליץ?

חגי מויאל: אל תמליצו, תקבעו ואנחנו כמובן נעמוד בזה.

חגי מויאל: אתם המדד שלנו בנושא של בריאות הציבור.

עידית סילמן: אתה המדד של עצמך.

חגי מויאל: אני רוצה להבהיר, אנחנו מחזיקים מערכת של ביקורת למסגרות.

חגי מויאל: לא את זה התכוונתי להגיד, אבל זה בהמשך לדברים שלך.

חגי מויאל: אנחנו מחזיקים מערכת של ביקורת על ידי מפקחים בנושא התזונה שהורחבו השנה בהיקפים גדולים יותר בשביל לתת מענה למסגרות.

חגי מויאל: זה דבר ראשון.

חגי מויאל: רציתי להגיד משהו לקראת סיום.

חגי מויאל: תראו, יש לנו 18,000 דיירים במסגרות החוץ ביתיות, גם בקהילה וגם במעונות.

חגי מויאל: יש לנו עשרות אלפי עובדים שעובדים בתוך המסגרות האלה ונותנים מענה לאוכלוסייה הזאת 24/7, 365 ימים בשנה.

חגי מויאל: בהיקף של 17,000 אנשים שמקבלים שירות, כן, יש אירועים שקורים.

חגי מויאל: משרד הרווחה משקיע בשנה האחרונה יותר מאשר בשנים הקודמות.

חגי מויאל: הרחבה של היקף המפקחים בתוך המחוזות, ביקורות משמעותיות, שינויים עד כדי הוצאת מפעילים ממסגרת והכנסת מפעילים אחרים, ראו אירועי בני ציון.

חגי מויאל: בכל המסגרות האלה, אני חושב ששלומי אמר את זה יפה ויכול להיות שהייתי צריך לו לתת לסגור את העניין, האנשים שם עבדו לילות וימים.

חגי מויאל: הם עובדים כל הזמן, אבל בימים האחרונים עובדים ומנסים לייצב את המסגרת שלהם.

חגי מויאל: נכון שהייתה כאן תקלה קשה ביותר עם מוות של שלושה דיירים, לכולנו יש אחריות על הסיפור הזה וכולנו צריכים לבדוק את עצמנו סביב האירוע הזה.

חגי מויאל: זה תהליך שמשרד הרווחה בהחלטת שר הרווחה הולך לבצע תחקיר מעמיק, גם פנימי שלנו וגם חיצוני על ידי גורם חיצוני.

נעה פוגל: אנחנו עוד מחכים לוועדה של בני ציון שעדיין לא התקיימה.

נעה פוגל: היינו פה לפני ארבעה חודשים ועדיין לא קיבלנו תשובות.

נעה פוגל: אמרת לנו קודם שיש שופטת שמינו אותה והתסקיר יוצא, אבל היינו פה לפני ארבעה חודשים.

נעה פוגל: היינו באותה סיטואציה לפני שלושה חודשים ויותר, גם בוועדת הרווחה וגם בוועדת הבריאות, ושום דבר לא נעשה.

נעה פוגל: חגי, אנחנו מכירים, אתה יכול גם לספר מה אתה ראית כשהגעת להיות המנהל הזמני בבני ציון, איזה מטבח מצאו שם.

נעה פוגל: החליפו את כל הציוד, עשו שיפוץ כללי למטבח ולמעון, פתאום יש מיליונים של תקציבים כדי לשפץ את המעון?

נעה פוגל: פתאום יש עוד צוות?

נעה פוגל: תתנו תשובות על זה.

נעה פוגל: איפה וועדת החקירה?

נעה פוגל: נכון, פיצלתם, יש גם הרבה טוב.

נעה פוגל: החליפו מפעיל, יש אווירה טובה.

נעה פוגל: נכון, צריך להגיד גם את הטוב, אני מסכימה עם הגישה הזאת.

נעה פוגל: יש את הרצון לפצל את הכפר לשלוש שלוחות, לשלושה חלקי ניהול.

נעה פוגל: השלוחות שגם אז אנחנו מחינו שלא היו חלק מהלקיחה של עמותת פרח, הן נלקחו.

נעה פוגל: נכון, יש אווירת שינוי, אבל אנחנו לא מקבלים תשובות.

נעה פוגל: יש הרבה טוב אבל יש גם הרבה רע.

נעה פוגל: אם זה היה קורה בבית מלון, המדינה הייתה נהפכת.

