ועדת הכלכלה, כנסת 24, פרוטוקול מספר 227, 2022-05-09 10:00

מיכאל ביטון: בוקר טוב לכולם.

מיכאל ביטון: ועדת הכלכלה החלה את דיוני המושב בדיון המשך על הרפורמה בתחבורה הציבורית, שמיד נתייחס אליה ולאופן ההשקה שלה והביצוע.

מיכאל ביטון: בטרם נדבר על רפורמת התחבורה הציבורית, אני רוצה לשלוח מכאן חיזוק לחקלאי הצפון בקו הגבול בלבנון.

מיכאל ביטון: בזמן האחרון יש מי שמחליט לשסות את התקשורת ואת הציבור בחקלאים שיושבים על גבול הצפון ולייצר דימוי כאילו מדובר בטייקונים שיושבים על סיר הבשר בגבול הצפון.

מיכאל ביטון: מי הם אותם החקלאים בגבול הצפון?

מיכאל ביטון: החקלאים שמגדלים את העופות לביצים בישראל אלה עולים ובני עולים מקוצ'ין ומלוב וממרוקו ומתוניס.

מיכאל ביטון: אלה האבות והאימהות שלנו.

מיכאל ביטון: ואותו חקלאי שיש לו לול ישן, ותיק, ההכנסה השנתית שלו החודשית היא באזור ה-7,000 שקל.

מיכאל ביטון: פחות מהשכר הממוצע במשק.

מיכאל ביטון: יותר משכר מינימום.

מיכאל ביטון: מזה מתקיים עולה ממרוקו ומתוניס ומטריפולי ומקוצ'ין.

מיכאל ביטון: ואני לא סתם מפרט מי מגדלי הביצים, וכל אחד יעשה את החשבונות שלו למה נעשית הסתה כלפיהם דווקא בימים האלה.

מיכאל ביטון: אנחנו רוצים להיות ממשלת שינוי, ובלי לשים לב אנחנו ממשלת שיסוי איש באחיו, שיסוי בחקלאים, בחוליה החלשה ביותר שמרוויחה 7,000 שקל.

מיכאל ביטון: ומאיפה הם עלו, והאם ילדיהם ירצו בכלל להיות לולנים ולגדל ביצים.

מיכאל ביטון: אלה השאלות הבוקר הזה, כשהחקלאים סוגרים את היישובים ונאבקים על הקיום.

מיכאל ביטון: אני לא אתן יד לפגיעה בגיבורים הללו ובחלוצים הללו ובמיישבי קו הגבול ובסופגי הפיגועים באביבים ובדובב.

מיכאל ביטון: משפחות שכולות שספגו פיגועים וקטיושות, ואנחנו משסים בהן את הציבור ואת התקשורת.

מיכאל ביטון: הדבר הזה לא יקרה במשמרת שלי ולא בממשלה הזאת, ואני אעשה כל מה שצריך כדי שזה ייעצר מיד.

מיכאל ביטון: היה פה ניצול הכנסת והפגרה כדי להביא תזכיר חוק שיושב שנים ולקדם אותו על הראש של החקלאים, בלי לממן אותם, בלי לגבות אותם.

מיכאל ביטון: אנחנו נקדיש לכך דיון נוסף ודחוף.

מיכאל ביטון: אבל הבוקר הזה ליבי אתכם, עם החקלאים בצפון.

מיכאל ביטון: ועם ישראל אתכם, והכנסת אתכם.

מיכאל ביטון: ולא במשמרת שלי יפגעו בכם.

מיכאל ביטון: ממשלת שינוי לא תהיה ממשלת שיסוי, ולא יהיה שיסוי בחקלאים בישראל.

מיכאל ביטון: מי שרוצה לעשות את זה, ישלם על זה מחיר בממשלה הזאת.

מיכאל ביטון: אנחנו עוברים לנושא שלשמו כינסנו את הדיון הראשון, והוא הרפורמה בתחבורה הציבורית.

מיכאל ביטון: לכשעצמה הרפורמה היא דבר טוב.

מיכאל ביטון: האחדת תעריפים זה דבר טוב.

מיכאל ביטון: שיפור שירותים זה דבר טוב.

מיכאל ביטון: לצערי הביצוע של הרפורמה נעשה בחטף, נעשה בגניבת דעת, נעשה באופן שלא ראוי שייעשה.

מיכאל ביטון: זה התחיל בכך שאנחנו הרגשנו שעתידה לבוא רפורמה כוועדת כלכלה וביקשנו לדעת את פרטיה, ונציגי התחבורה שהיו פה מילאו פיהם מים וסיפרו לנו סיפורים כלליים בטענה שזה ייקח עוד כמה שבועות או זמן להגיע לרפורמה מפורטת וידועה.

מיכאל ביטון: אלא שדקות ספורות לאחר תום הדיון המיוחד שקבענו בפגרה להבנת הרפורמה בתחבורה הציבורית הושקה רפורמת "דרך שווה", בהסתרה מהכנסת.

מיכאל ביטון: בימי הפגרה, מתוך מחשבה שלא תהיה ביקורת ציבורית על הרפורמה הזאת, מתוך מחשבה שאם הכנסת בפגרה לא יהיה דיון.

מיכאל ביטון: אז הדיון הראשון שלנו הוא ברפורמת התחבורה הציבורית.

מיכאל ביטון: יתרה מכך, הרפורמה הזאת משפיעה על מיליונים בישראל, אחת הגדולות ביותר, אחת המשפיעות ביותר על האזרחים בישראל, והזמן להערות הציבור שניתן לה הוא מה-6 באפריל עד ה-13 באפריל, כולל שישי ושבת.

מיכאל ביטון: חמישה ימי התייחסות למיליוני ישראלים שנפגעים מהתחבורה הציבורית, כולל סטודנטים, כולל אוכלוסיות מוחלשות, כולל אוכלוסיות עניות.

מיכאל ביטון: חמישה ימי התייחסות לרפורמה שמשפיעה על מיליונים.

מיכאל ביטון: אנחנו לא נאפשר את הרפורמה הזאת.

מיכאל ביטון: לא כפי שהיא.

מיכאל ביטון: אני אתן לממשלה שבוע-שבועיים לתקן אותה, לשנות אותה, למנוע פגיעה במי שנפגע ממנה בכיס באופן מיידי ומוחלט, ואז גם נשיק אותה.

