הוועדה המיוחדת לענייני התמכרויות, סמים ואתגרי הצעירים בישראל, כנסת 24, פרוטוקול מספר 36, 2022-05-10 09:44

רם שפע: בוקר טוב לכולם, אני שמח לראות פה הרבה אנשים ובעיקר אנשים צעירים.

רם שפע: אני מתנצל על העיכובון, התכנסנו פה לדיון שלנו בנושא אתגרי הצעירים בשוק העבודה בישראל, נדבר באופן כללי על שוק העבודה ועל מצב הצעירים בו אבל זה במסגרת יום מיוחד שקורה היום בכנסת, שיזמה חברתי הטובה משכבר הימים נעמה לזימי, חברתי לסיעה, שנראה לי שזה קוריוז טוב לוודא שאתם יודעים שהמפגש הראשון שלי ושל נעמה לזימי בפעילות החברתית שלנו היה קרב משותף שלנו ב-2010 בהתאחדות הסטודנטים על ניסיון להעביר להעסקה ישירה את המאבטחים ועובדות הניקיון, להעסקה ישירה בסמינר הקיבוצים ואונ' חיפה.

רם שפע: אז שתדעו, אפרופו עולם התעסוקה, ככה לפחות אנחנו התחלנו את הממשק שלנו.

רם שפע: והנה היום אנחנו ממשיכים אותו בעוד הרבה גזרות.

רם שפע: כשהתכוננו לדיון ניסינו למפות את כל הנושאים שאנחנו רוצים לדבר עליהם, והבנו שזה פשוט בלתי אפשרי.

רם שפע: נתקענו עם רשימה אינסופית של דברים שחשוב לי להגיד.

רם שפע: אז אני אעשה הפוך, אני אגיד בחצי דקה, בעיניי דברים משמעותיים שאי אפשר להתעלם מהם, ואני אעביר אליכם כמה שיותר מהר את השרביט.

רם שפע: אני אגיד מראש, יש פה הרבה אנשים שרוצים לדבר, ובזום יש עוד מלא אנשים שביקשו לדבר, וכל אחד, בצדק, חשוב לו נורא להביא את הזווית שלו.

רם שפע: אז תהיו קולגיאליים, תהיו תמציתיים, כדי שכמה שיותר אנשים שנרשמו לדבר יוכלו לדבר.

רם שפע: אני אגיד ברמה האישית, בעצם עסקתי הרבה שנים, גם לפני שהגעתי לפה, בעיקר בהתאחדות הסטודנטים בהמון המון הקשרים של עולם העבודה לצעירים.

רם שפע: יש פה כמה שותפים שלי שעשינו הרבה דברים בשנים שלפני.

רם שפע: ובעיקר אני חושב שהדבר הגדול שכולנו מבינים שהשוק והדינמיות החסרת מעצורים של הדור הצעיר מייצרת אתגרים שהעולם והמדינה עוד לא יודעים עד הסוף איך להתמודד איתם.

רם שפע: וזה נכון על כל זווית.

רם שפע: זה נכון על אתגרים של פריפריה ומרכז, שהם בעוד הרבה מאוד הקשרים.

רם שפע: וככל שאנחנו הולכים לאוכלוסיות עוד יותר מוחלשות אז זה יותר מאתגר.

רם שפע: יש לנו הרבה פערים בחברה החרדית, כמובן בחברה הערבית.

רם שפע: שאלות על שוק העבודה, ועל היכולת של האקדמיה, או של כל עולם הלימודים, על חיבורים, על תפקידה של האקדמיה אל מול שוק העבודה, כמה התמחויות מצליחות להשפיע, כמה לא.

רם שפע: המון המון סוגיות, שאני מרגיש שככה צריך לגעת בהן.

רם שפע: ואני אגיד את הזווית האישית שלי, וזה מה שעסקתי בו באוטו בבוקר, וגם ראיתי שעכשיו גם פורסם, וזה הסיפור של הסכם השכר מול הסתדרות המורים, וכל מה שקשור להעסקה של מורים צעירים באופן כללי, או מורים בתחילת דרכם.

רם שפע: אחד הנושאים הבוערים ביותר בעיניי.

רם שפע: אז הנה יש לנו עוד זווית אחרת, אבל סופר משמעותית, שמשפיעה בכלל גם על כל המערכת שלנו.

רם שפע: בעיניי זו גם נקודה מאוד חשובה להתעסק בה.

רם שפע: אז עד כאן.

רם שפע: נתחיל בעיקר עם מי שהכינו מצגת.

רם שפע: תדעו, זה תמיד עוזר לתת קדימות, כדי לייצר סדר.

רם שפע: אז נתחיל עם משרד הכלכלה, עם מתן חמו, בבקשה.

מתן חמו: נעים מאוד, מתן חמו, זרוע עבודה, משרד הכלכלה, מינהל תעסוקת אוכלוסיות.

מתן חמו: אחראי על קידום תעסוקת צעירים.

מתן חמו: זרוע עבודה היא יחידת סמך של משרד הכלכלה, האחראית על קידום ופיתוח שוק העבודה הישראלי, והעלאת הפיריון במשק.

מתן חמו: אני אגיד שזה לא סוד, כולנו שומעים בתקשורת פרסומים, ששיעור התעסוקה כיום חזר להיות כמעט דומה, כמעט אותו הדבר כמו לפני הקורונה.

מתן חמו: אני רק אגיד שאני מתייחס לשיעור התעסוקה ולא לשיעור האבטלה.

מתן חמו: יש בזה חישובים טיפה שונים.

מתן חמו: התבקשתי להביא נתונים עדכניים לגבי מצב תעסוקת הצעירים וההשפעה של משבר הקורונה.

מתן חמו: היתה פה איזו שיחה קטנה לפני זה, אני אגיד שיש הרבה מאוד נתונים שנזרקים באוויר.

מתן חמו: אני חושב שעדיין חסר תמונת מצב מגובשת, מלאה.

מתן חמו: אני אגיד שכן אנחנו עובדים על זה, ויש לנו פה נתונים חדשים יחסית שהוצאנו ועיבדנו מהלמ"ס.

מתן חמו: כמו שאתם יודעים נתוני הלמ"ס הם טיפה בדיליי, ונכון לרבעון האחרון, וזה לא מופיע כאן, זה כבר עלה לשישים אחוז בקרב הצעירים, שיעור התעסוקה בקרב קבוצת הגיל של שמונה עשרה עד עשרים וחמש.

מתן חמו: אבל כן אפשר לראות את ההשפעה המאוד משמעותית של הקורונה וההתאוששות, ואת הפערים בין קבוצות הגיל.

מתן חמו: זאת אומרת ששיעור התעסוקה של קבוצת הגיל שמונה עשרה עד עשרים וחמש הוא תמיד היה נמוך יותר, והוא נשאר נמוך יותר.

מתן חמו: זה כולל בתוך זה גם את הסטודנטים, חשוב לציין, שהם לא נחשבים פה בתוך שיעור התעסוקה.

מתן חמו: אבל כן אם לוקחים את שיעור האבטלה, שמנכה את שיעור הסטודנטים, רואים ששיעור האבטלה בקרב צעירים עומד על שבעה אחוז, שזה גבוה בשלושה אחוז מהממוצע הכללי.

מתן חמו: שיעור האבטלה הכללי עומד על ארבעה אחוז בערך.

מתן חמו: שיעור האבטלה של צעירים, גם לפני הקורונה היה יותר נמוך, הוא נשאר יותר נמוך.

מתן חמו: הוא לא התאושש במאה אחוז למימדים שהיו לפני כן.

מתן חמו: וכן אפשר לראות את הפערים הקלים, את המהפך בקבוצות הגיל של עשרים ושש-שלושים וחמש לעומת שלושים ושש ומעלה, במהלך ולאחר תקופת הקורונה.

מתן חמו: מספר המשרות הפנויות במשק היום גדול מאי פעם.

מתן חמו: לא הבאתי את זה כאן, אבל הוצאתי מהלמ"ס רגע לפני הדיון ואני אגיד שאם מחלקים את זה לפריפריה, לעומת מרכז, באיזור תל אביב והמרכז יש שבעים ושמונה אלף משרות פנויות, שזה יותר מכפול מאיזור הצפון והדרום, כולל חיפה.

מתן חמו: שם זה עומד על שלושים וחמש אלף.

מתן חמו: זה יכול להסביר באיזו שהיא מידה את הפערים בין המשרות הפנויות לבין הצעירים, איפה הם נמצאים, מה ההכשרה והכישורים וההשכלה שלהם.

מתן חמו: זה שיש הרבה משרות פנויות לא אומר שמחר בבוקר כל הצעירים יכולים לאייש אותן.

מתן חמו: נדרשת עוד איזו שהיא פעולה.

מתן חמו: ניסינו לחלק את זה לפי מדד סוציו-אקונומי, של הלמ"ס, ליישובים שהם בעצם נחשבים כפריפריה חברתית-גיאוגרפית.

מתן חמו: ורואים, שוב, כמו קודם, שגילאי השמונה עשרה עד עשרים וחמש, כמובן הם באופן כולל בכל הארץ, שיעור התעסוקה שם יותר נמוך.

מתן חמו: ואם מסתכלים על היישובים במדד אחד עד חמש זה נמוך עוד יותר מאשר היישובים במדד גבוה יותר.

מתן חמו: ומעניין לראות שפה דווקא אם מסתכלים על קבוצת הגיל האמצעית, של עשרים ושש-שלושים וחמש, היא לא שונה מקבוצת הגיל המבוגרת יותר, ואפילו אפשר להגיד שמבוגרים מעל גיל שלושים ושש, לצורך העניין כל אחד אומר מבוגרים בפילוח גילאים אחר, אבל בקבוצת הגילאים של שלושים ושש פלוס, ביישובים במדד אחד עד חמש דווקא המצב הוא באופן בולט חמור יותר.

רם שפע: נראה לי אבל שצריך להגיד, אם אני רגע מרדד את הגרפים, שבסוף אין שינוי דרמטי במרוצת השנים, כלומר רוב הגרפים נראים דומה.

רם שפע: ההשפעות על קבוצות הגיל נשארות אותו דבר.

רם שפע: גם בעקבות המשבר של הקורונה, וגם הצמיחה מאז.

מתן חמו: נכון.

מתן חמו: שווה לראות את זה.

מתן חמו: ובכל קבוצות הגיל רואים את השפעת הקורונה וההתאוששות הלא מלאה, ואת הפערים של הפריפריה.

מתן חמו: נכון.

מתן חמו: אני חושב שתופעה שאותנו מאוד מעניינת ומאוד חשובה, ואני חושב שצריך לשים אותה על השולחן, היא כן תופעה ידועה בכל העולם, צעירים חסרי מעש.

מתן חמו: צעירים שלא עובדים ולא לומדים.

מתן חמו: אני אגיד שאפשר לראות את ההשפעה המאוד משמעותית של הקורונה.

מתן חמו: שנת 2019 והלאה, בקבוצות הגיל הצעירות יש עלייה מאוד משמעותית של שיעור האנשים הם חסרי מעש, באופן יותר משמעותי מקבוצת הגיל המבוגרת יותר.

מתן חמו: ואני אגיד את זה גם במספרים אבסולוטיים מה שלא מופיע כאן, מדובר נכון לסוף שנת 2021 בארבע מאות עשרים ושמונה אלף צעירים במדינת ישראל שהם לא עובדים, ולא לומדים.

מתן חמו: צעירים, אני פה שוב מתייחס, מגיל שמונה עשרה ועד סוף השנתון של שלושים וחמש.

מתן חמו: אם אני מתייחס רק לשמונה עשרה עד עשרים וחמש זה מאתיים עשרים וחמישה אלף.

מתן חמו: זה מספר מאוד מאוד גדול.

מתן חמו: מדברים הרבה על תופעת צעירים חסרי מעש בחברה הערבית.

מתן חמו: ברור שזה בולט ומשמעותי הרבה יותר באופן אבסולוטי, וביחס לגודל האוכלוסיה.

מתן חמו: מדובר על מאתיים עשרים ואחד אלף צעירים ערבים, בגילאי שמונה עשרה עד עשרים וחמש שהם לא עובדים ולא לומדים.

מתן חמו: וזה כן משהו שהממשלה נתנה עליו את הדעת, ומענה בהחלטות ממשלה לאחרונה.

מתן חמו: חשוב להגיד שצעירים שהם יהודים שאינם חרדים עדיין מדובר על מאה שבעים ושישה אלף צעירים.

רם שפע: מה אתה מרגיש שנעשה כבר עכשיו, או האם באמת הכספים שהוחלטו מגיעים ליעדם?

מתן חמו: אני אגיד למי שלא מכיר שהוקצו כספים מאוד משמעותיים לצמצום הפשיעה בחברה הערבית.

מתן חמו: בהחלט הדגש הוא על צעירים, וצעירים חסרי מעש.

מתן חמו: נכתבות תכניות, הגלגלים הממשלתיים עובדים, האישורים יוצאים, המכרזים יוצאים.

מתן חמו: כמובן שזאת נקודת התחלה, אבל משהו קורה שם.

מתן חמו: כי שמו הרבה דגש על החברה הערבית.

מתן חמו: בחברה היהודית שאינה חרדית יש מאה שבעים ושישה אלף צעירים שהם לא עובדים ולא לומדים.

מתן חמו: אני חושב שזו סוגיה שצריך לשים אותה על השולחן.

מתן חמו: היא כרגע פחות מטופלת.

רם שפע: הצטרפה אלינו חברת הכנסת נעמה לזימי.

רם שפע: הזכרנו אותך קודם וקצת סיפרתי על ההיכרות ההיסטורית שלנו.

מתן חמו: אני אגיד לטובת חברת הכנסת שהצטרפה, אחרי כל הרקע שמתי את הבעיה המרכזית שאנחנו מזהים על השולחן, שאני חושב שכרגע אינה מקבלת מענה, וזה צעירים שאינם עובדים ואינם לומדים בחברה היהודית שאינה חרדית.