נעה פוגל: שלושה אנשים מתו.

נעה פוגל: הצוות בכפר בבני ציון אמרו שהם לא אכלו מהאוכל שהדיירים קיבלו.

נעה פוגל: אנחנו מכירים את החתולים, היינו משחקים איתם.

נעה פוגל: מה חשב שהם נכנסו למטבח?

נעה פוגל: זה לא מבטח.

נעה פוגל: המטפלת של אח שלי אומרת שהשלוחה כולה דורשת שיפוץ כללי ולא ראוי לגור שם.

נעה פוגל: לא קיבלנו תשובות.

נעה פוגל: אתם לא עייפים מהדיבורים האלה?

נעה פוגל: אני עייפה.

נעה פוגל: אמרנו את אותו הדבר בוועדת הרווחה ובוועדת הבריאות, אבל מה השתנה?

נעה פוגל: אנחנו נמצאים פה וזה מאוד יפה, אבל אם אני ארצה קבוצת תמיכה יש לי גם בבית.

עידית סילמן: מתי ועדת הבדיקה של בני ציון תסתיים?

קריאה: היא עוד לא התחילה.

חגי מויאל: מוציאים עכשיו את המינויים של הוועדה.

חגי מויאל: בימים הקרובים היא מתחילה לעבוד.

עידית סילמן: היא עוד לא התחילה לעבוד?

חגי מויאל: היא מתחילה לעבוד בימים הקרובים.

נעה פוגל: אולי שתי הוועדות יעבדו יחד.

עידית סילמן: מתי זאת תתחיל לעבוד?

עידית סילמן: הוועדה על בני ציון עוד לא התחילה לעבוד?

חגי מויאל: הוועדה החיצונית לא.

עידית סילמן: אבל מזמן הם ישבו כאן, אמרתם לנו שיש וועדה.

עדית סרגוסטי: אם השיטה לא תשתנה אנחנו נהיה פעם אחר פעם בדיוק באותה סיטואציה.

עידית סילמן: זה מאוד מביך.

עידית סילמן: כשאנחנו ישבנו כאן בדיון אתם אמרתם לנו שאתם ממנים וועדה והיא מתחילה לעשות את עבודתה.

קריאה: מונתה שופטת והיא התחלפה, היא לא הייתה מעוניינת לקחת את התיק הזה עליה.

לילך חן לוי: אני לילך, אמא של שחר מבני ציון.

לילך חן לוי: חברתי נעה אחות של צבי מבני ציון.

לילך חן לוי: כשדיברו על בני ציון, דיברו על זה כרעידת אדמה.

לילך חן לוי: שר הרווחה אמר קו פרשת המים.

לילך חן לוי: אנחנו באותו מקום.

לילך חן לוי: אם אני באה לפה פעם שנייה או שלישית - - -

עידית סילמן: הקו נמתח, אנחנו מזיזים אותו כל פעם.

לילך חן לוי: עכשיו הוועדה תקום?

לילך חן לוי: עכשיו היא תבדוק ורק עוד ארבעה חודשים יתנו תשובות?

לילך חן לוי: איפה היינו?

עידית סילמן: כמה זמן הוועדה הזאת הולכת לשבת?

לילך חן לוי: אמרו ארבעה חודשים.

גלי ברמי: אני רק רוצה להזכיר וועדה אחרת של אונס במעון בדרום.

גלי ברמי: מונתה וועדת בדיקה פנימית ואביגדור קפלן אמר שהוא ימנה וועדה נוספת.

גלי ברמי: שום דבר לא קרה.

עידית סילמן: אני רק רוצה לוודא, אנחנו לא יודעים מה סיבת המוות?

נעמה נוס: יש סיבת מוות שנכתבה בהודעת הפטירה, אבל אנחנו לא יכולים לקבוע באופן חד משמעי ממה הם נפטרו היות ונלקחו רק תרביות דם שלא חזרו עם ממצא בעל משמעות.

נעמה נוס: היה אחד עם חיידק שלא מייחסים לו חשיבות כגורם תחלואה.

עידית סילמן: אוקי.

נעמה נוס: לא היה ניתן לקחת להם דגימות צואה בבית החולים כי הם הפסיקו את התחלואה מבחינת שלשול כשהם הגיעו.

נעמה נוס: לא הייתה אפשרות לקחת דגימה.

עידית סילמן: נפתחה חקירה משטרתית?

נעמה נוס: אני הבנתי שהמשטרה מעורבת והחליטה שהיא לא פותחת.