מיכאל ביטון: אם מישהו ירצה להשיק אותה כפי שהיא, לא נאפשר את זה בממשלה, ואני אפעל בכל הכלים.

מיכאל ביטון: שמעו את זה, כתבתי את זה.

מיכאל ביטון: מי שרוצה ממשלה יציבה ולהביא את תקציב המדינה, לא יעשה צעדים חד-צדדיים, לא ידלג על עבודת ועדת כלכלה, לא יסובב את ועדת כלכלה בכחש.

מיכאל ביטון: זה מה שנעשה במהלך הזה.

מיכאל ביטון: אנחנו לא נאפשר את זה.

מיכאל ביטון: נהיה נחושים והמהלכים שלנו ייוודעו.

מיכאל ביטון: אנחנו ניתן שבוע-שבועיים לתיקונים, ובתוך כשבוע עד 10 ימים יהיה דיון נוסף ברפורמה של התחבורה הציבורית, בתקווה לקבל תשובות טובות יותר.

מיכאל ביטון: אבל בינתיים אנחנו רואים שברפורמה הזאת פוגעים מיידית ב-25% בכיס של האזרחים, לכל מי שידע לשלם לרב-קו ולעשות ערך צבור ולזכות בהנחה של 25%.

מיכאל ביטון: מוחקים לו 25% מהכיס.

מיכאל ביטון: יישובים מסוימים ישלמו יותר בקווים הפנימיים והם רחוקים.

מיכאל ביטון: אוכלוסיות מסוימות ישלמו יותר כי שינו את המבנה של החלוקה של היישובים.

מיכאל ביטון: סטודנטים ייפגעו, אנחנו נשמע אותם פה.

מיכאל ביטון: אנחנו ניתן ליוזמי הרפורמה להציג כרבע שעה ללא הפרעות.

מיכאל ביטון: לאחר מכן כמה שאלות שלי ולאחר מכן נאפשר שאלות של חברי כנסת ומשתתפי הדיון.

מיכאל ביטון: נעה ליטמנוביץ', מנהלת אגף בכירה כלכה ברשות התחבורה הציבורית, בבקשה.

נעה ליטמנוביץ': בוקר טוב.

נעה ליטמנוביץ': אתם רוצים עם מצגת?

מיכאל ביטון: מה שאת רוצה, רבע שעה, עם ההתייחסות שחשובה לנו ושאלנו אותה מראש, מי נפגע, כמה כסף יוסיפו אוכלוסיות מסוימות, מי בפריפריה נפגע, כמה כסף נלקח מהכיס בשקלים מוחלטים ובממוצע לאדם בודד כשהורידו לו את החיסכון של הערך הצבור.

מיכאל ביטון: אלה השאלות שמעניינות את הוועדה.

מיכאל ביטון: וכן מה אתם הולכים לעשות ביחס לכל ההסתייגויות שקיבלתם.

מיכאל ביטון: אני בכלל רוצה שיקפיאו את הרפורמה לכמה חודשים עד שנעשה אותה טוב יותר, אבל את זה אנחנו לא יכולים לבקש ממך.

מיכאל ביטון: זה יהיה בסיכום הוועדה.

מיכאל ביטון: בבקשה.

נעה ליטמנוביץ': בוקר טוב.

נעה ליטמנוביץ': ברשותך, יו"ר הוועדה, נתחיל מלתת איזושהי זווית גדולה כדי שכולם יכירו, על אף שהרפורמה הייתה במגוון מקומות והיא כבר מוכרת.

נעה ליטמנוביץ': נתחיל מנקודת המוצא שלנו.

נעה ליטמנוביץ': נקודת המוצא שלנו הייתה שקריאת הכיוון של הרפורמה בעצם כבר אושרה בממשלה בקיץ, במסגרת חוק ההסדרים.

נעה ליטמנוביץ': שם מתקבלת החלטה גם על ביטול הערך הצבור וגם על קריאת הכיוון של לעשות שינוי בתעריפים.

נעה ליטמנוביץ': בנוסף בשנה הקודמת הייתה לנו עליית מדד מאוד מאוד משמעותית.

נעה ליטמנוביץ': תעריפי התחבורה הציבורית מוצמדים בתוך צו הפיקוח למדד התשומות ונדרש מאתנו כבר בפברואר האחרון להעלות את תעריפי התחבורה הציבורית ב-9%, שזה לא מעט.

נעה ליטמנוביץ': אנחנו לא מכירים כאלה מדדים בשנים האחרונות.

נעה ליטמנוביץ': זו הייתה נקודת המוצא שלנו ביחד עם השרים כמובן, ומה שרצינו לעשות הוא לנצל את הדבר הזה כדי במקום לעשות עליית מדדים לא חכמה שרק פוגעת בנוסעים ובנוסעות, להחליף את עליית המדד ברפורמה מקיפה וכך לשמור ואפילו להרחיב הרבה מאוד מההטבות לנוסעים ולנוסעות שלנו וגם לייצר מוצרים לנוסעים הקבועים.

נעה ליטמנוביץ': גם הזכאים וגם המשתמשים הקבועים בתחבורה הציבורית היו במרכז של הרפורמה הזאת.

נעה ליטמנוביץ': בעצם אנחנו רואים כאן איזושהי מניעה של עליית המחירים.

מיכאל ביטון: אני אוהב את הפתיח שלך, כי זה פתיח חיובי ולכאורה הכול טוב, אבל תגידי לי בכנות מי שילם יותר ומי הפסיד כסף.

מיכאל ביטון: כי את מדברת על מניעת עליית מחירים.

מיכאל ביטון: אם אדם הפסיד ערך צבור של 25%, זה מאות עד אלפי שקלים בשנה לאדם.

מיכאל ביטון: אז אני לא יודע על איזו עליית מחירים את מדברת, כמו פגיעה בכיס של אדם.

מיכאל ביטון: כמו שאת מציגה באופן חיובי מניעת עליית מחירים, אני רוצה שתציגי בכנות וביושרה מי ישלם יותר ולמי לקחו כסף ברפורמה הזאת.

נעה ליטמנוביץ': אני חושבת שנקודה חשובה פה בתוך הדבר הזה היא שבסוף הנוסעים הקבועים שלנו הם אלה שהכי רגישים למחירי התחבורה הציבורית.