מתן חמו: בחברה החרדית, שיעור הלומדים מאוד גבוה.

מתן חמו: בחברה הערבית יש החלטות ממשלה משמעותיות שנותנות לזה מענה.

מתן חמו: אז זו השורה הכי חשובה שהייתי רוצה כן שאנשים יזכרו פה מהדיון.

מתן חמו: גם את זה פילחנו לפי מדד סוציו-אקונומי, ופה כמובן אפשר עוד פעם לראות את הפערים בין קבוצות הגיל, וזה דווקא חשוב ומעניין להגיד שצעירים לעומת מבוגרים, עם יד על הלב, בהקשר הזה מצבם הוא לאו דווקא גרוע יותר.

מתן חמו: הקבוצה ששיעור שאינם עובדים ואינם לומדים הכי גבוהה היא דווקא מבוגרים, ביישובים במדד הסוציו-אקונומי הנמוך.

מתן חמו: כלים שאנחנו מציעים, זרוע עבודה כן מציעה, תוקצבה מקופסת הקורונה בממשלה הקודמת תכנית.

מתן חמו: היא לא תואמת את ההצעה ששמנו על השולחן, בזמנו באנו לשר הרווחה דאז, כשהיינו חלק ממשרד הרווחה, שמנו תכנית מאוד משמעותית, תוקצב מה שתוקצב, יצאנו לדרך עם פעילות, פעילות שמציעה סל כלים רחב, מנסה לעבוד עם ארגונים בשטח, עם רשויות מקומיות, עם מרכזי צעירים.

מתן חמו: בעצם אנחנו מבינים שיש המון המון שחקנים ממשלתיים, וזאת גם נקודה חשובה.

מתן חמו: המון משרדי ממשלה הצעירים חשובים להם.

מתן חמו: המון ארגוני חברה אזרחית הצעירים חשובים להם.

מתן חמו: השוק אני חושב הוא באיזה שהוא מקום שדה שמרוב שחקנים הוא קצת מבורדק.

מתן חמו: ואנחנו מנסים דווקא לא לתת מענה שמתחרה בכולם, אלא דווקא לבוא ולעבוד עם השחקנים, לקחת איזה שהוא מקום של לחבר, לרשת, לתכלל, ולהוסיף במקומות שמזהים שבהם חסר.

רם שפע: זה נשמע מעולה ואידיאלי, עכשיו בואו נראה לאט לאט אם בארגונים זאת התחושה.

מתן חמו: אנחנו ביציאה לדרך.

רם שפע: אני מכיר את הכוונות, וגם יצא לי לעבוד הרבה שנים מול תאיר שמנהלת את הזרוע, ואני יודע כמה הכוונות מחוברות מאוד לחברה האזרחית.

מתן חמו: יש הרבה שחקנים.

מתן חמו: אני קורא לשיתוף פעולה.

רם שפע: תודה רבה.

רם שפע: נעבור לאורי מתוקי, אני יודע שביקשת לדבר בהתחלה כי אתה צריך לצאת.

רם שפע: בבקשה.

אורי מתוקי: קודם כל תודה על הכינוס הבאמת חשוב, חברת הכנסת נעמה לזימי, ליושב ראש הוועדה, באמת אני חושב שזה דיון שדנים אותו הרבה, ולצערנו הוא ממשיך להיות קונקרטי כל הזמן.

אורי מתוקי: אני ברשות

אורי מתוקי: כם לא אציג מצגת, אני אגיד כמה דברים קצרים בתמצית ככל שאני יכול.

אורי מתוקי: להתייחס למה שאנחנו פוגשים, אנחנו בהסתדרות בעצם מטפלים בצעירים עד גיל עשרים וחמש, בענפי השליחים, המלצרות וכדומה, שזה בעצם הענפים המרכזיים של הצעירים בחלק התחתון יותר.

אורי מתוקי: ואני אנסה לשתף אתכם בתובנות של מה אנחנו פוגשים בשטח.

אורי מתוקי: אתחיל ואגיד שיש הרבה מאוד התייחסויות ודיבורים על דור הזד ודור הוואי, והמחוייבות לעבודה ואי מחוייבות לעבודה וכל מיני דברים כאלה.

אורי מתוקי: אני חושב שללא מעט, מבלי להיכנס, אני לא סוציולוג, לתופעות הסוציולוגיות, למה קורה בשטח.

אורי מתוקי: קודם כל אנחנו פוגשים בני עשרים פלוס, סטודנטים, חיילים משוחררים, צעירים מאלה שסקרת במצגת.

אורי מתוקי: וצריך להתייחס לכמה דברים.

אורי מתוקי: קודם כל, יוקר המחייה, ובעיקר יוקר הדיור, הוא דבר דרמטי.

אורי מתוקי: אם אנחנו נלך עשרים שנה אחורה, לימים שאני וחבריי היינו סטודנטים, אני חושב שהיה ניתן לראות יותר בקלות סטודנטים שמקיימים את עצמם מעבודת סטודנט, תוך כדי, שוכרים דירה, עושים את כל הדברים האלה.

אורי מתוקי: רבותיי, חמישים אחוז מהצעירים היום עוד טרום הקורונה חיים אצל ההורים שלהם.

אורי מתוקי: עד גיל שלושים וארבע.

אורי מתוקי: זאת אומרת אנחנו מדברים על סיטואציה שבה מאוד מאוד קשה להתקיים מעבודה.

אורי מתוקי: ובעצם התובנה המרכזית אולי שאני אתייחס אליה זה זליגה, אנחנו מטפלים גם בבני הנוער, שזה הוועדה הבאה, אופני ודפוסי העבודה של בני נוער זולגים לגילאי עשרים עד שלושים, ואני אתייחס לכמה מהם.

אורי מתוקי: קודם כל עבודה זמנית, מזדמנת, מתחלפת.

אורי מתוקי: עבודה, אני קצת מקצין את זה, אבל אני אגיד, עבודה שהיא כמעט לדמי כיס.

אורי מתוקי: זאת אומרת אם אתה לא מחזיק את הדירה שלך בעצמך, אז בעצם זה אוכל, ארוחה בבית קפה עם החברים, היציאה בערב, מאוד דומה לדפוסי העבודה של בני נוער.

אורי מתוקי: וזה גם מתחיל להראות ככה, גם מבחינת מחוייבות לעבודה וכדומה.

אורי מתוקי: נקודה שנייה, יש מושג שדנים בו היום הרבה, בעיקר בהקשר של הצעירים, לא רק.

אורי מתוקי: המעמד הפגיע.

אורי מתוקי: אנחנו מדברים על קבוצה שבדימוי הציבורי תמיד נורא כזאת שמחה ומגניבה ויפה, כמו שאני כבר בלי שיער, אולי כמו שהייתי פעם.

אורי מתוקי: רבותיי, בסופו של דבר העבודה של צעירים היא עבודה קשה, לא מעט ממנה בשחור.

אורי מתוקי: בדרך כלל במשהו היברידי של שחור עם העסקה, אם זה עולם הטיפים במלצרות, גם אם זזו שם דברים, אנחנו מטפלים בעולם השליחים, הכניסה של כלכלת הפלטפורמה דרך וולט, אנחנו נכנסים, היו דיונים חשובים בוועדת העבודה בהקשר הזה, שחשוב לציין אותם.

אורי מתוקי: וזרוע עבודה לקחו על עצמם להקים ועדה, אני מקווה שיתגבשו פה גם חקיקה ודברים.

אורי מתוקי: כי בעצם אנחנו רואים זליגה של אופני ודפוסי העסקה מאוד מאוד בעייתיים.

אורי מתוקי: ולכאורה זה מאוד קל.

אורי מתוקי: כי לבוא למישהו בגיל עשרים וחמש להגיד לו תשמע, מה אתה מעדיף עכשיו, ששים שקל לשעה ביד במזומן בטיפים, או פנסיה, ביטוח לאומי וכדומה.

אורי מתוקי: אבל אלינו מגיעות הבעיות.

אורי מתוקי: הפציעה, שאין לה מענה, או פתאום בנאדם כשהוא הולך למילואים הוא מגלה שהשכר שלו נמוך יותר, וכל מיני בעיות מהסוג הזה.

אורי מתוקי: אנחנו לא רוצים לחזור אחורה לעולם שבו הזכויות הסוציאליות הן פריבילגיה ולא זכות בסיסית.

אורי מתוקי: אני כן אגיד קצת אולי על הפעולה שלנו בתוך הדבר הזה.

אורי מתוקי: אנחנו כפי שאמרתי מטפלים בענפי המלצרות, ענפי השליחים, בכלל בצעירים אנחנו מטפלים באלפי פניות בשנה של חבר'ה בגילאי עשרים פלוס.

אורי מתוקי: בעיקר בענפים האלה.

אורי מתוקי: אנחנו מבינים שחוץ מהצעד שאנחנו מסייעים בו בהתאגדויות עובדים, איגדנו שנה שעברה את עובדי תן-ביס, לצערי אנחנו עוד בדין ודברים ומאבקים משפטיים עם החברה, אבל אנחנו הקמנו מועדון לשליחים בתל אביב, כאיזה שהוא ניסיון להבין שחלק מהבעיה של אותו מעמד פגיע היא לא רק שאלת התנאים, היא גם שאלת, נקרא לזה זקיפות הקומה.

אורי מתוקי: היכולת שלך להבין שאתה עובד, שמגיע לו דברים, שיש לו זכויות.

אורי מתוקי: ויצרנו מועדון שליחים לדוגמא, עשינו הרצאות.

אורי מתוקי: המקום, שהוא לא כל כך גדול, הוא אפילו יותר קטן מחדר הוועדה, תמיד מלא ממקום למקום בשליחים, שבאים ורוצים רגע לדבר לא רק על מה מגיע לי ולא מגיע לי.

אורי מתוקי: זאת אומרת על ניהול אלגוריתמי לדוגמא, היתה הרצאה של פרופ' זלמנסון, שחקר את הנושא הזה.

אורי מתוקי: ואנחנו מבינים שיש פה צורך לעורר את הציבור הזה להתאגד יחד, להבין, לעמוד לא רק על הזכויות אלא בכלל מי אנחנו ומה אנחנו.

אורי מתוקי: זהו, תודה רבה.

רם שפע: תודה לך, היה טוב שככה נתת זוויות אחרות של מה המגמות של כלכלת השליחים.

נעמה לזימי: אני אהיה קצרה כדי לתת לכולם לדבר, וגם אני עוברת את כל הוועדות של היום המיוחד הזה.

נעמה לזימי: אז קודם כל תודה רם, ממש, זה חשוב, וגם אני חושבת שהדיון הזה הוא מעין דיון מסגרת, שמאגד בתוכו גם את התחלואות, שוק העבודה הישראלי של ימינו.

נעמה לזימי: כי בסוף מי שסופג את זה וחווה את זה יותר מכל זו האוכלוסיה הצעירה, בעיקר במובנים של העדר בטחון תעסוקתי ויציבות תעסוקתית, שזה על הסקאלה הקשה של עובדי קבלן, חלטורות ועוד.

נעמה לזימי: אבל כמובן גם בתוך הלופ ההישגי הזה של תעסוקה, שהיא לא תעסוקת דור ההורים שלנו, של אותו מקום הרבה שנים.

נעמה לזימי: אני תמיד מספרת שאני הייתי בקבע בצבא, הייתי קצינה, וכשלא רציתי להמשך לקבע נוסף אמא שלי לא הבינה איך אני עושה את זה.

נעמה לזימי: יש עבודה יציבה, מי יוצא מעבודה יציבה, מי ממשיך לחיים.

נעמה לזימי: זה מאפיינים דוריים כל כך שונים, של דור שרגיל להיות במקום עבודה שלושים שנה, שהיתה לו פנסיה מאוד יציבה, זכויות סוציאליות נרחבות, מה שלנו אגב אין.

נעמה לזימי: ואני דווקא רוצה להגיד משהו, שאמרתי גם בדיון שלך, אני דווקא מעלה כביקורת, אני אומרת את זה גם למשרד הכלכלה.

נעמה לזימי: אבל זו לא ביקורת עליכם, אלא ביקורת על הממשלה או על התפיסה הממשלתית, גם של השנים האחרונות וגם כאן.

נעמה לזימי: בהקשר של עוד מיליון עובדים בהיי-טק.

נעמה לזימי: אותי זה מקומם.

נעמה לזימי: אני חושבת שאם אנחנו רוצים לראות כלכלה נרחבת, יציבה, כזו, אני בדיוק חוזרת מדיון על הצווארון הוורוד, עובדות הצווארון הוורוד.

נעמה לזימי: אני רוצה שנשים בגילי גם יהיו עובדות סוציאליות ופסיכולוגיות ואחיות ומטפלות.

נעמה לזימי: ואם אנחנו לא מטפלים בגרעון החברתי הזה, בגלל שאנחנו נשמרים כל כך מגרעון פיננסי, אגב מדומיין, אז אנחנו בעצם כושלים בתפקיד שלנו.

נעמה לזימי: כי אנחנו אומרים לאנשים צעירים שאם עתידם לא בהיי-טק, אין להם עתיד פה.

נעמה לזימי: ובסופו של דבר את הגרעון החברתי הזה לא יהיה אפשר לתקן.

נעמה לזימי: ואני חושבת שהסיפור פה, של הדור הצעיר, Y, Z, הוא לגמרי כלכלה מכלילה, צמיחה מכלילה.

נעמה לזימי: שצריכה להסתכל על צמצום אי השיוויון במקצועות.

נעמה לזימי: וגם בסופו של דבר המדינה חייבת לתכלל את הסיפור הזה סביב מקצועות חיוניים, ומקצועות פחות חיוניים.

נעמה לזימי: ומה לעשות, שפסיכולוגים, פסיכולוגיות, אחיות, מתמחות, זה מקצוע חיוני.