עדית סרגוסטי: אתם יודעים להגיד מה קרה מהרגע שאותה דיירת התלוננה שהיא לא מרגישה טוב ועד שזה הגיע למצב של החייאה?

נעמה נוס: אני לא יכולה להגיד מה היה, אני רק יודעת להגיד - - -

עידית סילמן: במעון יודעים מה להגיד לנו מהרגע שהדיירת התלוננה, או בכלל מהרגע שראיתם שהסממנים של הדיירים לא בסדר?

עידית סילמן: כמה זמן זה לקח?

נטע בן יוסף: במהלך הלילה יש כחלק מהנוהל מטפלי לילה שנמצאים ביחידות ובודקים את החבר'ה במהלך הלילה, במהלך השינה, בגלל המורכבות הרפואית.

נטע בן יוסף: כמו כן, יש אחות מרפאה שעושה סיבובים במעון, נכנסת ליחידות ובודקת אם יש הנחיות רופאה ומעקבים.

נטע בן יוסף: בגלל שמספר מטפלים דיווחו שהיו מספר מקרים של שלשולים, המרפאה התחילה במעקבים אחר אותם דיירים.

נטע בן יוסף: אותה דיירת ספציפית, נורא קשה להגיד דיירת אבל לא לנו לחשוף את השמות.

נטע בן יוסף: המדדים שלה נלקחו בפעם האחרונה עשר דקות לפני שהיא הפסיקה להגיב והם היו תקינים.

נטע בן יוסף: היא הייתה במעקב לאורך כל הלילה כמו כל הדיירים שגילינו אצלם צואה רכה או שלשול.

נטע בן יוסף: כעבור עשר דקות המטפלת שלה באה - - אנחנו לוקחים אותם למקלחות בבוקר ומשום שהבחורה סיעודית המטפלת הלכה להביא את המנוף שמסייע בהעברה.

נטע בן יוסף: אותה דיירת לא הגיבה.

נטע בן יוסף: היא התחילה מייד לבצע החייאה, קראה לאחראית המשמרת ולאחות המרפאה שהזמינו אמבולנס.

נטע בן יוסף: מד"א המשיך להדריך אותנו טלפונית מה לעשות עד שהוא הגיע.

נטע בן יוסף: כאשר הם הגיעו הם המשיכו בעוד פעולות החייאה במשך קרוב לשעה ונאלצו לקבוע את מותה.

עידית סילמן: כמה זמן הדיירים האחרים?

נטע בן יוסף: זה היה באותו זמן, הכל היה במקביל.

נטע בן יוסף: במקביל התחלנו יחד עם מד"א, הצוות הרפואי ושאר צוות המעון, שלומי והמפקחת שהגיעו ישר, על הבוקר הוצאנו טלפונים לכל מי שיכול לבוא ולעזור להבין מה קורה ועם מה אנחנו מתמודדים.

נטע בן יוסף: אני לא זוכרת את השעה המדויקת, אבל זה היה בסביבות השעה שמונה שכבר הזמנו עוד שלושה אמבולנסים שעזרו לנו לבדוק את שאר החבר'ה.

נטע בן יוסף: שם זיהינו שלושה יקרים לנו עם מדדים פחות תקינים, כל אחד במצב אחר.

נטע בן יוסף: הם פונו לבית החולים כאשר שניים מהם הגיעו בבוקר במצב שלפי בית החולים מוגדר קריטי.

עידית סילמן: אוקי.

עידית סילמן: משפט סיכום שלך.

אסתר קרמר: אמרו את רוב מה שרציתי להגיד, אני אגיד משהו אחד.

אסתר קרמר: כל הזמן אומרים פה דיור חוץ ביתי.

אסתר קרמר: אני לא מבינה איך בן אדם יכול לגור מחוץ לבית.

אסתר קרמר: זה חייב להיות בית ואני לא סתם עומדת על המטאפורה הזאת.

אסתר קרמר: הרבה אנשים מגיעים לדיור החוץ ביתי, אני מדברת על דירות אחרות, ואז כשקורה משהו פתאום מחפשים מישהו.

אסתר קרמר: נגיד הוא מגיע לגיל מסוים, אז מעבירים אותו.

אסתר קרמר: אין לו בית.

אסתר קרמר: ברגע שזה דיור חוץ ביתי, ברגע שזה מוסד אין לו בית.

אסתר קרמר: אני חושבת שזה דבר מאוד חשוב.