נעה ליטמנוביץ': כמובן, כשיש עליית מחירים כזו וצריך לממש אותה בתוך הרפורמה אז אנחנו רואים גם וגם, אבל הדגש שלנו, הפוקוס שלנו היה לראות איך המחיר עבור הנוסעים האלה הקבועים נשמר כמה שיותר.

נעה ליטמנוביץ': כמובן במקומות אחרים, כאשר יש עלייה שוב אבל היא לנוסעים שהם יותר מזדמנים, הדבר פחות משמעותי בהיקפים שאתה מדבר עליהם.

נעה ליטמנוביץ': בעצם יש כמה נקודות, ואני אכן מתחילה בנקודות החיוביות שלנו, כי אנחנו חושבים שבאמת הנוסעים והנוסעות קיבלו כאן הטבות מאוד משמעותית.

נעה ליטמנוביץ': הנה דוגמה נוספת לאיך הדגש שלנו היה על הנוסעים הקבועים.

נעה ליטמנוביץ': עד כה בני נוער קיבלו הנחה של 50% רק לטובת הנסיעה הבודדת.

נעה ליטמנוביץ': דה-פקטו זה אומר שדווקא אלה שנוסעים הכי הרבה לא יכלו לממש את ההנחה של ה-50% על החופשי-חודשי.

מיכאל ביטון: לבני נוער היה גם ערך צבור.

נעה ליטמנוביץ': היה להם ערך צבור 50%.

מיכאל ביטון: אז מה הבעיה?

מיכאל ביטון: לקחת להם את הערך הצבור.

נעה ליטמנוביץ': הבעיה שדווקא מי שנוסע הרבה כילד או נער לא מקבל את ההנחה במלואה.

מיכאל ביטון: לא הבנתי.

מיכאל ביטון: אם אתה טוען כסף ברב-קו וחוסך לעצמך 25%, זה שלך.

מיכאל ביטון: מה הוא לא מקבל פה?

נעה ליטמנוביץ': ערך צבור משתלם לנוסעים יותר מזדמנים.

נעה ליטמנוביץ': למי שהוא נוסע קבוע כדאי לרכוש מנוי, כדאי לרכוש חופשי-חודשי.

מיכאל ביטון: אבל הוא יחליט.

מיכאל ביטון: לבן שלי יש רב-קו שנתיים.

מיכאל ביטון: לנו גם יש רב-קו, אבל מעולם לא השתמשנו בו.

מיכאל ביטון: לבן שלי יש 25%, והוא אומר: לוקחים לי כסף.

מיכאל ביטון: הוא לא צריך להחליט אם הוא ייסע כל יום.

מיכאל ביטון: הוא גר בירוחם, הוא נוסע פעמיים בשבוע לבאר שבע.

מיכאל ביטון: למה הוא צריך לנסוע כל יום לבאר שבע?

נעה ליטמנוביץ': הבן שלך הוא מתחת לגיל 18?

מיכאל ביטון: מתחת, נער.

נעה ליטמנוביץ': אז מצבו רק השתפר.

נעה ליטמנוביץ': עד היום הוא קיבל 50% הנחה על הערך הצבור, מהיום אנחנו אומרים שהוא יקבל 50% הנחה גם על החופשי החודשי.

מיכאל ביטון: אבל הוא לא צריך חופשי-חודשי.

מיכאל ביטון: הוא נוסע פעם בשבוע לבאר שבע.

מיכאל ביטון: למה הוא צריך לנסוע כל יום?

מיכאל ביטון: הוא לא צריך לנסוע כל יום.

נעה ליטמנוביץ': אבל הוא מקבל 50% הנחה גם על הערך הצבור.

אורי מקלב: נעה, אני חושב שאת מטעה אותו.

אורי מקלב: נניח שהבן שלו נוסע לא כל יום לבאר שבע, הוא לומד בירוחם, אבל אפילו אם הוא נסע 10 פעמים בחודש, זה הרבה.

אורי מקלב: מחיר הנסיעה עד היום היה שישה שקלים למבוגר, מזה נגזר לנוער 50%.

אורי מקלב: היום זה עולה 12 שקלים לנסיעה מירוחם לבאר שבע.

אורי מקלב: זה נכון שאם עכשיו הוא יעשה כרטיס חופשי-חודשי, אז המבוגר ישלם 99 שקלים והצעיר ישלם 48 שקלים.

מיכאל ביטון: אבל הוא לא צריך חופשי-חודשי, הוא נוסע מזדמן.

מיכאל ביטון: הוא גר בירוחם ופעם בשבוע הוא צריך להגיע לבאר שבע.

אורי מקלב: אבל אם הוא רוצה לנסוע לנתיבות או לאופקים, שזה קצת יותר רחוק, הוא כבר ישלם הרבה יותר.

אורי מקלב: המחיר הוא עד 40 ק"מ ובאר שבע נמצאת ב-38 ק"מ בערך.

מיכאל ביטון: הרב מקלב, ייצגת אותי יפה.

מיכאל ביטון: תציגי את המשך הדברים שלך ואחר כך נשאל אותך עוד שאלות.

מיכאל ביטון: אני פשוט לא יכול שמסבירים לי שאף אחד לא שילם פה כלום.

מיכאל ביטון: הפתיח הזה מדאיג אותי.

מיכאל ביטון: אז אם אומרים לי בכנות שיש מי שנפגע, יש מי שלא נפגע, אני מאמין לכם.

מיכאל ביטון: אם הפתיח הוא שחסכנו לכולם עלויות, זה פתיח שהוא כנראה לא המציאות.

אורי מקלב: היא אומרת שלנוסעים שנוסעים הרבה יכול להיות שזה משתלם.

נעה ליטמנוביץ': זה דגש חשוב של חבר הכנסת, וזאת גם התפיסה.

נעה ליטמנוביץ': אנחנו גם רוצים לעודד את השימוש וגם הכיס שהכי דאגנו לו זה מי שמשתמש הרבה בתחבורה הציבורית.

אורי מקלב: אז למה העליתם את מחיר הנסיעה ברכבת אם אתם רוצים לעודד?

מיכאל ביטון: מקלב, יש לנו שעתיים, ורק אתה ואני פה.

מיכאל ביטון: אנחנו נתחלק בזמן בינינו.

יעקב מרגי: אני לא מבין את אדוני, מה זה אתה ואני?

מיכאל ביטון: טוב, גם אתה תקבל שליש.

מיכאל ביטון: ברוך הבא, מרגי.

מיכאל ביטון: מקלב, תן לה להציג סדור במשך רבע שעה ואז נשאל כל שאלה.