נעמה לזימי: כשאני מגיעה לבית דפנה, בביקור פתע, כי מתו שלושה חוסים, אני שואלת את המטפלים, אגב, שהם יחסית מבוגרים, כי לא מצליחים לגייס צעירים להיות מטפלים סיעודיים, בצדק, כי אין שום סיבה שצעיר יבוא לעבודה כל כך קשה בשכר מינימום, אין שום סיבה.

נעמה לזימי: אז מה אנחנו בעצם אומרים, האם אנחנו פשוט רוצים שהמקומות האלה יקרסו לגמרי?

נעמה לזימי: ובסופו של דבר גם ההיטקיסט יצטרך תור לפסיכולוג.

נעמה לזימי: ואם בן משפחה שלו יהיה חסר יכולת, הוא ירצה את המקום הכי טוב עבורו.

נעמה לזימי: אין מה לעשות.

נעמה לזימי: זאת המציאות.

נעמה לזימי: וכשהוא יגיע למיון הוא לא ירצה להיות במסדרון.

נעמה לזימי: ולכן הסוגיה הזו היא סוגיה כוללת, ובסוף היא פוגשת אותנו.

נעמה לזימי: את הצעירים והצעירות.

נעמה לזימי: כי הדילמה של מה ללמוד, איזה מקצוע לרכוש, איפה להשקיע, מה לעשות, היא דילמה שהמדינה יכולה לסדר לנו.

נעמה לזימי: ויכולה לאפשר לנו.

נעמה לזימי: המדינה לא עושה את זה.

נעמה לזימי: סליחה על הפסימיות יתר שבאתי איתה היום, אבל אחרי שפותחים את הדיון של עובדות הצווארון הוורוד, ופוגשים את הסייעות שפגשנו כל השנה, אז מגיעים לכאן גם עם המטען הזה.

רם שפע: המדינה עוד לא עושה את זה.

רם שפע: בשביל זה אנחנו פה.

נעמה לזימי: יש לך פה וועדה שיכולה להיות איזה שהוא ניתוב לדרך שונה, שמשנה את הכיוון הלא נכון שהמדינה הולכת אליו, יותר מידיי שנים.

נעמה לזימי: כי בסוף אנחנו רואים את זה.

נעמה לזימי: עם המדריכים בחסות הנוער, אפרופו עבודות זמניות.

נעמה לזימי: עם הפנימיות, המדריכים בפנימיות, עבודות זמניות.

נעמה לזימי: אנשים שבאים אחרי צבא, רואים שזה מזעזע, עזבו שאין להם את ההכשרה, ובורחים מהר.

נעמה לזימי: הנוער הזה מאבד אמון באנשים שלו, הם עוזבים, הכל חוזר חלילה.

נעמה לזימי: בבקשה, על כתפיך.

רם שפע: על כתפינו ביחד.

נעמה לזימי: ותודה רבה לכם ולכן שאתם פה, באמת, זה לא שאני מפילה את זה עליך, כי אתם עושים עבודה טובה.

נעמה לזימי: אני יודעת, אני גם שומעת.

נעמה לזימי: אבל זה פשוט צריך להיות משהו רחב יותר, ואחריות לאומית אני חושבת.

רם שפע: תודה נעמה.

רם שפע: אני בטוח שכולם מתחברים לעומק הדברים שלך.

רם שפע: הצטרף אלינו גם חבר הכנסת אלון טל ידידי ומיקירי הוועדה.

רם שפע: נעבור לפורום ארלוזרוב, אני מבין שגם אתם הכנתם מצגת.

רם שפע: בבקשה.

יוני בן בסט: שמי יוני בן בסט, אני ראש תחום כלכלה בפורום ארלוזרוב, זה מכון מחקר מבית ההסתדרות, שמתעסק במחקרים על חברה וכלכלה ואיגודי עובדים או עבודה מאורגנת בישראל.

יוני בן בסט: מה שאנחנו עשינו, אנחנו עושים באופן כללי ניתוח של שוק העבודה חודשי.

יוני בן בסט: אנחנו משתמשים בנתונים חודשיים, גם קצת בדיליי, כי הנתונים בישראל מגיעים בדיליי.

יוני בן בסט: אני אתחיל בשורה התחתונה.

יוני בן בסט: אנחנו רואים שענפי צעירים, הניתוח שלנו ברמה הענפית אז כשמסתכלים על ענפים שבהם הצעירים נמצאים בהמוניהם, אז הענפים האלה סובלים, יש להם ממש מחסור במשרות שם, ויש בחלק מהמקרים ירידה בשכר ובחלק מהמקרים גם וגם.

יוני בן בסט: זאת אומרת יש לנו כאן איזו שהיא בעיה, אני אראה את זה בצורה רחבה.

יוני בן בסט: וכשאני אומר מחסור במשרות ושכר שהוא יחסית נמוך, למה אני מתכוון.

יוני בן בסט: מה שאתם רואים כאן, בירוק זה מספר המשרות, ובצהוב זה השכר.

יוני בן בסט: בחרנו שבעה ענפים שהם ענפי הצעירים, שיש בהם בעיקר צעירים.

יוני בן בסט: אנחנו מודדים בעצם את המצב לתרחיש שלא היתה קורונה.

יוני בן בסט: נניח והמגמה של השבע שנים האחרונות, לפני 2019 היתה ממשיכה, איפה היינו נמצאים.

יוני בן בסט: ואל מול זה אנחנו מודדים מה קרה לשכר ומה קרה למשרות.

יוני בן בסט: ובעצם אנחנו רואים שבענפי הצעירים יש לנו מחסור משמעותי במשרות, ובחלק מהמקרים גם ירידה לא מבוטלת בשכר.

יוני בן בסט: שוב, זה ברוב הענפים.

יוני בן בסט: וכאשינחנו אומרים כאן צעירים, שמונה עשרה עד שלושים.

יוני בן בסט: זה לא כל כך משנה, גם אם נעשה את זה שמונה עשרה עד עשרים וחמש, המסר נשאר פחות או יותר אותו הדבר.

יוני בן בסט: בואו ניקח שירותי מזון ומשקאות, מסעדנות ומלצרות.

יוני בן בסט: זה ענף שמקבל פוקוס בצורה משמעותית.

יוני בן בסט: שלוש עשרה נקודה שלושה אחוז ירידה בכמות המשרות.

יוני בן בסט: זה בערך שלושים אלף משרות.

יוני בן בסט: הענף הזה סובל ממחסור של שלושים אלף משרות, במצב ששוב, אלמלא הקורונה.

יוני בן בסט: זה נתון שהוא דרמטי כמעט.

יוני בן בסט: ובנוסף לזה יש בו ירידה בשכר.

יוני בן בסט: זאת אומרת הייתם אומרים, אם המסעדנים ובתי הקפה היו צריכים עובדים הם היו צריכים להעלות שכר.

יוני בן בסט: האם הם יכולים להעלות שכר?

יוני בן בסט: האם הם רוצים להעלות שכר?

יוני בן בסט: אני לא יודע לענות על השאלות האלה.

יוני בן בסט: לכל הפחות אני יודע להגיד שהענף הזה לא מנסה לגייס עובדים.

יוני בן בסט: אם הוא היה מנסה לגייס עובדים, השכר שם היה גבוה יותר.

יוני בן בסט: ואנחנו רואים שהתמונה הזאת דומה בענפים אחרים.

יוני בן בסט: עוד ענף שהוא מאוד משמעותי כאן, מכירה קמעונאית.

יוני בן בסט: אתם רואים את זה גם, שיש לו ירידה של שמונה אחוזים במשרות ועלייה מאוד מינורית בשכר.

יוני בן בסט: גם שם, זה ענף של, תחשבו על מוכרים בחנויות של מזון, ביגוד, רהיטים, צעצועים, בעצם מוכרים בחנויות.

יוני בן בסט: גם שם יש לנו ירידה משמעותית מאוד בכמות העובדים.

יוני בן בסט: עכשיו מה אנחנו בעצם אומרים כאן, בגדול כל ענפי הצעירים נפגעו.

יוני בן בסט: אנחנו רואים את זה ביחס השכר, גם ביחס למצב במשק.

יוני בן בסט: זאת אומרת המצב במשק הוא כזה, וראינו אולי, אנחנו רואים את הדיווחים על מה שגם מתן התייחס אליו.

יוני בן בסט: הדיווחים אומרים הגענו לשיעור אבטלה טוב, חזרנו בעצם למצב שלפני הקורונה.

יוני בן בסט: ובעצם מה שאנחנו אומרים, תשמעו, הממוצע הוא משקר.

יוני בן בסט: אנחנו חייבים להסתכל על ענפים ספציפיים.

יוני בן בסט: אני אומר את זה גם בצורה רחבה על ענפים, הניתוח שלנו מראה את זה גם בצורה רחבה על ענפים במשק.

יוני בן בסט: אבל כאן לצורך העניין ענפי הצעירים זה בולט בהם במיוחד.

יוני בן בסט: ולעומת המצב במשק אז הענפים האלה נפגעו בצורה משמעותית.

יוני בן בסט: המצב במשק זה בערך ירידה של שני אחוז בשכר ושניים עד ארבעה וחצי אחוזים בכמות המשרות.

יוני בן בסט: זה די משמעותי, אבל זה לא מתקרב למצב בענפי הצעירים.

יוני בן בסט: אני אסיים באמת באמירה אחת, שתי אמירות אחרונות.

יוני בן בסט: אחד, זה שיש מחיר לדבר כזה.

יוני בן בסט: זאת אומרת אם יש היום צעירים שלא חזרו לשוק העבודה בעקבות הקורונה, היכולת לשחזר את השנים האבודות האלה היא מאוד מאוד גבוהה.

יוני בן בסט: יש כאן עלות כלכלית עתידית שהיא דרמטית.

יוני בן בסט: ראינו את זה ב-2008 במחקרים שנעשו על ארצות הברית, שלוקח זמן, וכמעט אולי אי אפשר לשקם את ההפסד בכישורים שהצעירים האלה מקבלים.

יוני בן בסט: וזה מתבטא אחר כך בשכר נמוך יותר עתידי.

יוני בן בסט: אז לכן אנחנו אומרים שזה משהו שחייבים לשים על השולחן כדי להצליח להתמודד איתו עכשיו, להוציא את הצעירים שנפלטו ולא חזרו לשוק העבודה, להחזיר אותם.

יוני בן בסט: והמסר הכללי הנוסף כאן זה באמת, ואני חוזר עליו, שהמצב בשטח הוא שונה מהממוצע שמציגים באופן רחב.

יוני בן בסט: לכל הפחות יש סתירה בנתונים.

יוני בן בסט: נתוני הלמ"ס אגב.

יוני בן בסט: אנחנו משתמשים גם בנתוני הלמ"ס.

יוני בן בסט: אז לכל הפחות יש סתירה, הממוצע אומר שהאבטלה חזרה ללפני הקורונה, ושיעור המועסקים חזר והכל טוב ויפה.

יוני בן בסט: וכשמסתכלים על זה ברמה הענפית אז התמונה שונה, ואנחנו רואים חוסרים משמעותיים לעומת מה שהיה אמור להיות.

יוני בן בסט: חוסרים משמעותיים בעיקר במשרות, וגם אנחנו רואים ירידות בשכר.

יוני בן בסט: וזאת סתירה שלא מדברים עליה מספיק, והיא במיוחד מתבטאת בענפי הצעירים.

יוני בן בסט: והמסר כאן שצריך לצאת זה שזה משהו שצריך להסתכל עליו.

יוני בן בסט: רואים בהייטק עליות, אין ספק, אבל כמעט בכל הענפים אנחנו רואים דווקא מחסור בעובדים, לפחות לעומת מה שהיה אמור להיות.

רם שפע: אני רוצה שנדייק איפה יש סתירה, וגם אחרי זה נשמע עוד התייחסות מטעם נציגי המשרדים.

רם שפע: בבקשה, אילאיל.

אילאיל אמיר כסיף: תודה רם.

אילאיל אמיר כסיף: אילאיל אמיר כסף, אני מנהלת את המרכז להשכלה גבוהה, לחיבור השכלה גבוהה ותעסוקה, מייסודה של קרן אדמונד דה רוטשילד, שהיא קרן פילנטרופית שמתעסקת עם השכלה גבוהה.

אילאיל אמיר כסיף: את המרכז שאני מקימה בימים אלה, אנחנו מקימים, אני רוצה פה בעצם להתייחס לזווית נוספת שלא עלתה עד כה.

אילאיל אמיר כסיף: מאחר ובעצם היום בישראל חמישים אחוז, כמעט חמישים אחוז מהצעירים בישראל מגיעים לאקדמיה.

אילאיל אמיר כסיף: זה אומר שמבחינת ביחס למדינות אחרות, אנחנו בערך במקום השני לעומת מדינות אחרות ב-OECD ברמת האקדמיזציה, כמות הצעירים שמשיגים השכלה גבוהה.

אילאיל אמיר כסיף: ולכאורה היו יכולות להיות חדשות מאוד מאוד טובות ומשמחות.

אילאיל אמיר כסיף: אבל כשאנחנו מסתכלים על נתונים אחרים אנחנו רואים שאנחנו באחד המקומות הכי נמוכים מבחינת פיריון העבודה בישראל.

אילאיל אמיר כסיף: אנחנו נמוכים בעשרים וארבעה אחוז מהממוצע ב-OECD.

אילאיל אמיר כסיף: ובעצם יש פה איזה משהו שלא לגמרי מסתדר .

אילאיל אמיר כסיף: כשאנחנו חופרים בתוך הנתונים אנחנו מגיעים לנתונים של בנק ישראל, שאומרים שאמנם יש שיעור אקדמאים מאוד מאוד גבוהה, אבל שלושים ושניים אחוז מהאקדמאים בישראל בעצם נמצאים במצב של השכלה עודפת.

אילאיל אמיר כסיף: הם עובדים בעבודה שלא צריכה את אותה רמת השכלה שיש להם.