אסתר קרמר: ככל שנקרא לזה דיור חוץ ביתי נבין שזה לא בית של האנשים האלה.

אסתר קרמר: ברגע שזה מוסד זה לא יהיה אף פעם בית.

אסתר קרמר: אנחנו חייבים ליצור לאנשים האלה בתים.

אסתר קרמר: חייב להיות להם בית ואז זה לא יהיה דיור חוץ ביתי, זה יהיה הבית שלהם עם התמיכות והעזרה שהם צריכים.

עידית סילמן: תודה.

עידית סילמן: אני אשמח למילות סיכום שלכם.

עידית סילמן: את אומרת שממש עשר דקות אחרי שגיליתם מקרה אחד התחיל מקרה שני?

עידית סילמן: זה סדר גודל הזמנים?

דנה גפן: אני אעזור בדבר אחד בקטע הרפואי.

דנה גפן: זה מאוד מטעה מכיוון שיש לנו חשיפה נקודתית ותקופת דגירה זהה.

דנה גפן: לכן - - -

עידית סילמן: בסדר, אני רק שואלת אם נקודתית זה האירוע.

דנה גפן: גילינו את זה אחד אחרי השני כי תקופת הדגירה - - -

עידית סילמן: זאת אומרת שגיליתם מקרה אחד ומייד לאחר מכן מקרים נוספים, עשר דקות אחר כך גיליתם מקרים נוספים שגם הם פונו ישר לבית חולים.

דנה גפן: כן.

עידית סילמן: משטרה כרגע לא חוקרת את האירוע?

נטע בן יוסף: מכיוון שזה נקרא מוות בבית משטרה כן הגיעה למעון.

נטע בן יוסף: מד"א הזמינו אותם, זה חלק מהנוהל.

קריאה: באותו יום?

נטע בן יוסף: באותו רגע.

קריאה: זה פרוטוקול קבוע כדי לשחרר גופה.

קריאה: כשנפטר מישהו בבית, גם אם אצלי או אצלך בבית זה יקרה חלילה, זה ככה.

עידית סילמן: ואז כבר ישר גיליתם את המקרים הבאים.

נטע בן יוסף: ואז גילינו שיש לנו עוד חבר'ה עם תסמינים ירודים.

נטע בן יוסף: במקביל יחד עם מד"א והצוות הרפואי שלנו הבנו שאנחנו צריכים פה, אנחנו כל יום נלחמים על החיים שלהם.

נטע בן יוסף: אני מבינה שיש - - -

עידית סילמן: אז שינעתם אותם ישר לבתי חולים?

נטע בן יוסף: ישר, יחד עם אנשי צוות בכיר שלנו שיעזרו לנו לשפוך אור על מה שקורה.

נטע בן יוסף: תוך כדי זה טיפלנו בשאר החבר'ה ובמי שהיה לו שלשול חד פעמי, לבדוק אותם כל חצי שעה.

נטע בן יוסף: מפה התחלנו מרוץ נגד הזמן שאנחנו לא יודעים עם מה אנחנו מתמודדים, אנחנו יודעים שיש איום על היקרים לנו.

נטע בן יוסף: יחד עם המשפחות, עם צוות משרד הרווחה, עם משרד הבריאות, עם כל אדם שרק יכולנו לדמיין שיכול לבוא ולעזור לנו להגן עליהם.

נטע בן יוסף: זה מה שעשינו מיום ראשון על הבוקר.

נטע בן יוסף: החבר'ה האלה, אנחנו חיים אותם.

נטע בן יוסף: טוב יותר, טוב פחות, אנחנו חיים אותם.

נטע בן יוסף: בזמן שדנים על מה צריך להיות, הם צריכים לקבל שירות אתמול.

נטע בן יוסף: אי אפשר באמת לשפוך את התינוק עם המים.

נטע בן יוסף: אני כבר מתחבטת בתקופה הזאת ואומרת שהם שווים את זה, הם שווים כל דבר שאנחנו נעשה, הם שווים כל רגע.

נטע בן יוסף: הם שווים את זה שאני שם משש בבוקר עד שתיים בלילה.

נטע בן יוסף: הם שווים את זה שאני מכניסה אמא בשתיים עשרה בלילה לראות את הבת שלה כי היא מודאגת, היא אמא וזה ברור לי.

נטע בן יוסף: אני לא יכולה לדמיין מה עבר על המשפחות.