נעה ליטמנוביץ': היה כאן בלבול בחלק מהמקומות.

נעה ליטמנוביץ': כמובן לבני נוער יש עדיין 50% על הערך הצבור.

נעה ליטמנוביץ': ההנחה הזאת נשארת.

נעה ליטמנוביץ': והם מקבלים גם 50% הנחה על החופשי-חודשי, על המנוי שהם ירכשו.

נעה ליטמנוביץ': נקודה משמעותית נוספת היא שלראשונה בני 75 פלוס מקבלים נסיעות חינם.

מיכאל ביטון: למה לא עשיתם את זה 67?

מיכאל ביטון: כשהוא זקן ובבית סיעודי?

מיכאל ביטון: מילא כשיוצאים לפנסיה, בת 62 ובן 67, רוצים לנסוע לנכדים.

מיכאל ביטון: למה לא עשיתם את זה בגיל הזה?

מיכאל ביטון: אתם מחכים שהוא יהיה סיעודי לתת לו חופשי-חודשי?

מיכאל ביטון: תעשו 82.

מיכאל ביטון: תעשו חודשי-חופשי בתוחלת החיים לאישה ולגבר לפי הנגב.

מיכאל ביטון: בנגב תנו פחות, כי אנחנו מתים ארבע שנים לפני התל-אביבים בממוצע, אז תעשו לנו יותר לצעירים.

מיכאל ביטון: מה זה 75?

מיכאל ביטון: תעשו 67, 62.

מיכאל ביטון: גמלאים שייסעו לנכדים, לאן שהם רוצים?

מיכאל ביטון: כמה בני 75 נוסעים?

מיכאל ביטון: היו אמורים כבר כמה שנים לתת כסף ללמ"ס לעשות מחקר על נסיעות, עד היום אין כסף לדעת מי נוסע, כמה נוסעים.

מיכאל ביטון: משרד התחבורה היה צריך לממן את זה.

יעקב מרגי: אני רואה שאתה קרבי אז אני שותק.

מיכאל ביטון: אני הייתי בשירות קרבי, רובאי שבע פלוס.

מיכאל ביטון: אבל כואב לי, פשוט כואב לי, זה הסיפור.

מיכאל ביטון: מצדי אל תפגע בעניים, תעשה מה שאתה רוצה.

מיכאל ביטון: אתה פוגע בעניים ומסביר לי שעשית להם טוב ואתה בא בשם החברה והצדק והשוויון ועשה רפורמה שפוגעת בחלשים ובעניים?

מיכאל ביטון: זאת הבעיה פה.

יעקב מרגי: הרפורמה היא הכוונת של הצלפים, של נווט חוד.

מיכאל ביטון: עוד מעט תורך יגיע.

מיכאל ביטון: אתה נראה לי יותר קרבי ממני.

אורי מקלב: הייתה לי הערה קצרה לחבר הכנסת מרגי בעניין הזה.

אורי מקלב: אנחנו רצינו לדעת את כל הרפורמה לפני זה והיושב-ראש קיים דיון, פינה את זמנו לפני סוף המושב כדי שלפני שהרפורמה תצא לדרך נוכל לאפשר לציבור לדעת את זה.

אורי מקלב: מנעו מאתנו את המידע, ולמחרת שלחו לא את אנשי המקצוע, שלחו את ראש הלשכה של השרה, שאנחנו מאוד מעריכים את העבודה שלו, כדי שלא נוכל לשאול שאלות, ולמחרת הרפורמה הזאת הוצגה.

מיכאל ביטון: לא למחרת, חמש דקות אחרי הישיבה.

מיכאל ביטון: זה הקדוש ברוך הוא.

מיכאל ביטון: אצבע אלוקים ירדה.

מיכאל ביטון: מסוף הישיבה עד לרפורמה הקדוש ברוך הוא הגיע והודיע להם את תכני הרפורמה.

אורי מקלב: אתה לא רק שומר על הכבוד שלך, אלא הכבוד של הכנסת, על היכולת שלנו לפקח על דברים.

מיכאל ביטון: נתנו חמישה ימים לציבור להראות, ועוד יומיים שהם שישי-שבת, שבוע, מה-6 עד ה-13 באפריל, בפגרה, הערות ציבור.

מיכאל ביטון: מיליונים מושפעים מהדבר הזה.

מיכאל ביטון: נניח שארבעה העירו, היו כמה הערות, אז מה השינויים ברפורמה?

מיכאל ביטון: היו בערך 100 הערות.

מיכאל ביטון: כמה הערות קיבלתם מהציבור?

נעה ליטמנוביץ': כמה עשרות הערות.

מיכאל ביטון: זהו, עשרות.

מיכאל ביטון: זה כלל את יום השואה, זה כלל את הפגרה, זה כלל את שישי-שבת, ונטו ארבעה ימי עבודה.

מיכאל ביטון: למה רק שבוע להערות הציבור בנושא שמשפיע על מיליונים?

נעה ליטמנוביץ': יו"ר הוועדה, מעבר לפלטפורמה הזו שבה קיבלנו עשרות הערות, בגלל שהרפורמה הייתה מאוד מאוד חשופה לציבור קיבלנו הערות מהציבור.

מיכאל ביטון: איפה היא הייתה חשופה?

מיכאל ביטון: בוועדת כלכלה לא חשפתם אותה דקה לפני.

נעה ליטמנוביץ': מהרגע שהיא הושקה קיבלנו הרבה מאוד פניות של הציבור בהרבה מאוד פלטפורמות, לא רק דרך הפלטפורמה הרשמית.

מיכאל ביטון: עשיתם שינויים ברפורמה בעקבות הרבה מאוד פניות?

נעה ליטמנוביץ': השינוי המרכזי שנעשה בעקבות השיח הציבורי היה שינוי של אילת.

נעה ליטמנוביץ': אילת הציגה באופן ברור את זה שהיא בעצם לא נכללה באופן ראוי בתוך הרפורמה.

מיכאל ביטון: באילת גרים 50,000 איש וזו מצווה שעשינו משהו למענה, ומיד נשמע.

יעקב מרגי: העיקר תל אביב בפנים, אנחנו רגועים.

מיכאל ביטון: אני רואה שאתם ממש רוצים להגיד את אשר על לבכם.

מיכאל ביטון: אתם תשאלו לפניי.