אילאיל אמיר כסיף: כלומר הם למדו הרבה יותר, זה מוביל לתסכול, זה מוביל להרבה מאוד דברים, זה מוביל לחוסר יעילות, בוודאי מוריד את הפיריון.

אילאיל אמיר כסיף: אנחנו יודעים גם מנתונים ששלושים ושישה אחוז מהאקדמאים הם לא עובדים בתחום שהם למדו.

אילאיל אמיר כסיף: עכשיו לגבי חלק מהמקומות זה בסדר, לזה היה מבחירה, והכל.

אילאיל אמיר כסיף: אבל כשאנחנו רואים שהנתונים המרכזיים קורים דווקא בתחומי הסטן המדעיים, וכשאנחנו רואים שיש פה דגש מיוחד על אוכלוסיות פריפריאליות, אם אנחנו מדברים גם כמובן על ערבים וחרדים, אז אנחנו מבינים שיש פה בעיה.

אילאיל אמיר כסיף: למשל מנתוני הלמ"ס עולה שרק אחד עשר אחוז מהבוגרים הערבים ויוצאי אתיופיה של נתוני המחשב, כלומר אנחנו מדברים על אלה שכבר התקבלו וסיימו את הלימודים, מצליחים באמת להשתלב בתעשיית ההייטק.

אילאיל אמיר כסיף: זה אומר שיש פה בעיה.

אילאיל אמיר כסיף: אם אנחנו מדברים באופן כללי על מדעים אז אנחנו רואים שבחברה הערבית כמעט ארבעים אחוז מבוגרי המדעים משתלבים בהוראה.

אילאיל אמיר כסיף: הוראה זה מקצוע חשוב ונדרש, אבל כשהם הלכו ללמוד מתמטיקה, ביולוגיה ודברים אחרים הם ציפו למשהו אחר.

אילאיל אמיר כסיף: המדינה ציפתה למשהו אחר.

אילאיל אמיר כסיף: היא ציפתה לקבל מסים ממישהו שעובד בתעשיה.

אילאיל אמיר כסיף: וזה לא קורה.

אילאיל אמיר כסיף: למה זה לא קורה, אחד אולי המענים נובע מהנתון האחרון שאני אציג, וזה אני מניחה שרובכם מכירים, זה נתון רמת המיומנויות והכישורים של העובדים בישראל.

אילאיל אמיר כסיף: שהוא חמישים וחמישה אחוז פחות מהממוצע ב-OECD.

אילאיל אמיר כסיף: אז מה אפשר לעשות עם כל הנתונים האלה.

אילאיל אמיר כסיף: ואני חוזרת לזה שבאמת אנחנו מדברים על חמישים אחוז מהצעירים, שלומדים באקדמיה, הם וההורים שלהם כשהם שלחו אותם ללמוד חשבו שזה הפתח לקריירה, לתעסוקה, להשתכרות.

אילאיל אמיר כסיף: וגם הממשלה, לפחות זה מה שאנחנו שומעים מכל מיני מקומות, לשם היא כיוונה.

אילאיל אמיר כסיף: כלומר כשמדברים על הכשרות פוסט, הכשרות מקצועיות, אז לא מדברים על צעירים אקדמאיים כי שם הקופה הציבורית כבר השקיעה כספים רבים מאוד.

אילאיל אמיר כסיף: אז מה צריך לעשות, צריך לחזק בעצם בעינינו את ההלימה בין האקדמיה, או ההכשרה, לבין מה שקורה, לבין צרכי שוק התעסוקה.

אילאיל אמיר כסיף: ואולי בעיקר סביב הנושא של מיומנויות וכישורים, שיסייעו לאותם צעירים, גם אם הם יחליטו, לאותו אלפיון שאולי יחליט כן ללכת למחקר ולהתקדם באקדמיה, אבל בוודאי יסייע לתשעים ותשעה נקודה תשעה אחוזים האחרים שהולכים להיות אזרחים יצרניים, משלמי מסים, ולשם אנחנו צריכים להסתכל.

אילאיל אמיר כסיף: אנחנו צריכים שמוסדות האקדמיה יקבלו החלטה שזה חלק מהתפקיד שלה.

אילאיל אמיר כסיף: וצריך להגיד זה מהלך מאוד מאוד קשה מבחינתם, אבל הם לא יכולים להיות שם לבד.

אילאיל אמיר כסיף: אף אחד לא מצפה מהם לזה, אף אחד לא אומר להם את זה, הם לא מתוקצבים בהתאם לתוצאות התעסוקתיות של הבוגרים שלהם, או למיומנויות של הבוגרים שלהם.

אילאיל אמיר כסיף: והם לא מתומרצים בכיוונים האלה.

אילאיל אמיר כסיף: ומצד שני זה לא שהמדינה הקימה מערכת מספיק חזקה ומספיק מתוקצבת להכשרות מקצועיות אחרות איכותיות.

אילאיל אמיר כסיף: צריך להגיד, גם עם פרופיל גבוה וכבוד.

אילאיל אמיר כסיף: עכשיו יש הרבה דברים שמוסדות האקדמיה יכולים לעשות בלי לוותר על המטרות המקוריות שלהם, של מחקר והוראה.

אילאיל אמיר כסיף: הם צריכים לשלב את הנושא של מיומנויות וכישורים תוך כדי הלימודים.

אילאיל אמיר כסיף: זה כבר קורה.

אילאיל אמיר כסיף: יחד עם רם היתה לי את הזכות הגדולה להוביל את המיזם המשותף של למידה משלבת התנסות, שהופך משנה הבאה כבר לתכנית ממשלתית של מל"ג-ות"ת, שקורית כבר בלמעלה מעשרים מוסדות אקדמיה, ומשתתפים בה למעלה משלושת אלפים סטודנטים.

אילאיל אמיר כסיף: מחקרים מראים שסטודנט שעבר התמחות תוך כדי התואר, השכר הממוצע שלו גבוה בשמונה אחוז ממי שלא עבר את זה.

אילאיל אמיר כסיף: אבל צריך לתת עוד פתרונות, עוד מגוון של התנסויות.

אילאיל אמיר כסיף: צריך שהסגל האקדמי יהיה מחוייב לזה.

אילאיל אמיר כסיף: צריך שהסטודנטים, גם אלה שלא מגיעים עם היכולות האלה והכשרים האלה מהבית יהיו חשופים למגוון של התנסויות, קשרים וכישורים כדי להיות יכולים לפתח לעצמם קריירה לטווח ארוך, בעולם המשתנה והמסובך שאליו הם יוצאים אחר כך.

אילאיל אמיר כסיף: ואני רק אסיים ואגיד שכן, אנחנו חושבים שמוסדות האקדמיה שאליהם הסטודנטים הצעירים כבר מגיעים הם מקום מרכזי שבו צריכה להיעשות עבודה.

אילאיל אמיר כסיף: אבל יש גם לא מעט עבודה שצריכה להיעשות גם מכיוונים אחרים.

אילאיל אמיר כסיף: מהכיוון של מעסיקים, שלא יכולים לצפות לקלוט עובד רק אחרי שהוא כבר התגלח על מישהו אחר וצבר את הניסיון.

אילאיל אמיר כסיף: וצריך, הממשלה גם צריכה למצוא דרכים לתמרץ את המעסיקים, לא רק את הגדולים ביותר, באמת להכשיר את הבוגרים הטריים, ולאפשר להם להשתלב בתעסוקה, כדי באמת שהם לא יצאו עם ה-CV המצולק הזה, שאחר כך מאוד מאוד קשה להתגבר עליו.

אילאיל אמיר כסיף: ואנחנו באמת, אנחנו מנסים לעשות את העבודה, גם מול מוסדות האקדמיה, גם מול הממשלה, גם מול המעסיקים.

אילאיל אמיר כסיף: אנחנו קוראים לכולכם להצטרף.

אילאיל אמיר כסיף: לחמישים אחוז מהצעירים, שכרגע זה המסלול שאנחנו מכוונים אותם אליו.

רם שפע: תודה רבה.

אלון טל: גבירתי, אני לא יודע אם את מכירה את המחקרים של פרופ' דן בן דוד, והייתי מגדיר את זה בכותרת של כמות התארים לעומת איכות התארים.

אלון טל: בתור אחד שהיה ראש חוג באונ' תל אביב, אני יכול באמת להעיד שיש הרבה מאוד מוסדות שמחלקים תעודות, ולא בהכרח מכשירים את העובד לשום דבר.

אלון טל: אם מגיעים הרבה מאוד בוגרים, ואני אגיד, אפילו ממכללות חרדיות, הם לא יכולים לעשות משוואה באלגברה עם משתנה אחד, ולכן לא יכולים לעבור את המבוא לכלכלה, אז יש פה איזו שאלה, אם אנחנו בכלל עושים טובה לאותם אנשים, שהשקיעו זמן ובעצם לא קיבלו שום תמורה על הדבר הזה.

אלון טל: ואולי אנחנו שמים יותר מידיי דגש על האקדמיזציה, ושיהיה לך תואר ראשון, ומוטב לקבל אולי באמת מקצוע.

אלון טל: פעם זה היה מקובל, ואולי מן התנסות כזו שתתחיל לקרות.

אלון טל: אני לא חושב שחייב שיהיה תואר ראשון, ושוק ההיי-טק מוכיח את זה.

אלון טל: אז איך אתם חושבים שאנחנו יכולים להשתחרר מכל מיני תכניות כאילו, מבחינת תואר ראשון, כדי להגיע לאותם יעדים שהזכרת.

אילאיל אמיר כסיף: אז אני מסכימה איתך לגבי כל הנתונים, אני חושבת שאין עליהם מחלוקת.

אילאיל אמיר כסיף: אני חושבת שהבעיה, בעצם עד שנות התשעים בערך עשרים אחוז מהצעירים למדו מהאקדמיה.

אילאיל אמיר כסיף: היה רצון לגוון את האקדמיה, שגם אנשים מהפריפריה, גם הגיאוגרפית וגם החברתית יגיעו לאקדמיה, שזה לא יהיה רק אותם צעירים מהמרכז, ממשפחות שאנחנו יודעים בדיוק מה הכתובת ומה המקור.

אילאיל אמיר כסיף: אבל מה שקרה באמת זה שנפתחו הרבה מכללות בפריפריה, אבל אפשר, ויש מתעוררות שאלות לגבי חלק מהתכניות הלימודים שמתקיימות שם.

אילאיל אמיר כסיף: ואז יש פה שתי אפשרויות.

אילאיל אמיר כסיף: אפשרות אחת שהממשלה באמת תקבל החלטה לגבי מערכת הכשרת הון אנושי משמעותית אחרת, שיכולה לתת מענה אמיתי, ואני יודעת שנעשים מאמצים.

אילאיל אמיר כסיף: אבל בטווח הקרוב והבינוני.

אילאיל אמיר כסיף: והדבר הנוסף שאני רוצה להגיד זה שכן מוסדות האקדמיה צריכים כן להשתפר, הם צריכים להתחיל ללמד, זה לא משנה כל כך, גם ללמוד בי.

אילאיל אמיר כסיף: איי.

אילאיל אמיר כסיף: כללי במכללה בפריפריה אתה יכול לרכוש כישורים, מיומנויות והתנסויות מעשיות שיעזרו לך לפתח קריירה.

אלון טל: מה שהיא אומרת עושה שכל.

רם שפע: חד משמעית, אני רוצה להיות קצת יותר חריף רגע, לפני שנעבור לנציגה של התאחדות הסטודנטים, שבסוף הסיפור המרכזי הוא שמערכת ההשכלה הגבוהה בישראל לא שואלת את עצמה באמת האם התפקיד שלה השתנה.

רם שפע: אני הראשון שימשיך להגיד, בהקשר של השכלה, על אזרח יש השפעות קריטיות, על המיומנויות חיים שאתה רוכש כשאתה בא ללמוד.

רם שפע: אבל בסופו של דבר, אין מה לעשות, כמו שמערכת החינוך שלנו צריכה לעבור רפורמה הכי מעמיקה בעולם, כי מה לעשות, התפקיד שלה השתנה, ואני אמור להכשיר ילד בכיתה יב' שיהיו לו מיומנויות לחיים כאזרח מעורב, אז גם האקדמיה.

רם שפע: מחקר בסופו של דבר זה אחוז מאוד קטן מתוך המסיימים.

רם שפע: ועדיין רוב המערכות הן חושבות שזה תפקידן, וככה הן מתנהלות.

רם שפע: עכשיו זאת ספינה גדולה, הייתי חבר מל"ג כמה שנים, ניסינו מאוד מאוד להזיז.

רם שפע: חלק מהדברים, כמו שאילאיל סיפרה, הצלחנו לייצר.

רם שפע: הצלחנו לייצר קצת תכניות, אני מקווה שההתאחדות ממשיכה את זה, שיעשו התנסויות.

רם שפע: אבל זה עוד קטן.

רם שפע: כל המערכת, ואני אתן את זה רק כדוגמא אחת.

רם שפע: המבנה של השכר של המרצים, גם הסגל הבכיר, אבל בכלל, הוא מושתת כמעט אך ורק על משקולות של מחקר.

רם שפע: אני מוריד את הכמעט, כי נכנס מרכיב מאוד קטן של עוד כמה פרמטרים.

רם שפע: אבל הצעתי את זה גם לאנשי האוצר בשבועות האחרונים.

רם שפע: יש כמה הסכמים.

רם שפע: אבל אם אתה מכניס לאקדמיה עכשיו, להסכם השכר הבא, של כל הסגלים, עוד פרמטרים, אפרופו מה שקורה עכשיו במערכת החינוך, שהם לא קשורים רק למחקר.

רם שפע: והמרצה או המרצה יימדדו על בסיס איזה מהמיומנויות הם מצליחים להעניק לסטודנטים, הנה דוגמא מצויינת למהפיכה שתקרה מהר.

ארבל קירפיצניקוב: אני ארבל קירפיצניקוב, אני אחראית על מדיניות תעסוקה ורווחה בהתאחדות הסטודנטים הארצית.