נטע בן יוסף: הלב שלי עם המשפחות שאיבדו את יקיריהן, עם המשפחות שהילדים שלהן היו בבית חולים ולא ידענו מה קורה ומה הסיבה.

נטע בן יוסף: עם המשפחות שהדיירים שלהן עדיין נמצאים אצלנו.

נטע בן יוסף: מידע עולה והלך ואנחנו לא יודעים.

נטע בן יוסף: אנחנו צריכים תוך כדי כל הדבר הזה להמשיך להפעיל את המקום הזה ולתת להם שירות.

נטע בן יוסף: אי אפשר לסגור.

עידית סילמן: אין שום בעיה, אנחנו גם רוצים שתתנו שירות, רק שירות איכותי ומתאים, לא בתנאים האלה שאנחנו קוראים בדוחות.

שלמה כהן: לגבי התנאים האלה, הכנסנו טכנולוג צמוד שמנטר את כל תהליכי העבודה במטבח כמו במעבדה.

שלמה כהן: אנחנו נלמד מזה.

שלמה כהן: לפחות בארגון שלנו, צר לי שזה אחרי אירוע, אבל אנחנו נעשה את זה רוחבי.

שלמה כהן: בכל התהליך או בכלל בתפיסת העולם שלנו, אנחנו עובדים בשקיפות מלאה.

שלמה כהן: כך גם באירוע הזה.

שלמה כהן: שערי המעון פתוחים, לראייה.

שלמה כהן: יש פה אנשים שאנחנו חלוקים על דרכי הטיפול, יכולים לראות כל שטח, כל פינה וכל מקום במעון.

שלמה כהן: זה המוטו שלנו, זו הדרך שלנו.

שלמה כהן: לפעמים אנחנו לא מסכימים, לפעמים אנחנו אולי גם טועים.

שלמה כהן: אנחנו נעשה כל מה שאנחנו יכולים כדי לשפר ולתקן את זה.

שלמה כהן: ברגע שתשתנה השיטה ויגידו שהשיטה צריכה להיות אחרת, אנחנו לא נעצור אותה.

שלמה כהן: זה גם לא המנדט שלנו.

עידית סילמן: אני רוצה לעצור כאן ולומר שאנחנו נסיים פה את הדיון.

עידית סילמן: אנחנו רוצים לעשות מעקב אחר המסקנות של וועדת הבדיקה שטרם התחילה את עבודתה ממה שאני מבינה.

עידית סילמן: עברו חודשים מאז שהיא הייתה צריכה להתחיל את העבודה שלה.

עידית סילמן: אני חייבת לומר שזה מאוחר מאוד.

עידית סילמן: אני מקווה שהוועדה שתתחיל את עבודתה תעבוד במקביל גם על הנושא הזה.

חגי מויאל: זו המטרה, הוועדה קיבלה מינוי לשתי המסגרות.

עידית סילמן: שלא נחכה שיהיה חס וחלילה עוד מקרה, שלא נתחיל לצרף מקרים למקרים.

עידית סילמן: אני ממש מבקשת ודורשת ממשרד הרווחה לעשות בדיקה של כל המוסדות שנמצאים תחתיכם, גם ברמת התברואה ואיכות המטבחים, האוכל שמוגש, התנאים הפיזיים שהם נמצאים בהם, למען כולנו ולמען החברה בישראל שאמורה להיראות אחרת בשנים האלה.

עידית סילמן: כנ"ל לגבי משרד הבריאות, אם אתם חושבים לנכון שצריך להיות קורס של תברואה, אז פשוט תוציאו הנחייה למשרד הרווחה שהם צריכים לעבור קורס של תברואה ולא של תזונאיות או דיאטניות.

קריאה: תזונאיות זה מאוד חשוב.

עידית סילמן: אנחנו לא אמרנו שלא, הם צריכים בנוסף.

עידית סילמן: נא להכניס ושתצא דרישה ממשרד הבריאות.

קריאה: ולהכין תוכנית ממשית לסגור את המוסדות האלה ולפתח שירותים בקהילה לכל האנשים שגרים שם.

עידית סילמן: אני חושבת שזה הכי קריטי.

עידית סילמן: אנחנו מבקשים לנעול את הדיון כרגע.

עידית סילמן: אני מודה לכם מאוד על ההשתתפות.

עידית סילמן: אנחנו נעשה מעקב תוך שבוע על המצב.

עידית סילמן: תודה לכולם, הישיבה נעולה.