מיכאל ביטון: את תמשיכי בסקירה שלך, בבקשה.

נעה ליטמנוביץ': רק אשלים ואגיד שאת אילת הכנסנו לתוך הרפורמה.

נעה ליטמנוביץ': יש היום לראשונה חופשי-ארצי לאילת שהיא יכולה להיות כלולה בתוכו.

נעה ליטמנוביץ': יש הוזלה של מחירים בין באר שבע לאילת ויש הרבה מאוד אופציה למי שמשתמש באופן קבוע בתחבורה הציבורית לעשות את הנסיעה הזאת בצורה זולה יותר ומשתלמת יותר.

נעה ליטמנוביץ': אגיד כמה מספרים פה בתוך הדבר הזה על רקע מה ששאלתם.

נעה ליטמנוביץ': אזרחים ותיקים הם אוכלוסייה מאוד מאוד משמעותית בתחבורה הציבורית.

נעה ליטמנוביץ': יש סדר גודל של 600,000 כרטיסי רב-קו שמוחזקים עם פרופיל אזרח ותיק.

נעה ליטמנוביץ': אנחנו רואים את זה גם בהיקפים של ההטבות שאנחנו משלימים.

נעה ליטמנוביץ': מדובר כבר היום, בהנחה הקיימת, בסדר גודל של 200 מיליון שקלים.

יעקב מרגי: זה כולל שימוש, לא רק מחזיק הכרטיס?

נעה ליטמנוביץ': בוודאי, בשימוש.

נעה ליטמנוביץ': אנחנו היום שמים רק על ההשלמה של ה-50% של האזרחים הוותיקים כ-200 מיליון שקלים.

מיכאל ביטון: אז למה לא קבעתם 62 ו-67?

מיכאל ביטון: את אומרת שזה דבר כל כך מבורך, האזרחים הוותיקים.

נעה ליטמנוביץ': נכון.

מיכאל ביטון: אלה שאתם רוצים שישלמו ישלמו, ואלה שכבר זקנים לא ייסעו.

מיכאל ביטון: אז כמה כסף נתתם ב-75?

מיכאל ביטון: בכלל, כמה כסף שמתם על עידוד שימוש בתחבורה הציבורית בתקציב הנוכחי, בתקציב הבא?

מיכאל ביטון: כמה כסף לאזרחים לתת תמריצים?

מיכאל ביטון: את מדברת על הנוער.

מיכאל ביטון: לנוער היה גם חופשי-יומי ב-50%.

מיכאל ביטון: זה בוטל.

יעקב מרגי: הרפורמה הזאת היא סכום אפס.

יעקב מרגי: הם לא הוסיפו שום תקצוב.

יעקב מרגי: כדי ליישם את הרפורמה הזאת לא הוסיפו שקל.

דניאל מלצר: אני יכול להתייחס?

מיכאל ביטון: בוודאי.

מיכאל ביטון: שאלנו את זה גם אז, לא קיבלנו תשובה.

מיכאל ביטון: כמה כסף חדש מושקע לתמרץ ולעודד נוסעים להשתמש בתחבורה הציבורית?

מיכאל ביטון: מימון מדינה, כמה כסף חדש השנה, כמה בשנה הבאה?

מיכאל ביטון: זאת תוכנית חומש, כמה כסף הולך?

דניאל מלצר: אמרתי את זה גם בדיון האחרון, אבל ארחיב.

דניאל מלצר: התקציב האחרון משנה סדרי עולם מבחינת התחבורה וההסתכלות של התחבורה הציבורית.

מיכאל ביטון: דניאל ידידי, אנחנו מכירים את הקדוש ברוך הוא ואת סדרי העולם ואת פלאי בראשית.

מיכאל ביטון: אל תתחיל איתי עכשיו על מיליארדים לתחבורה ציבורית.

מיכאל ביטון: כמה כסף לאזרח, לנסיעה, לממן לו את הכיס?

מיכאל ביטון: השאלה הייתה מדויקת, כמה הלך לכיס של האזרחים או נלקח?

מיכאל ביטון: כי הערך הצבור שווה 200 מיליון שקלים והוא חזר לאוצר.

מיכאל ביטון: אז כמה הלך לאזרחים לתמרץ אותם לנסיעה וכמה נלקח מהאזרחים?

דניאל מלצר: אף כסף פה לא חוזר לאוצר.

דניאל מלצר: הוא תמיד מושקע בתוספות שירות נוספות.

מיכאל ביטון: כמה כסף לתמרוץ לכיס של אזרח?

מיכאל ביטון: ממשלה עוסקת ביוקר המחיה.

מיכאל ביטון: נוסעים נסיעה בתחבורה הציבורית.

מיכאל ביטון: כמה כסף הלך לאזרח?

דניאל מלצר: בתקציב האחרון הגדלנו את תקציב הסובסידיה במהלך החומש ב-2.5 מיליארד שקל בבסיס.

מיכאל ביטון: למי?

נעה ליטמנוביץ': זה רק לאזרחים.

מיכאל ביטון: למי זה הלך?

מיכאל ביטון: תני לי פירוש.

מיכאל ביטון: אתם יודעים את מי תעדפתם.

מיכאל ביטון: הרי את 62 ו-67 לא תעדפתם.

מיכאל ביטון: מי קיבל כסף מכם?

מיכאל ביטון: מי קיבל מכם הקטנת ההוצאה שלו בגין תחבורה ציבורית?

דניאל מלצר: שירותי התחבורה הציבורית בארץ, אדוני היושב-ראש, הם מסובסדים בצורה מאוד כבדה.

דניאל מלצר: בהשוואה בין-לאומית אנחנו מאוד מאוד גבוהים.

דניאל מלצר: אנחנו ב-70%.

דניאל מלצר: כלומר, על 5.5 שקלים שאדם משלם המדינה שמה 12 שקלים נוספים סובסידיה.

מיכאל ביטון: זה לא 70% מה שתיארת, 5 ו-12.

מיכאל ביטון: זה יוצא 200%.

דניאל מלצר: 5.5 מתוך ה-17.5 שעולה הנסיעה.

דניאל מלצר: אלה הנתונים.

מיכאל ביטון: האם ההוצאה הממשלתית גדלה בסבסוד לאזרח?

דניאל מלצר: חד משמעית הסובסידיה גדלה.

מיכאל ביטון: אז מי קיבל את הכסף?

מיכאל ביטון: תושבי תל אביב?