ארבל קירפיצניקוב: כל הדברים שאני הולכת להגיד כנראה נאמרו פה בין השורות, אבל כן חשוב לי להציג את הפרספקטיבה הסטודנטיאלית.

ארבל קירפיצניקוב: כמו שנאמר, רוב הסטודנטים והסטודנטיות נכנסים לאקדמיה בשביל להיכנס לשוק התעסוקה אחרי זה.

ארבל קירפיצניקוב: ובעצם הם נתקלים בכל מיני חסמים שקשורים בדיוק בהיבטים של כישורים ומיומנויות.

ארבל קירפיצניקוב: ביום שלאחר התואר, כשסטודנט או סטודנטית מעוניינים להיכנס למשרה איכותית בתחום הלימוד שלהם, הם נדרשים להציג ניסיון, כשבדרך כלל אין להם.

ארבל קירפיצניקוב: ולמרות ששבעים אחוז מהסטודנטים עובדים במהלך התואר, רק חמישים אחוז מהם עובדים בתחום הלימוד שלהם.

ארבל קירפיצניקוב: ולכן העמדה של ההתאחדות היא בעצם לייצר כמה שיותר אופציות לרכוש ניסיון תעסוקתי והתנסויות מעשיות בתוך מוסדות הלימוד כבר במהלך התואר.

ארבל קירפיצניקוב: ולצאת עם כלים פרקטיים, מלבד התעודה הזאת שדיברתם עליה.

ארבל קירפיצניקוב: ואנחנו גם מוצאים, בסקרים שלנו, ששמונים אחוז מהסטודנטים היו מעוניינים לבצע התמחויות, לא פרופסיונליות, זאת אומרת לא כמו משפטים או דברים מהסוג הזה.

ארבל קירפיצניקוב: גם דובר פה, אבל אני אחזור בקצרה, עולם העבודה משתנה, נדרשת הסתגלות הרבה יותר מהירה, כישורים חדשים, טכניים, מיומנויות רכות.

ארבל קירפיצניקוב: והאקדמיה צריכה לספק את כל הכישורים האלה.

ארבל קירפיצניקוב: זה סט של כישורים שהוא צריך להיות מותאם לכל תחומי הלימוד, בפרט למדעי הרוח והחברה שהם קצת פחות מוכווני קריירה.

ארבל קירפיצניקוב: ובעצם למנף את הלימודים שלהם להשיג משרות איכותיות, בשכר גבוה, ולתרום לפיריון המשק, שזה מה שכולנו רוצים.

יוני בן בסט: אנחנו, אם מסתכלים על כמות הסטודנטים שבחמש שנים האחרונות התחילו תואר ראשון שלילית, בעשרים שנה האחרונות היא היתה סביב כמה אחוזים בודדים, וב-2021 היתה עלייה של שבעה וחצי אחוזים במספר הסטודנטים, זה שמונה עשר אלף יותר סטודנטים.

יוני בן בסט: זו עלייה דרמטית בהקשר של השיחה שהיתה לנו כאן, שלא יודעים מה לעשות, אז הולכים לאוניברסיטה.

יוני בן בסט: אז זה באמת חריג.

יוני בן בסט: בעשרים שנה האחרונות לא היה נתון כזה.

נעה עמיר אנקונינה: שמי נעה עמיר, ואני בעצם מנהלת את האגף לצעירים ומנהיגות בהסתדרות.

נעה עמיר אנקונינה: ובעצם הבשורה שאני באה איתה, שאף אחד מהדוברים לפניי לא הזכיר אותה, כמובן שיש לנו שיתוף פעולה עם אורי שישב פה, עם הנוער העובד והלומד, שהם בעצם עוזרים לצעירים שכבר נכנסו לאיזה שהוא מקום עבודה, שמאוד מאוד מתקשים בו.

נעה עמיר אנקונינה: אנחנו באים עוד קודם, האגף שלי, ואנחנו מנסים להגיע לצעירים בכל רחבי הארץ, מכל מיני סוגים.

נעה עמיר אנקונינה: וכשאני אומרת צעירים, האוכלוסיה שאנחנו פונים אליה זה ממכינות קדם צבאיות ועד גיל שלושים וחמש, אפילו לפעמים אנחנו נושקים לארבעים.

נעה עמיר אנקונינה: ואנחנו מדברים איתם על מה הזכויות שמגיעות להם.

רם שפע: פרט קטן שלא מספיק נגענו בו עד עכשיו.

נעה עמיר אנקונינה: זאת אומרת שצעיר נכנס למקום עבודה, כשהוא בכלל לא מבין איך קוראים תלוש שכר.

נעה עמיר אנקונינה: המעסיקים מודעים לכך, וכמויות הצעירים שאחר כך נעזרים בנוער העובד והלומד באמת הכמות גדלה וגדלה מידי שנה.

נעה עמיר אנקונינה: אז אנחנו באים, מגיל שמונה עשרה, ובעצם קודם כל מנסים להסביר להם כמה חשוב ללמוד את מה שמגיע להם, וכמה חשוב ללמוד איך קוראים תלוש שכר.

נעה עמיר אנקונינה: וזה שפנסיה לנו זה ברור שזה בחוק, אתם לא מאמינים עד כמה צעירים בכלל לא מבינים את המשמעות של זה.

נעה עמיר אנקונינה: וקודמיי פה דיברו על זה שלפעמים זה גם לא מעניין אותם, כי עכשיו הם מעדיפים לקבל את זה בשחוק.

יוסף טייב: רק רציתי לדעת אם הנוער העובד והלומד מוכן לעזור לחברי כנסת שלא מצליחים לפענח את תלוש השכר.

נעה עמיר אנקונינה: אז אנחנו בהסתדרות, אם אתה רוצה להקים איזו שהיא התאגדות של חברי הכנסת אנחנו נשמח ללוות אתכם.

רם שפע: אני חושב ששווה לשאול שאלה אם שווה להקים התאגדות לתנאים של חברי הכנסת, אני לא בטוח איך זה יתקבל.

נעה עמיר אנקונינה: אבל אדוני, זה בדיוק, שאתם חברי הכנסת המלומדים והמשכילים והמנוסים, חלקכם לא מצליחים להבין את כל הסעיפים שבתלוש.

רם שפע: אני מסכים איתך שזה משהו לעסוק בו.

נעה עמיר אנקונינה: אז הצעירים עוד יותר לא מבינים.

נעה עמיר אנקונינה: וכמובן כשאנחנו מדברים על ימי מחלה, וזכויות סוציאליות.

נעה עמיר אנקונינה: ואני אקשר דרך אגב את מה שאני רוצה לומר גם לאקדמיה.

נעה עמיר אנקונינה: ממש באחד במאי אנחנו חגגנו את חג הפועלים, יום הפועלים.

נעה עמיר אנקונינה: צר היה לי לראות כל כך הרבה סטודנטים שהם בכלל לא יודעים מה זה, ולא מבינים למה בכלל צריך לציין חג לעובד.

נעה עמיר אנקונינה: ובהקשר באמת של להכין אותם לחיים שמעבר, זה לאו דווקא למקומות העבודה, שזה דבר מאוד מאוד חשוב, אבל אין שום רצון מצד האוניברסיטאות, ואני אומרת את זה בצער משמונה המכללות ואוניברסיטאות שאני עובדת איתן ברצף במהלך השנה, אין שום רצון להעניק לסטודנטים משהו שהוא מעבר לנוכחות הקבועה שהם חייבים להראות בשיעורים.

נעה עמיר אנקונינה: עכשיו אני לא מזלזלת בזה, והבנתי גם שהקורונה עשתה שם בלגן על ימין והשמאל.

נעה עמיר אנקונינה: אבל באמת לא היה שום רצון מצד האוניברסיטאות בכלל להעניק לסטודנטים מידע שהוא מעבר למידע אקדמי.

נעה עמיר אנקונינה: וזה דבר שהוא חבל, כי רם אני בטוחה שאתה, וגם קודמיך בתפקיד בהתאחדות הסטודנטים יוכלו לומר שפעם הקמפוסים היו מעוז לפעילות פוליטית, אבל לאו דווקא מפלגתית, אלא באמת למעורבות חברתית, שהיא גם מאוד קשורה לצעירים בשוק העבודה, כי כך הם יכולים להילחם על הזכויות שלהם.

נעה עמיר אנקונינה: כך הם יכולים להבין את החשיבות שבהתאגדות עובדים בכלל.

נעה עמיר אנקונינה: אז תדעו שיש את האגף לצעירים בהסתדרות, ואנחנו באמת מנסים להגיע לכמה שיותר צעירים, כדי להעביר להם את המידע.

נעה עמיר אנקונינה: כי ידע זה כוח.

נעה עמיר אנקונינה: תודה.

רם שפע: תודה רבה נעה.

רם שפע: גם זווית מאוד משמעותית.

רם שפע: אני רוצה לתת את רשות הדיבור לאפרת בנימין, מקרן גנדיר, בבקשה.

אפרת רייטן: בוקר טוב לכולם, אני שמחה להיות פה גם מרחוק.

אפרת רייטן: אני רוצה רגע לדבר על צעירים בכלל, ועל הקשר של זה לעולם העבודה.

אפרת רייטן: קרן גנדיר עוסקת בצעירים כבר שנים רבות, ובחודשים האחרונים אנחנו בתחילתו של מחקר שמציג לנו שתי תופעות חדשות, ומאוד מאוד מטרידות.

אפרת רייטן: אחת, חוסר מוטיבציה כללי של צעירים, ובפרט חוסר מוטיבציה לצריכת שירותים.

אפרת רייטן: ובניתוח של הגורמים לחוסר מוטיבציה של צעירים אנחנו רואים גם מצבים נפשיים מורכבים מאוד, הרבה יותר דיווחים על דכאון, על חרדה, חלקם קשורים לקורונה אבל חלקם כנראה גם לא.

אפרת רייטן: ואנחנו רואים הרבה חוסר אמון במוסדות, ובתוך זה כולל הרשויות המקומיות, וכל מי שככה נמצא במימשק מול הצעירים, ומנסה ליצור איתם איזה שהוא קשר.

אפרת רייטן: ואנחנו מתחילים לראות גם ניצנים של חרדת אקלים, ואת ההשפעות שלה על צעירים.

אפרת רייטן: זו תופעה אחת, של חוסר מוטיבציה, שמרחיקה בין הצעירים לרשויות.

אפרת רייטן: ותופעה נוספת, שאנחנו עדים לה, היא שינוי במוטיבציות של צעירים, ואיזו שהיא התרחקות שלהם ממעצבי השירותים.

אפרת רייטן: והנה אנחנו יושבים כאן היום בדיון, שמתקיים בלי צעירים, וזה שיקוף טוב להרבה מאוד דיונים אחרים, ולמקומות שבהן מתקבלות החלטות.

רם שפע: איזה דיון מתקיים בלי צעירים?

רם שפע: אני בערך הכי מבוגר פה.

רם שפע: יש פה מלא צעירים.

רם שפע: אולי לא את כולם את רואה.

אפרת רייטן: אני אומרת ככה, לא רק לגבי הדיון הזה, אלא בצורה יותר רחבה, שיש איזו שהיא התרחקות שקשה מאוד להתחקות אחריה.

אפרת רייטן: ובתוך המקום הזה הדבר שאיתו אני אסיים זה התפקיד של הארגונים החברתיים במהלכים.

אפרת רייטן: כי אם אנחנו מדברים על הצעירים שנמצאים במשבר אמון גדול, ובמצבים נפשיים מורכבים, למי שכן מכיר אותם, גם אם זה מאז היותם בני נוער ועובד איתם כבוגרים, ולמי שנמצא קרוב אליהם בקהילה יש תפקיד מאוד משמעותי.

אפרת רייטן: וחלק מכל התופעות שאנחנו רואים בפערים בעולם העבודה קשורים לפער ביכולת להגיע לצעירים.

אפרת רייטן: ולא רק למשרות פנויות או לא פנויות וכו'.

אפרת רייטן: ואני מציעה לשים גם את הנושא הזה בראש כשחושבים על עתיד שוק העבודה ועל הצעירים בתוכו.

רם שפע: תודה רבה אפרת.

רם שפע: אני מבקש מכל מי שדיבר, או מי שלא דיבר, גם לחשוב על תובנות או דברים פרקטיים שאתם חושבים שמחר בבוקר, בתקווה שאנחנו הולכים להעביר פה תקציב, למהלכים שמדינה צריכה לעשות עכשיו, בחודשיים הקרובים.

רם שפע: זה הזמן שלנו להכניס, לי ולנעמה ולעוד כמה יש כבר כמה רעיונות, אבל אם תרצו להוסיף זה יהיה מצויין.

שיר גור: ראשית אני אגיד כמה מלים על הפורום.

שיר גור: הפורום שלנו מאגד שישים ארגונים, שכולם נותנים שירות לצעירים בתחומי תעסוקה.

שיר גור: אנחנו מדברים על ארגונים שבאמת ככה הם מצפון לדרום, נותנים שירות לכלל סוגי הצעירים, ערבים, חרדים, יוצאי אתיופיה, פריפריה, באמת ככה מגוון מאוד מאוד רחב.

שיר גור: אני רוצה לדבר על השאלה של הפער בעצם, בין כמות המשרות לבין זה שעדיין, כמו שמתן חמו ציין, יש הרבה מאוד צעירים שלא עובדים.

שיר גור: אז מה בעצם הסיבות לפער הזה.

שיר גור: קודם כל באמת הפיזור של המשרות בארץ, יש פער מאוד גדול בין משרות בפריפריה ובמרכז.

שיר גור: זה דבר אחד.

שיר גור: אני אדבר גם על אי הנכונות של חלק מהמעסיקים להעסיק צעירים ערבים, צעירים חרדים, צעירים בעלי מוגבלויות.

שיר גור: גם בהקשר הזה יש עוד עבודה.

שיר גור: עוד כמה בעיות, העדר נגישות של צעירים להכשרה מקצועית, קושי להתקבל למשרות כניסה ללא ניסיון, מחסור במשרות לג'וניורים, העדפת מועמדים שלמדו באוניברסיטאות על מועמדים שלמדו במכללות.