מיכאל ביטון: תושבי ירוחם?

מיכאל ביטון: תושבי אילת?

מיכאל ביטון: זקנים?

מיכאל ביטון: סטודנטים?

מיכאל ביטון: נערים?

מיכאל ביטון: למי נכנס כסף לכיס?

יעקב מרגי: במיוחד שהדגשתם בתחילת הרפורמה במצגת מחיר הוגן וחלוקה הוגנת חדשה.

יעקב מרגי: אני חושב שמן הראוי כשבאים להציג לוועדה לראות מה היה עד היום, איפה זה נפל, לאן הלכה כל פריסת התקציב.

יעקב מרגי: מה הולך להיות ברפורמה הזאת ומי הולך להינזק מכך ומי הולך להרוויח מכך או לחסוך מכך.

מיכאל ביטון: למי נכנס כסף?

יעקב מרגי: זה מוסד שמכבד את עצמו, זה משרד שמכבד את עצמו כשהוא בא עם מצגת.

דניאל מלצר: ניתן שירות שהוא מסובסד בצורה כבדה.

מיכאל ביטון: דניאל, אתה איש כספים, למדת כלכלה.

מיכאל ביטון: אני רוצה שקלים.

מיכאל ביטון: תושב אילת, תושב ירוחם, נער בשלומי, נער בביתר עילית, נער בתל אביב – מי קיבל כסף לכיס?

מיכאל ביטון: אתה הולך לשים 2.5 מיליארד תוספתי לסבסוד התחבורה.

מיכאל ביטון: מי תומרץ?

מיכאל ביטון: למי נוספו שקלים?

מיכאל ביטון: למי נחסכו הוצאות?

מיכאל ביטון: אלה של 62 ו-67 לא נכנסו עדיין.

דניאל מלצר: הם עדיין משלמים 50% כפי שהיה.

מיכאל ביטון: אז לא קיבלו כסף.

יעקב מרגי: ביטלתם את הרב-קו, נחסך מכך הערך הצבור.

יעקב מרגי: לאן זה הולך?

יעקב מרגי: מי הולך להינזק מכך?

מיכאל ביטון: הערך הצבור חסך 200 מיליון, כך שמעתי.

מיכאל ביטון: אז לאן הלכו 200 המיליון?

מיכאל ביטון: לאיזה כיס אחר?

מיכאל ביטון: נניח אלה חוסכים בערך צבור, הפסידו 25%, מי קיבל את 200 המיליון?

מיכאל ביטון: איזה אזרח אחר קיבל?

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, אפשר הצעה לסדר?

מיכאל ביטון: אתה חושב שאני יכול עליך?

יעקב מרגי: אתה יכול.

יעקב מרגי: אם תגיד לי, אני אשתוק.

מיכאל ביטון: רציתי לקדם את חברי הכנסת, אופיר וענבר שהצטרפו אלינו.

יעקב מרגי: אני חושש שהדיון יהיה עקר כי אין תשובות.

יעקב מרגי: אני חושב שהיושב-ראש צריך לשלוח אותם עם שאלות מנחות מה אנחנו באמת צריכים לראות.

מיכאל ביטון: כתבנו את השאלות מראש.

מיכאל ביטון: שלחתי להם.

יעקב מרגי: הם לא התייחסו?

מיכאל ביטון: מנכ"לית משרד התחבורה קבעה איתי פגישה ביוזמתה, אחר כך אני שיניתי את זה, אחרי זה היא שינתה שלוש פעמים ולבסוף היא ביטלה את הפגישה.

אופיר כץ: אבל גם לנו מגיע לקבל תשובות בוועדה, אדוני היושב-ראש.

מיכאל ביטון: לכם לא מגיע.

מיכאל ביטון: אתם בפגרה ואתם תשבו בשקט.

מיכאל ביטון: כשאתם בפגרה הממשלה עושה רפורמות ולכם אין זכות דיבור.

מיכאל ביטון: אתה לא הבנת את זה?

אופיר כץ: מה אשמים הממ"מ למשל שלא החזירו להם תשובות?

מיכאל ביטון: הממ"מ ידברו אחרי המשרד.

מיכאל ביטון: ואני לוקח את עצתו של מרגי, אבל אני אאפשר לגברת להשלים את הדברים, למרות כל השאלות שלנו.

מיכאל ביטון: בבקשה.

נעה ליטמנוביץ': אני רוצה כן לנסות להתייחס לשאלה שלך לאן הולך הכסף.

נעה ליטמנוביץ': צריך להגיד, גם אזרחים ותיקים שלדוגמה נשארת ההנחה הקבועה שלהם, כשאנחנו מוסיפים להם עוד אוטובוסים זה אומר שאנחנו מסבסדים אותם יותר.

נעה ליטמנוביץ': באופן כללי כפי שעובד הסבסוד שלנו, יש גם כמה המחיר שאתה משלם אבל גם כמה שירות אתה מקבל על זה.

נעה ליטמנוביץ': לדוגמה, אם יש לך אוטובוס והוא יכול להגיע רק פעם ביום, ויש לך הנחה של 50%, זה משקף רמה מסוימת של השקעה של הממשלה בך.

נעה ליטמנוביץ': אבל כשאני מגדילה את התדירות ומגדילה את הקווים על אותה הנחה, אני בעצם משקיעה בך.

יעקב מרגי: הבנו.

יעקב מרגי: נעשה פה שינוי משמעותי דרמטי.

יעקב מרגי: אנחנו והציבור צריכים לדעת איפה חסכה הרפורמה הזאת כסף למדינה, והכסף הזה שנחסך לאיזה סוג אוכלוסייה הלך, באיזו שיטה זה מעודד את האזרחים להשתמש בתחבורה ציבורית, ממי זה נלקח, לאן זה הלך.

יעקב מרגי: כי אנחנו יודעים שלא הוזרמה שום תוספת תקציבית לטובת מימוש הרפורמה הזאת.

יעקב מרגי: זה שינוי תעריפים, שינוי השיטה, תקראו לזה איך שאתם רוצים.

יעקב מרגי: לי אין ספק שישבו בעלי עניין וכיוונו עם כוונת צלפים במי לפגוע ואיזו אוכלוסייה לצ'פר.

יעקב מרגי: אני רוצה לדעת.

יעקב מרגי: אני חושב שהאזרחים צריכים לדעת ממי זה נלקח היום ולאן זה הולך היום, וזה לא בא לוועדה.