שיר גור: ותיקצוב חסר של המכללות הטכנולוגיות.

שיר גור: כל אלה באמת יוצרים את הפער הגדול בין הצעירים שמחפשים עבודה, לבין בעצם מקומות העבודה, וחוסר היכולת שלהם להיקלט בהם.

שיר גור: אני רוצה להציע, דיברת על פתרונות, אז אני אדבר על כמה פתרונות שככה אנחנו גיבשנו.

שיר גור: ראשית אנחנו חושבים שצריך להרחיב את הנושא של מסלולי תעסוקה, מסלול 4-17, מסלולים דומים לו, גם לצעירים בפריפריה.

שיר גור: נכון להיום המסלול פתוח רק לאוכלוסייה ערבית, נשים ממזרח ירושלים.

שיר גור: נכון בעינינו שהמסלול יהיה פתוח לכלל הצעירים בפריפריה.

שיר גור: אולי אני אגיד משפט, למי שלא מכיר את המסלולים האלה.

שיר גור: מדובר בעצם במימון של המדינה לשנה הראשונה של הצעיר במקום העבודה.

שיר גור: עבור צעירים מודרים זה פתרון מצויין, שבעצם מכניס אותם לעבודה, מאפשר להם ליצור קשרים, ונותן להם ניסיון.

שיר גור: אני אגיד שאנחנו חושבים שצריך לתקן את חוק קליטת חיילים משוחררים.

שיר גור: ככה שהוא יכלול שירותים נרחבים יותר לכלל הצעירים שמשרתים בצבא, ושמשרתים את החברה האזרחית בשירות הלאומי.

שיר גור: החוק היום הוא צר, והוא לא נותן מענה.

שיר גור: אנחנו רואים את הפער הגדול בין מי ששירת ביחידות טכנולוגיות למי ששירת במקצועות אחרים לא פחות חשובים.

שיר גור: צריך לתת מענה נרחב לכולם, ולתת להם סל שיאפשר להם להיקלט בתעסוקה.

שיר גור: אני אגיד רק עוד משפט אחד, חובה לחזק את התשתיות המקומיות.

שיר גור: תעסוקה היא עניין איזורי ומקומי.

שיר גור: אנחנו חושבים שמאוד נכון לחזק את התשתיות האלה.

רם שפע: תודה רבה.

רם שפע: איציק לב, מנכ"ל רשת מרכזי הצעירים, בבקשה.

איציק לב: בוקר טוב לכולם, תודה רבה וברכות על היוזמה ועל ההקמה של הישיבה הזאת.

איציק לב: אני חושב שעלו פה המון המון נתונים.

איציק לב: ואחד הנתונים שאני חושב שמאוד חשוב, אני רק אלך צעד אחורה.

איציק לב: מרכזי צעירים, יש היום מאה חמישים מרכזי צעירים ברחבי הארץ, שנותנים שירותים מגילאי שמונה עשרה עד ארבעים, ויש מרכזים שנותנים גם מעבר לזה.

איציק לב: כבר מאה שבעים ואחד, אמורים להגיע למאתיים עשרים, ואנחנו רק הולכים וצומחים.

איציק לב: אנחנו מבינים שיש מגוון רחב של שירותים שהצעירים צריכים לקבל, ואחד מהם, והחשוב ביניהם זה הנושא של התעסוקה לצעירים, שהוא מתחבר להמון המון שירותים שניתנים.

איציק לב: שירה אמרה קודם, שירותים שניתנים ברמה המקומית, וברמה האיזורית, וברמה הארצית.

איציק לב: אחת הנקודות החשובות שעלו פה, ויעלו פה, ואתם תכירו אותה בטח לעומק, ואתם מכירים אותה, ריבוי של שחקנים.

איציק לב: ריבוי של תכניות.

איציק לב: ריבוי של תקציבים.

איציק לב: שבסופו של דבר לא מגיעים למי שאמור לתת אותם.

איציק לב: אם אתה שואל אותי, ואמרת מה פרקטי לעשות, אז הפרקטי לעשות זה לאסוף את המידע ולעשות איזה שהוא תיכלול של כל התכניות, כל התקציבים, כל השחקנים שקיימים היום, ולראות איך אפשר או לעבוד איתם בשיתוף פעולה, ולמקד אותם, לאיזו שהיא אסטרטגיה ואיזו שהיא מדיניות שהממשלה רוצה להוביל.

איציק לב: איזו אסטרטגיה ומדיניות שהוועדה פה רוצה להוביל.

איציק לב: שוק התעסוקה משתנה, וישתנה ואף אחד לא יודע מה הולך להיות בעתיד.

איציק לב: ולדעתי משרדי ממשלה כמו כלכלה, תעסוקה, וכדומה צריכים לעבוד ולהגיד או.

איציק לב: קיי.

איציק לב: , אלה הכיוונים שאנחנו היינו רוצים להשקיע.

איציק לב: וזה מתחיל מהנוער ועובר לצעירים.

איציק לב: והצעירים הם לא רק סטודנטים.

איציק לב: צעירים מחליפים עבודה לפי כל המחקרים כל שנתיים-שלוש.

איציק לב: וקרן כמו קרן גנדיר שמוציאה מחקרים ושותפה לכל הדרך שלנו, ואנחנו רואים את זה, ומנסים להתאים את עצמנו.

איציק לב: אבל בנקודה התחתונה, למטה, למטה, מי שפוגש את הצעירים ביומיום שלו, ברמה המקומית, יידע לתת את כל השירותים, את כל הכלים, ויתוקצב גם כן בהתאם.

איציק לב: ויוכר גם כן בנושא הזה.

איציק לב: זה קודם כל תודה רבה, ותודה רבה לכולם, לכל השותפים שלנו.

רם שפע: תודה רבה לך איציק.

רם שפע: זווית מאוד משמעותית.

תומר שרים: תומר שרים, הנוער העובד והלומד.

תומר שרים: בתחום ההצעות, חקיקה מאסיבית בתחום יחסי העבודה, בנושא טיפים, בנושא כלכלית הפלטפורמה, ובנושא זכויות סוציאליות שעוברות ממקום עבודה למקום עבודה.

תומר שרים: כי כל החקיקה מתבססת על מקום עבודה אחד, מגיל עשרים עד ששים וחמש, שבע.

תומר שרים: וצריך להתחיל לעשות פה רפורמה לזה שאנשים צריכים לעבור עם הזכויות שלהם ממקום למקום.

תומר שרים: תודה .

רם שפע: תודה רבה.

רם שפע: אני יודע שחברת הכנסת רייטן מאוד מאוד עסוקה בזה, ובינתיים אני עסוק בלנסות להביא את הרוב, כדי שמי שיעביר את אותם דברים שאנחנו עובדים עליהם.

רם שפע: אתגר קטן, לא משהו מטריד במיוחד.

סנדי ממיסטבלוב: אני סנדי ממיסטבלוב, אני מנכ"לית שותפה בעמותת עו"סים שינוי.

סנדי ממיסטבלוב: אני באמת אשתדל להיות קצרה, כי הרבה מהדברים שרציתי לומר נאמרו, בטח בדברים של חברת הכנסת נעמה לזימי, בנוגע לצווארון הוורוד.

סנדי ממיסטבלוב: אבל באמת היה לי חשוב להגיע, ולדבר על הפרספקטיבה של סטודנטיות וסטודנטים לעבודה סוציאלית.

סנדי ממיסטבלוב: כיום יש אלף שבע מאות סטודנטיות שעומדות לצאת לשוק העבודה.

סנדי ממיסטבלוב: במקצוע שאין בו אופק קידום.

סנדי ממיסטבלוב: אמנם נכון, עכשיו באמת הושגה איזו שהיא רפורמה, שאני מקווה שממש תחתם בקרוב, ותיושם.

רם שפע: כולנו מקווים.

סנדי ממיסטבלוב: אבל עדיין יש עוד הרבה חסמים במקצוע, שהם מעבר לתקרת השכר, מעבר לרפורמה שעשו במבנה השכר.

סנדי ממיסטבלוב: ואני אגיד רגע באמת מנתונים שעולים, גם בסקר שלנו.

סנדי ממיסטבלוב: אחד הדברים שעולה הכי חזק זה שתשעים אחוז מהעובדות הסוציאליות בשטח מרגישות שהן נזנחות על ידי המדינה כעובדות.

סנדי ממיסטבלוב: ואני אגיד רגע באמת גם בנימה אישית, שאני ממש עוד רגע, אני סטודנטית בשנה ג', עוד רגע אני יוצאת לשוק העבודה, ואני לא לגמרי יודעת אם אני אוכל לעבוד כעובדת סוציאלית.

סנדי ממיסטבלוב: בטח דיברו פה קודמים, הזכירו את יוקר המחייה, ויוקר הדיור, וזה באמת משהו שאני לא יודעת אם זה יהיה אפשרי.

סנדי ממיסטבלוב: ובאמת הרבה סטודנטיות מעדיפות לסיים את הלימודים, אבל לא לגשת לעבוד במקצוע.

סנדי ממיסטבלוב: כבר היום חסרים תקנים רבים במחלקות, כבר אמרתי שצעירות רבות מעדיפות למצוא את עצמן במקצועות אחרים, גם אם הן סיימו את התואר בעבודה סוציאלית.

סנדי ממיסטבלוב: וההתעלמות של המדינה ממצב המקצוע פוגעת לא רק בצעירות שמסיימות עכשיו את התואר, אלא באמת גם באוכלוסיות המוחלשות, שזקוקות לסיוע שלנו, לטיפול שלנו.

סנדי ממיסטבלוב: תודה רבה.

רם שפע: תודה רבה.

רם שפע: ההתרגשות שלך הופכת את המלים שלך לעוד יותר משמעותיות.

רם שפע: אני חושב שנעמה אמרה את זה מצויין בסוף.

רם שפע: אנחנו כל הזמן שואלים את עצמנו כחברה איפה אנחנו שמים את הדגש.

רם שפע: ובטח כשאתה צריך לנהל תקציב, ולנסות להתווכח או לריב, וזה אתגר, כי להיי-טק יש משמעות, אין מה להגיד, אנחנו צריכים גם מנועים כלכליים כדי שינסו בתקווה להגדיל את העוגה.

רם שפע: ומצד שני כשאנחנו זונחים את השירותים הכי בסיסיים, יצא לי לדבר לא מעט לאחרונה על ההקשרים הנפשיים, בטח של הצעירים, אבל כל אחד ואחד מאתנו, אז הקטר הזה ייסע לבד.

סנדי ממיסטבלוב: בסוף כל אחד מוצא את עצמו במצב שהוא נדרש לשירותים חברתיים, בטח לעובדות סוציאליות.

רם שפע: לא כולם מודים בזה, אבל גם זה בתהליך חיובי.

רם שפע: מכיוון שאני עוד רגע אצטרך ללכת לכמה דקות, וחבר הכנסת אלון טל יחליף אותי, חשוב לי לא לשכוח שהבטחתי שאנחנו גם נשמע את האוצר.

רם שפע: בבקשה.

מתן מור: אז באמת אנחנו רואים, דיברו פה על זה הרבה, את ההתאוששות של שוק העבודה מהקורונה, גם התייצבות של נתונים לטרום הקורונה, גם מבחינת שיעור המועסקים וגם מבחינת האבטלה, גם בקרב הצעירים.

מתן מור: חשוב להגיד בנוגע לנקודה של אילאיל, וגם נקודה שעלתה פה הרבה בנוגע לקשר בין ההכשרה לבין, אם זה אקדמי, אם זה הכשרה מקצועית לתעסוקה, שבמסגרת 2022 נעשתה רפורמה בשיטת התיקצוב של הכשרות מקצועיות, ככה שתהיה מבוססת תשואה להשכלה, מה שנקרא בהתאם לשכר לאחר ההכשרה.

מתן מור: גם הגדלה של כמות ההכשרות, וגם המודל דואג שהמוצר של ההכשרה המקצועית יהיה יותר איכותי.

מתן מור: ובסופו של דבר אנחנו באמת לקראת דיוני התקציב, ואנחנו עובדים יחד עם משרד העבודה, עם מתן ועם תאיר בנוגע לכל הפתרונות לדברים שעלו פה ועוד.

רם שפע: אבל יש דברים קונקרטיים שאתה יכול להגיד שאתם מבינים שזה דבר שבתקציב הקרוב אנחנו מתכוונים לשים עליו דגש משמעותי?

מתן מור: בשלב הזה לא.

מתן מור: אנחנו רק התחלנו את הדיונים עם משרד העבודה, ואנחנו צריכים לשבת איתם ולהבין את התיעדוף שלהם, ומה אנחנו כן רוצים לעשות ומה אנחנו לא רוצים לעשות.

מתן מור: ככל שנתקדם בדיונים אנחנו נדע יותר.

רם שפע: אני מבין שלא תגיד הכל, אבל אני רק רוצה, כדי שכולנו נהיה פה על אותו דף, בעוד שישה שבועות הממשלה אמורה להצביע על תקציב.

רם שפע: אני בטוח שיתחילו להיות דיונים, ואני מקווה שאם לא בקצב מספיק גבוה, צריך להאיץ אותם.

רם שפע: בסופו של דבר התקציב הקרוב, הוא יהיה חד שנתי.

רם שפע: יש בזה אתגרים, אבל הוא מייצר הרבה הזדמנויות לעשות מהפיכות משמעותיות.

רם שפע: דיברת בצדק על הרבה דברים שאתם רוצים.

רם שפע: התקציב הוא הזדמנות, ואתם יכולים למצוא פה הרבה מאוד שותפים, ודאי למהלכים האלה.

רם שפע: אז אנחנו נמשיך להיות על זה בקשר.

רם שפע: אני מתנצל, אני חייב לצאת לעוד ועדה.

רם שפע: ח"כ אלון טל ימלא את מקומי.

רם שפע: תודה גדולה לכל מי שבא, ואם מישהו לא קיבל את זכות הדיבור, אנחנו מנסים להספיק את כולם, אני מתנצל.

רם שפע: תודה גדולה, ותודה לנעמה.

אלון טל: תודה רבה, נעליים גדולות להיכנס אליהן, אבל אעשה את המיטב.

אלון טל: אני אשמח מאוד לשמוע מנועם ליכטר, מתנועת דרכנו.

נעם ליכטר: תודה רבה.

נעם ליכטר: אני נעם ליכטר, אני נציגת תאי הסטודנטים של תנועת דרכנו.

נעם ליכטר: הגענו לכאן ממכללת תל-חי, מהגליל העליון הרחוק, לדבר על צעירים בפריפריה.

אלון טל: והיום הוא יום הגליל בכנסת, אז אין יום מתאים יותר, ודיברנו על האוניברסיטה שאנחנו נקים בקרוב.

נעם ליכטר: ובאמת העליתם את הפערים, ואת הקשיים שיש לצעירים בפריפריה, ואני לא רוצה להתייחס עכשיו לאתגרים יותר מידיי, אני רוצה לגעת בפתרונות הקונקרטיים.

נעם ליכטר: אז נגענו בזה שבאמת לצעירים בצפון קשה מאוד למצוא עבודה.

נעם ליכטר: הסיכוי שלי למצוא עבודה עומד על שלושים אחוז, בעוד שלצעיר בתל אביב הסיכוי למצוא עבודה עומד על מאה ששים אחוזים.

נעם ליכטר: בנוסף, אם רצה הגורל ומצאנו עבודה, אז השכר שלנו הרבה יותר נמוך.

אלון טל: זה נשמע לי, את אומרת ששבעים אחוז מהצעירים שמסיימים את תל-חי ומחפשים עבודה לא ימצאו עבודה?

נעם ליכטר: לא, אני מדברת על סיכויי ההצלחה למצוא עבודה.

נעם ליכטר: שזה מרכיבים נוספים, זה נתונים של פרופ' דורון לביא שהוא ראש החוג שלנו לכלכלה.

אלון טל: חבר טוב שלי אפילו.

אלון טל: אבל אני שואל עוד פעם, מה ההסתברות שמישהו שמסיים אונ' תל אביב ומחפש עבודה, לעומת מישהו שבאמת עושה מהלך יפה והולך לגליל.

אלון טל: מה בפועל.

אלון טל: כי זה נשמע לי שלושים אחוז, בכל זאת נמוך, אם זה עבודה מרחוק וכאלה דברים.

נעם ליכטר: אני חושבת שאחת הסיבות לזה שסיכויי ההצלחה למצוא עבודה באמת קשים, היא שרוב המשרות שקיימות אצלנו בצפון הן משרות שמסתכמות בניקיון, בהדרכה בתנועות נוער ובמלצרות.

אלון טל: דג על הדן, מספק תעסוקה.

נעם ליכטר: בדיוק, זה מפעל של מלצרים.

נעם ליכטר: הדרך היחידה להרוויח כסף כמו שצריך בצפון, כי גם המשכורות שלנו הן מאוד מאוד נמוכות.

נעם ליכטר: אז באמת מה שקורה שהצעירים והצעירות היחידים והיחידות שמצליחים להשתכר בצפון כמו שצריך אלה אותן צעירות שהתחילו את דרכן במרכז, גדלו במרכז, השיגו עבודה, שם העבודות והמשרות מונגשות להם דרך עבודה מהבית.

נעם ליכטר: אין שום סיבה שהגישה הזאת, כמו שהעלית, לא תהיה נחלת הכלל, ותהיה רק עבור מי שבאמת נולד במרכז והתחיל את דרכו במרכז.

נעם ליכטר: אני מציעה מערך נגישות חדש.

נעם ליכטר: לחשוב איך עושים את זה.

נעם ליכטר: להציע ולתמרץ חברות להכניס גם עובדים מהפריפריה, כמו שיש תמריצים עבור חברות להכניס כל מיני סוגי אוכלוסיה.

נעם ליכטר: גם אוכלוסיה שהיא מגיעה מהפריפריה, להכניס לאותן חברות גדולות ותאגידים ומשרות, להנגיש אותם דרך עבודה מהבית.

נעם ליכטר: וגם אני חושבת שיש עוד נקודה שהיא קריטית, זה שיוקר המחייה אצלנו הוא גם לא פשוט.

נעם ליכטר: בגלל שאין תחרות בין רשתות מזון, בין תרבות, בין הלבשה, בין כל הדברים האלה, אז גם יוקר המחייה שלנו הוא מאוד גבוה.

נעם ליכטר: וזה מתווסף למשכורות הנמוכות.

נעם ליכטר: במידה ורצה הגורל ומצאנו עבודה.

אלון טל: איזה אחוז מהשותפים שלך בתל-חי שואפים להישאר באיזור הגליל עם סיום לימודיהם, או שהם מבינים שזו מן אפיזודה, היה נחמד לשכשך רגליים בדן, ועכשיו הם יורדים לגוש דן כדי להתחיל את החיים האמיתיים.

נעם ליכטר: אז אחד הדברים שהכי אפשר לשים לב אליהם בצפון שבאמת גם על פי מחקר של מכללת תל-חי עשו, שבעים אחוז מהסטודנטים והסטודנטיות מאוד היו רוצים להישאר בעמק החולה ובגליל.

נעם ליכטר: אבל אני חושבת שבסביבות השלושים אחוז באמת רק נשארים.

נעם ליכטר: זה קשה ברמת הבלתי אפשרי.

אלון טל: באונ' בן גוריון המצב דומה.

נעם ליכטר: הגליל והנגב, ששניהם זה אינטרס לאומי ליישב ולקדם ולפתח, ואנחנו שם, מאותם אידיאלים.

נעם ליכטר: אבל אנחנו לא מסוגלות עם אותם אידיאלים ללכת למכולת.

נעם ליכטר: וכדי שאנחנו באמת נוכל להמשיך וליישב ולפתח אנחנו חייבות יציבות כלכלית ותעסוקתית.

אלון טל: אני חייב לציין שלשיטתי לפחות, אם אנחנו עכשיו נחפש אולי כמה יתרונות שיצאו מתקופת הקורונה, זה שכל העולם עובד על זום משנה לחלוטין.

אלון טל: הבת שלי התחילה לחפש עבודה, תשעים מקומות עבודה, כולם בארצות הברית, רק מקום אחד ביקש נוכחות פיזית.

אלון טל: זאת אומרת שהיום יש פוטנציאל שלא היה קודם למישהו שנמצא בפריפריה להישאר שם ובכל זאת להשתלב בכלכלה שמבוססת בגוש דן.

אלון טל: ואני חושב שאנחנו חייבים להגיד לרם שישלב את ההצעה שלך בסיכום של הוועדה.

אלון טל: שכנעת אותי, כל הכבוד.

אלון טל: ובהצלחה בבחינות עוד מעט.

נעם ליכטר: נעבור אותן.

נעם ליכטר: העיקר היציבות הכלכלית.

אלון טל: אני מבקש מיפתח דותן, חבר מרכזי בתא אופק באונ' העברית.

אלון טל: בבקשה.

יפתח דותן: שלום, אני יפתח דותן, נציג תא אופק והעבודה הצעירה, ואני גם נציג אגודת הסטודנטים בעברית.

יפתח דותן: דיברנו המון על מה קורה עם סטודנטים כשהם יוצאים לשוק העבודה, כשהם מפסיקים להיות סטודנטים בעצם.

יפתח דותן: אני אשמח לדבר ממש כמה דקות על מה קורה איתנו בזמן הלימודים.

יפתח דותן: היום, סטודנט ממוצע נמצא בגרעון של אלף מאתיים שקל בסוף כל חודש.

יפתח דותן: אלף מאתיים שקל שיוצאים מההורים אם הוא יכול, ואם הוא לא יכול מההורים אז מהלוואות.

אלון טל: אז עד סוף הלימודים, עשיתי חישוב, זה מאה אלף שקלים.

יפתח דותן: עד סוף הלימודים, שלוש שנים, ארבעים ושלושה אלף שקלים.

אלון טל: אני הכנסתי את הריבית, אז בגלל זה יש פער כזה גדול.

יפתח דותן: כן, גרעון של ארבעים ושלושה אלף ₪ בסוף התואר הראשון, שבסוף או שייפול על ההורים, לתואר ראשון לילד, או ייפול על המינוסים שלנו בבנק, על ההלוואות שאנחנו ניקח, או שאנחנו נצטרך להפסיק את הלימודים, להאריך אותם ולשלם עוד על האוניברסיטאות.

אלון טל: מה דעתכם על ההצעה של שר הבטחון באמת לתגמל חיילים משוחררים, לפחות בנוסף לשכר לימוד חינם שישים ושישה אחוז מעצם העלות, זה ישנה את המשוואה לחלוטין.

יפתח דותן: אני לא נמצא בתוך הרפורמה של החיילים הקרביים, מסיבות כאלה ואחרות.

יפתח דותן: אני לא מכיר את ההצעה שלו.

אלון טל: הצעה מצויינת, אני מציע לך להתעניין ולתמוך.

יפתח דותן: אני מבטיח להתעניין.

אלון טל: הוא ער לסיפור הזה ובאמת רוצה ליצור תמריץ.

אלון טל: וזה לא רק לחיילים קרביים.

יפתח דותן: אני חושב שבכללי, בלי קשר אם היית חייל או לא, לסטודנט מגיע לחיות עם האף מעל המים במדינת ישראל.

אלון טל: איזה אחוז מהסטודנטים עובדים בפועל?

נעה עמיר אנקונינה: שבעים אחוז מהסטודנטים.

אלון טל: זה ירד.

אלון טל: כי בזמנו אני הייתי עם איזו מלגה של מינהל הסטודנטים כעולה חדש, והלכתי לעבוד כי מבחינה חברתית התביישתי שאני לא עובד.

אלון טל: כי מאה אחוז מהאנשים עבדו, חוץ מאיזה מפונק אחד שמגיע מאמריקה.

אלון טל: אז לכן, באמת שבעים אחוז זה שיפור.

אלון טל: אבל אני מבין שאי אפשר באמת להקדיש את הזמן.

נעה עמיר אנקונינה: אבל גם המשכורות מאוד נמוכות.

יפתח דותן: הממוצע עומד עכשיו על שלושת אלפים תשע מאות בערך.

אלון טל: היום שופטי עליון, אז עבדו בניקיון.

יפתח דותן: מדובר בסוף על משכורות שממוצע, לפי דו"ח של ההתאחדות מ-2020 בערך שלושת אלפים תשע מאות שקל, זו ההכנסה החודשית.

יפתח דותן: ההוצאה היא חמשת אלפים מאה, בערך.

יפתח דותן: וחמישים אחוז מהסטודנטים נעזרים בהורים שלהם, בממוצע של אלף חמש מאות שקל.

יפתח דותן: מדובר בסטודנטים שיכולים לעשות את זה.

יפתח דותן: שמגיעים מבית שיש לו אפשרות לתת להם גב כלכלי.

יפתח דותן: השאר לוקחים הלוואות, לפני שבכלל יודעים מה זה אומר לקחת הלוואה.

יפתח דותן: איך זה ישפיע על החיים שלהם.

יפתח דותן: עובדים בשחור, ואחר כך בגיל שישים לא מבינים איפה הפנסיה שלהם.

יפתח דותן: נכנסים למינוסים.

יפתח דותן: אני מכיר אנשים היום, מתמחים, במשרדי עורכי דין, עם מינוסים בבנק שהגיעו מתחילת הלימודים.

אלון טל: להם אני לא דואג, בטח אלה שבאו מהעברית.

יפתח דותן: אם הם עובדים בציבורי אני לא יודע אם לא צריך לדאוג להם.

יפתח דותן: בכל מקרה, בסוף למשרדי הממשלה שמעסיקים כרגע פה בירושלים ארבעת אלפים מאתיים סטודנטים יש השפעה סופר חשובה על שוק העבודה לסטודנטים בעיר הזאת.

יפתח דותן: שכר מינימום, בין ששים למאה עשרים שעות זה המקסימום שאפשר לעבוד.

יפתח דותן: זה יוצא בין שלושת אלפים שש מאות שקל לאלף שמונה מאות שקל, פחות או יותר, בממוצע סטודנט עובד תשעים וארבע שעות בחודש, ומרוויח אלפיים שבע מאות שקל.

יפתח דותן: אם משרדי הממשלה יעלו למשל במקרה, לארבעים ₪ לשעה את השכר, שאר המעסיקים בעיר יהיו חייבים להתמודד איתם.

יפתח דותן: כי כרגע, אני מתנצל קצת על הבוטות אבל משרדי הממשלה באים לסטודנטים.

אלון טל: יש לנו עדיין נציג מהאוצר?

אלון טל: אולי תוכל להתייחס להצעה הרדיקלית של חברנו מתא אופק.

אלון טל: זה דבר שיש לו ייתכנות אצלכם, לחשוב על העלאת שכר המינימום של הסטודנטים שעובדים בשירות המדינה?

מתן מור: מתן מור מצוות תעסוקה.

מתן מור: את האמת שזה נושא שהוא יותר בשכר והסכמי עבודה, זה פחות התחום שלי, אבל כמו כל סוגיית שכר, בין ההסתדרות למעסיק זה ייבחן שם.

מתן מור: זה פחות מדיניות תעסוקה ויותר שכר והסכמי שכר.

אלון טל: התבשרנו אתמול בדיון במליאה שזאת הפעם הראשונה בתולדות המדינה שלושה חודשים שהכנסות המדינה עולות על ההוצאות.

אלון טל: כלומר קופת המדינה היא עשירה מאשר אי פעם.

אלון טל: אם אתם רוצים לבקש, זה הזמן לדעתי.

אלון טל: אני בטוח שיש אחרים שלא יתלהבו.