יעקב מרגי: שאלנו את זה כבר בדיון הקודם, אנחנו חוזרים אחרי פגרה ארוכה, ושוב מסבירים לנו איך עובדת תחבורה ציבורית.

יעקב מרגי: אנחנו יודעים איך מסבסדים תחבורה ציבורית, האמיני לי שאנחנו יודעים.

יעקב מרגי: זה לא דיון שמכבד את עצמו.

יעקב מרגי: מצגת ראויה היא לא מסך של פרסומת.

יעקב מרגי: את זה תשלחו ללפ"מ, לא לדיון רציני בוועדת הכלכלה.

מיכאל ביטון: תמשיכו את הסקירה שלכם, אחרי זה נעשה סבב, נשמע את הממ"מ, את חברי הכנסת, את ראש העיר ביתר עילית ואחרים.

מיכאל ביטון: בבקשה.

נעה ליטמנוביץ': נקודה נוספת, הרחבה של הנחה לזכאים ולבעלי מוגבלויות.

נעה ליטמנוביץ': אנחנו עושים שם יישור קו ונותנים גם 50% הנחה.

מיכאל ביטון: כמה אוטובוסים נגישים יש להם, לבעלי ההנחה החדשה של אנשים עם מוגבלויות?

נעה ליטמנוביץ': יש גם הרחבה של הנושא הזה.

נעה ליטמנוביץ': יש 96 מיליון שקלים שהוקצו לטובת הנושא.

מיכאל ביטון: כמה אוטובוסים נגישים יש היום בתחבורה הציבורית בישראל?

מיכאל ביטון: תענו על שאלות.

נעה ליטמנוביץ': האוטובוסים העירוניים מונגשים כולם.

נעה ליטמנוביץ': האוטובוסים הבין-עירוניים בתהליך הכנסה.

מיכאל ביטון: אין אף אחד.

נעה ליטמנוביץ': כבר הושקו.

יעקב מרגי: יש בודדים בעשור האחרון, אנחנו שומעים שזה בתהליך.

מיכאל ביטון: אדם מקבל הנחה על כלום.

מיכאל ביטון: אם הוא רוצה לנסוע מירוחם לבאר שבע עם כיסא גלגלים אין מי שייקח אותו, אז הוא קיבל הנחה על כלום.

נעה ליטמנוביץ': כמובן גם לסטודנטים שיושבים כאן אנחנו בעצם שומרים על כל שאר ההנחות, למעט הנחת הערך הצבור לבוגר.

נעה ליטמנוביץ': סטודנטים ממשיכים לקבל 33% הנחה בערך הצבור, ואם הם רוכשים את הסימסטריאלי או את השנתי גם זה נעשה בהנחה של 45%-50% על החופשי-חודשי.

נעה ליטמנוביץ': הם מקבלים הנחה של 50%.

נעה ליטמנוביץ': להערכתנו, מניתוח שלנו של דפוסי נסיעות סטודנטים, סטודנטים מאוד ייהנו מהמוצרים החדשים שנכנסו כאן, כי הם הכי טובים למי שבאמת משתמשים בצורה קבועה בתחבורה הציבורית, למי שעושים נסיעות גם עירוניות וגם בין-עירוניות, והרבה מאוד פעמים אלה הסטודנטים שנוסעים הביתה לסופי שבוע, פעם-פעמיים בחודש.

נעה ליטמנוביץ': אנחנו כל הזמן בשיחה עם הנוסעים והנוסעות על כך שהרבה פעמים דווקא הסטודנטים שהם יותר בפריפריה, המנויים לא מתאימים להם.

נעה ליטמנוביץ': כאן המנוי של 99 השקלים, המנוי האזורי, מאוד מאוד ייטיב עם הסטודנטים וההנחה הזאת נשמרת והם יוכלו לממש אותה על המנויים החדשים.

אלחנן פלהיימר: איך אתם יודעים מה טוב לסטודנטים אם לא היינו חלק מהשיח על הרפורמה?

אלחנן פלהיימר: אני יו"ר התאחדות הסטודנטים הארצית, אני מייצג 350,000 סטודנטים.

אלחנן פלהיימר: אנחנו גילינו על הרפורמה בדיעבד, אז איך את יודעת מה טוב לנו ומה פחות טוב?

אורי מקלב: זה היה פתוח להערות הציבור.

מיכאל ביטון: כמה סטודנטים יש?

מיכאל ביטון: אולי אתם ציבור קטן ושולי בפעילות הכלכלית.

אלחנן פלהיימר: יש 350,000 סטודנטים במדינת ישראל.

מיכאל ביטון: כנראה אתם קבוצה קטנה ושולית שלא משפיעה על המשק.

אלחנן פלהיימר: למעלה מ-50% משתמשים בתחבורה הציבורית, במגזר החרדי למעלה מ-70%.

מיכאל ביטון: נעה, השאלה של יו"ר התאחדות הסטודנטים היא במקום, אבל את באה מעולם הכלכלה, וכלכלה היא מבוססת נתונים.

מיכאל ביטון: עושים שינויים על בסיס נתונים.

מיכאל ביטון: כמה שנים לא עשיתם סקר הרגלי נסיעה בתחבורה ציבורית לפי אוכלוסיות וקבוצות?

מיכאל ביטון: לפי מה שכתוב לי, 30 שנה לא נסקר הדבר הזה.

מיכאל ביטון: איך אתם משיקים רפורמה שאין לכם הנתונים על דפוס הנסיעה של אנשים?

נעה ליטמנוביץ': יו"ר הוועדה, אם יורשה לי, אני חושבת שאתה מתייחס לנתונים של הלמ"ס בלבד.

נעה ליטמנוביץ': אנחנו ברשות הארצית לתחבורה ציבורית מנתחים הרבה מאוד את הנתונים שיש לנו.

נעה ליטמנוביץ': יש לנו מאגרי נתונים מאוד משמעותיים בעקבות השימושים בעיקר של הרב-קו, זה מרבית השימושים, ואנחנו עושים ניתוחים.

מיכאל ביטון: את כורה את הבור בטיעון.

מיכאל ביטון: את אומרת: אני רוצה להגביר שימוש בתחבורה ציבורית, אני רוצה שלא יהיה רק רב-קו אלא גם אפליקציות, ואני מחליטה החלטות לפי הרב-קו.

מיכאל ביטון: הרב-קו לא מייצג את כלל הציבור.