אלון טל: אני רוצה גם להציע לכם, אני כשהייתי סטודנט נורא סבלתי.

אלון טל: משום שהגעתי מארצות הברית, שם יש לך שבוע של בחינות, גומרים, הולכים.

אלון טל: ואז יש לך שלושה חודשים פלוס לעשות מה שאתה רוצה.

אלון טל: בעיקר לעבוד, ולהרוויח כסף.

אלון טל: בישראל יש את השיטה, מועד א', ב', ג'.

אלון טל: אני קורא לזה עינוי.

אלון טל: ואני בתור פרופסור אסרתי על זה.

אלון טל: אף פעם לא נתתי מועד ב'.

אלון טל: תמיד עשינו עבודות, ובוחנים קצרים, כדי לתת לסטודנטים את כל חודשי הקיץ כדי קצת להחזיר את הרזרבה.

אלון טל: ואני חושב ששיטת המבחנים אין לזה שום בסיס בעולם.

אלון טל: אנחנו מדינה יחידה.

אלון טל: זה מבוסס על מילואים וכל מיני, אבל אין לזה שום היגיון מבחינה פדגוגית.

אלון טל: זה סתם מורח את הקיץ של הסטודנטים.

אלון טל: הייתי בזמנו צריך לנסוע למחנה קיץ, להרוויח חמשת אלפים דולר, לא נתנו לי כי הייתי צריך ללכת למועד ב' בדיני קניין.

אלון טל: לא משנה, הנקודה היא פה שיש גם דברים מערכתיים שעשויים לעזור.

אלון טל: אני חושב שמה שאתם אומרים זה נכון.

אלון טל: מי שמשרת את המדינה ואחר כך הולך ללמוד, לא צריך לגמור בגרעון של ארבעים ושלושה אלף ₪ פלוס ריבית.

יפתח דותן: אני רק אגיד דבר אחרון.

יפתח דותן: אני סטודנט למשפטים.

יפתח דותן: שנה הבאה יהיה לי ראיונות, שבוע ראיונות להתמחות.

יפתח דותן: והיום משרדי הממשלה יכולים לשלם מינימום, ועדיין למלא את המקומות שלהם, כי זו שורה יפה בקורות חיים מבחינת ההתמחויות.

אלון טל: יש לך מזל שמשלמים.

אלון טל: בארצות הברית עושים התמחות בחינם, כי העיקר שיהיה לזה וי בקורות חיים.

יפתח דותן: אני שמח שאני גר בישראל ולא בארצות הברית.

יפתח דותן: ועדיין שכר מינימום, אני היום עובד בשתי עבודות בר.

יפתח דותן: אני לא אקבל את השורה הזאת בקורות חיים, כי אני צריך להחזיק את האף מעל המים, כי אני לא אכניס את ההורים שלי לארבעים ושלושה אלף שקלים חוב, אני לא יכול לעשות את זה, ואני לא רוצה להיכנס למינוסים בסוף התואר.

אלון טל: הנקודה שלך היא ברורה, ואני אמליץ לרם שיכניס את ההמלצה לאוצר לשקול את הדבר.

אלון טל: לפחות לאלה שיכולים לבוא ולהסביר שאין להם יכולת משפחתית.

אלון טל: גם בארצות הברית עושים את זה.

אלון טל: אני רוצה לבקש מיואב הר-אבן, פעיל בקמפיין מינימום ארבעים.

אלון טל: אני מניח שזה שכר וזה לא גיל.

אלון טל: בבקשה.

אלון טל: בחדר הזה נראה לי שזה מקסימום ארבעים.

יואב הראבן: אני באמת מברך על הדיון הזה, זה דיון מאוד חשוב.

יואב הראבן: אז גם תודה לך חבר הכנסת אלון טל, גם תודה ליו"ר הוועדה רם שפע.

יואב הראבן: וחשוב גם שהדיון הזה מתקיים במקביל לדיונים אחרים, על קבוצות עובדים אחרות.

יואב הראבן: על עובדי קבלן, על נשים, על עובדים זרים, ובאמת היום הזה כולו הוא יום מבורך מאוד.

יואב הראבן: אני יואב, אני פעיל בקמפיין של מינימום 40, המאבק להעלאת שכר המינימום לארבעים שקלים לשעה.

אלון טל: כמה חברי כנסת חתמו?

יואב הראבן: עשרת אלפים איש כבר הצטרפו מהציבור, וגרמו לארבעים ושבעה חברי וחברות כנסת לחתום על הצעת החוק.

יואב הראבן: אנחנו מקווים שיצטרפו, עכשיו, בשביל הרוב של הששים ואחד חברי כנסת, בשביל להעביר את זה כהצעת חוק.

יואב הראבן: אבל אני לא מגיע לפה רק כפעיל בקמפיין, אני מגיע גם כעובד.

יואב הראבן: אני גם סטודנט, אני עובד בשתי עבודות, אחת בשכר מינימום, אחת בשלושים וחמישה שקלים לשעה.

יואב הראבן: והיכולת שלי לשלם שכר דירה, חשבונות, קניות והכל, בעצם תלוייה בשני דברים.

יואב הראבן: גם בזה שתהיה לי עבודה, וגם בסכום שבסוף החודש מופיע בתלוש עצמו.

יואב הראבן: ושני הדברים האלה מאוד חשובים, לא רק שיעור התעסוקה, גם התוכן של עולם העבודה עצמו.

יואב הראבן: אני אשמח לדבר בקצרה על שתי בעיות שיש לצעירים בשוק העבודה.

יואב הראבן: הבעיה הראשונה זה חוסר יציבות.

יואב הראבן: לפעמים מתייחסים לנושא הזה באופן קצת רומנטי ופשטני, שהצעירים רוצים היום גמישות.

יואב הראבן: עכשיו אני חושב שהאמירה הזאת נכונה, אבל היא מורכבת יותר.

יואב הראבן: יש פה בעצם גם בלבול בין סיבה לתוצאה, וגם בין מובנים שונים של המילה גמישות.

יואב הראבן: כלומר המציאות היא שבעשרות השנים האחרונות, עם המעבר של הכלכלה מכלכלת תעשייה לכלכלת שירותים, עם ההיחלשות של ההגנות של ארגוני עובדים, ודברים כאלה, ירדה היציבות בשוק העבודה עצמו.

יואב הראבן: כלומר רובנו כבר, כמו שחברת הכנסת לזימי אמרה בתחילת הדיון, לא ניכנס למפעל ונצא ממנו אחרי ארבעים שנה ישר לפנסיה, אלא נחליף המון המון עבודות.

יואב הראבן: כלומר אנחנו הצעירים מגיבים למציאות הזאת, אבל אנחנו לא הגורם של המציאות הזאת.

יואב הראבן: אז זה חשוב תמיד לזכור.

יואב הראבן: והדבר השני שאני רוצה לומר בהקשר של יציבות זה שהמילה גמישות מכילה בתוכה מובנים שונים.

יואב הראבן: לפעמים גמישות יכולה להתייחס לעבודה מהבית, זום, וכו'.

יואב הראבן: ושעות עבודה גמישות.

יואב הראבן: ולפעמים גמישות, במיוחד בעיתונות הכלכלית, משמעה היכולת של מעסיק לפטר בקלות את העובד.

יואב הראבן: עכשיו כשאומרים הצעירים רוצים גמישות צריך לזכור איזו גמישות אנחנו רוצים.

יואב הראבן: ובמחקרים שרשות הצעירים במשרד לשיוויון חברתי ערכו הם שאלו צעירים מה הדבר הכי חשוב להם במקום עבודה אידיאלי, שאלה כזאת שמאוד מבהירה את האבחנה בין שני סוגי הגמישויות האלה.

יואב הראבן: והם אמרו שחשוב לנו שעות עבודה גמישות ואפשרות לעבודה מהבית, ומקום עבודה בטוח.

יואב הראבן: ושני הדברים האלה לא בהכרח הם צריכים לבוא ביחד.

יואב הראבן: ולא צריך לתת למעסיק לפטר אותנו בקלות, תחת האמתלה הזאת של הגמישות.

יואב הראבן: הבעיה השנייה, וזאת הסיבה שהגעתי לפה, שהיא הכי גדולה בשוק העבודה, זה עלה פה גם בדוברים לפניי, זה השכר הכל כך נמוך של מיליוני צעירים בישראל.

יואב הראבן: שוק העבודה מכיל ארבעה מיליון עובדים, מתוכם בערך חצי עד גיל שלושים וחמש.

יואב הראבן: ואנחנו רואים שהשכר של הצעירים נשחק.

יואב הראבן: אם ב-2008 המשכורת הממוצעת עמדה על עשרים ושלושה אחוז פחות מההכנסה הממוצעת של כלל האוכלוסיה, ב-2018 היא כבר עמדה על שלושים ואחד אחוזים פחות מהשכר הממוצע בכלל האוכלוסיה.

יואב הראבן: והמגמה הזאת ממשיכה.

יואב הראבן: כלומר משנה לשנה השכר של צעירים בישראל נשחק עוד ועוד.

יואב הראבן: ואני אזכיר שעסקת החבילה, שבזכות הלחץ הציבורי הצלחנו לדחות אותה, שהיא עסקה רעה מאוד לעובדים בישראל, נועדת להמשיך את התהליך הזה.

יואב הראבן: אם עסקת החבילה תעבור בכנסת, המשמעות היא ששכר המינימום ימשיך להישחק, ובעוד חמש שנים נגיע לששת אלפים שקל.

יואב הראבן: אנחנו אומרים, זה עוד שבע מאות שקל, זה מדהים.

יואב הראבן: אבל זה עוד חמש שנים, יוקר המחיה יעקוף את זה כל כך הרבה שאין שום משמעות לשכר הזה.

יואב הראבן: יו"ר הוועדה ביקש שנציע הצעות אופרטיביות, אז אני הגעתי על התקן הזה בין היתר.

יואב הראבן: צריך להסתכל למציאות הזאת בעיניים ולהתמודד איתה.

יואב הראבן: צריך קודם כל ברמה הבסיסית לאפשר לנו כצעירים, ולכן אני מברך על הדיון הזה, לבוא ולהשמיע את הקול שלנו ואת האינטרסים שלנו בתוך עולם העבודה.

יואב הראבן: ביחס לחיים שלנו.

יואב הראבן: רוב השעות אנחנו בתוך מקום העבודה.

יואב הראבן: וליצור רמות בסיסיות של שכר שבאמת יאפשרו קיום בכבוד.

יואב הראבן: כי שכר המינימום הנוכחי, שעומד על עשרים ותשעה שקלים ושתים עשרה אגורות לשעה, חמשת אלפים שלוש מאות שקלים לחודש, לא מאפשרים לגמור את החודש בכבוד.

יואב הראבן: הוא לא עלה כבר חמש שנים, מקיץ 2017.

יואב הראבן: והמשמעות היא כמו שאמרתי שהוא נשחק עוד ועוד, ושצעירים וצעירות לא יכולים להתקיים מהמשכורות האלה.

יואב הראבן: הדו"ח האחרון של הביטוח הלאומי הראה שזוג שעובד שניהם במשרה מלאה עם שכר מינימום עם שלושה ילדים נמצא מתחת לקו העוני.

יואב הראבן: זאת מציאות שאסור לנו להשלים איתה.

יואב הראבן: ולכן ההצעה שלנו, האופרטיבית, היא להעלות את שכר המינימום בהדרגה, עלייה מתונה, כדי שלא תפגע בעסקים קטנים, העלאה של שכר המינימום תוך שלוש שנים בפעימות לארבעים שקלים לשעה, שהם שבעת אלפים מאתיים שמונים שקל בחודש.

יואב הראבן: העלאה כזאת, אם היא תיעשה בפעימות ובאופן אחראי ומדורג תסייע למיליוני משפחות בישראל.

יואב הראבן: הדרישה הזו מבוססת על מדדים לקיום בכבוד של ועדת חריש, של הביטוח הלאומי, של ועדת חריש, שמשרד האוצר דחה לצערנו לפני כמה שנים, את המחשבון קיום בכבוד, אבל הם מראים לנו מה ההוצאות האמיתיות של משפחות בישראל.

יואב הראבן: דובר פה קודם על המינוסים שצעירים ומשפחות נכנסים אליהם.

אלון טל: בואו נסכם את זה ככה, הוועדה רואה בדאגה רבה את מצוקתם של צעירים וצעירות רבים, שאינם מצליחים למצוא עבודה ראוייה, הן במהלך לימודיהם, אחרי השירות הצבאי, או אחרי שהם יוצאים לשוק, וגם אחרי הלימודים.

אלון טל: הבעיה היא חמורה במיוחד באיזור הפריפריה, וצריך פתרונות מערכתיים כדי לטפל בזה.

אלון טל: הוצעו מספר חלופות, שעשויות להקל, בין היתר העלאת שכר המינימום, בין היתר הכשרה מקצועית יותר ממוקדת ויותר מעשית במהלך לימודי הסטודנטים.

אלון טל: הוועדה תדון בהצעות קונקרטיות, וקוראת לאותם משרדי ממשלה שעוסקים בתיקים כלכליים להתחשב.

אלון טל: שכן מספיק קשה במדינת ישראל לצעירים להתמודד עם שוק דיור שהוא בלתי אפשרי, ולחצים שנובעים ממילואים וכאלה דברים.

אלון טל: חייבים לפחות לתת להם להתפרנס בכבוד.

אלון טל: אנחנו רואים בדאגה את השחיקה, מאה עשרים ושלושה אחוז, הפער בין שכר של צעירים לעומת שלושים ואחד אחוז היום, זה איננו עומד בשום מבחן סבירות.

אלון טל: ועל כן אנחנו מבקשים שיתקיימו עוד דיונים פה, ונפעל הן בחקיקה והן במדיניות כללית של הממשלה כדי שלצעירים תהיה פרנסה בכבוד במדינת ישראל.

אלון טל: בזה אני נועל את הישיבה.

אלון טל: תודה רבה לכולכם שהגעתם.