מיכאל ביטון: אם את רוצה עידוד שימוש בתחבורה הציבורית, את שואלת איך אני מגיעה למי שאין לו רב-קו, לא למי שיש רב-קו.

מיכאל ביטון: הלמ"ס הוא כן הכרחי בדבר הזה, וגם נהגתם לממן שם סקרים.

מיכאל ביטון: אז אני אומר, לא נורא, כמה שנים שכחתם לבדוק את הרגלי הנסיעה בתחבורה הציבורית, אין לכם כסף.

מיכאל ביטון: זה עולה כמה מיליונים בודדים, ואתם משרד של 50 מיליארד.

מיכאל ביטון: אבל נגיד לא נורא, שכחתם לבדוק את הרגלי הנסיעה בתחבורה הציבורית.

מיכאל ביטון: ערב השקה של מה שאתם קוראים לה הרפורמה הכי גדולה בתחבורה הציבורית לא אמורים לעשות מחקר קטן?

מיכאל ביטון: אולי זה מחקר איכותני, זה לא עובד על כמותי.

נעה ליטמנוביץ': אני אשמח להבין אחר כך על איזה מחקר אומרים שהוא לא מומש, אבל כמובן אנחנו משלימים את נתוני הרב-קו באמצעות ניתוח של נתוני סלולר וסקרי נסיעה נוספים.

נעה ליטמנוביץ': כמובן שאנחנו מסתכלים גם על נוסעי התחבורה הציבורית וגם על נוסעים נוספים כדי להבין בדיוק את מה שאתה מכוון אליו.

מיכאל ביטון: למה לא עבדו עם הלמ"ס?

מיכאל ביטון: למה לא עשו מחקר כמסד נתונים לפני רפורמה כזאת?

מיכאל ביטון: ידעתם לעבוד עם הלמ"ס וידעתם לממן מחקרים שם.

מיכאל ביטון: למה רגע לפני רפורמה כזאת לא הולכים ללמ"ס ואומרים פה נראה כיסוי מלא, מיפוי מלא של הסיפור, לפני שנתחיל.

מיכאל ביטון: הסטודנט אומר שלא שאלו אותו.

מיכאל ביטון: למה לא שאלו את הסטודנט?

מיכאל ביטון: הוא מייצג קבוצה קטנה ושולית של 350,000 איש.

מיכאל ביטון: לא ידעתם שיש התאחדות הסטודנטים?

מיכאל ביטון: 350,000 איש, הרבה מהם באמת נוסעים באוטובוס.

נעה ליטמנוביץ': אני אתייחס גם לסוגיית הנתונים.

נעה ליטמנוביץ': כמובן שאנחנו עושים מחקר וניתוח של נתונים, לא בהכרח עם הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, עם הרבה מאוד גורמים אחרים, גם עם כלכלנים נוספים שאנחנו מכניסים, גם על בסיס ביג-דאטה.

נעה ליטמנוביץ': זה תחום שהוא מאוד מאוד מפותח במשרד התחבורה וברשות הארצית.

נעה ליטמנוביץ': וכמובן שקדמה עבודת עומק לרפורמה.

מיכאל ביטון: עשיתם תהליך ria לצו הזה?

מיכאל ביטון: מה שהממשלה עושה?

נעה ליטמנוביץ': עשינו לא את התהליך הפורמלי.

אופיר כץ: עשו לך "נא" בעין, לא ria.

מיכאל ביטון: אופיר כץ ועפולה, אני מבקש ממך.

אופיר כץ: אני ממתין לשאלות שלי.

מיכאל ביטון: אתה על הכיפאק.

מיכאל ביטון: הלוואי כל חברי הכנסת היו כמוך.

אופיר כץ: היא אמרה 99 שקלים, אבל זה עד 40 ק"מ, נכון?

אופיר כץ: מה עושה תושב בית שאן שעובד בתל אביב?

מיכאל ביטון: היא תסיים את המצגת ואז הממ"מ ואז סבב חברי כנסת.

יעקב מרגי: לא בושה לומר לפקיד בכיר בעל תפקיד במשרד ממשלתי: אלה ההנחיות שקיבלנו, סימנו לנו את הנקודה ואנחנו היינו צריכים לשים את העיגול מסביב.

יעקב מרגי: העיגול של חץ למטרה.

יעקב מרגי: יש רואה חשבון שאתה אומר לו איפה הנקודה והוא כבר משרטט את העיגול.

ברוניסלבה חירמן: אני מנהלת אגף כלכלה בפועל במשרד התחבורה והמפקחת על המחירים במשרד התחבורה.

ברוניסלבה חירמן: בנוגע לשאלה שהעלית, האם נעשה פה ria.

ברוניסלבה חירמן: Ria עושים לרגולציה חדשה.

ברוניסלבה חירמן: לא מדובר כאן על רגולציה חדשה.

מיכאל ביטון: הכותרת שנתתם לאירוע הזה היא הרפורמה הכי גדולה אי פעם בתחבורה הציבורית.

מיכאל ביטון: זה אירוע קטן ושולי.

ברוניסלבה חירמן: לא מטילים פה רגולציה חדשה.

אופיר כץ: יש רגולציה חדשה על האזרחים.

ברוניסלבה חירמן: זה לא הטלת תעריפים חדשים.

מיכאל ביטון: את חושבת שנטו חמישה ימי עבודה להראות לציבור של מיליונים על רפורמה כזאת זה מספק?

ברוניסלבה חירמן: למעשה זאת פעם ראשונה במסגרת ועדת מחירים שהנושא של תעריפי תחבורה ציבורית בכלל יצאו להערות הציבור.

ברוניסלבה חירמן: בעבר שינויים בתעריפי נסיעה בתחבורה ציבורית במסגרת ועדת מחירים לא פורסמו לשימוע לציבור כי זה עם פוטנציאל לקבל מיליוני הערות.

אוריאל בוסו: ואז מה?

ברוניסלבה חירמן: קשה לעבד מיליוני הערות.

מיכאל ביטון: נעה, הפרענו לך.

מיכאל ביטון: אני רוצה שתסיימי את ההצגה שלך בחמש דקות.

נעה ליטמנוביץ': אנחנו כבר נגענו בנקודות האלה.

נעה ליטמנוביץ': רק אגיד שהן נקודות מאוד חשובות מבחינתנו.

נעה ליטמנוביץ': לשאלה האם המדינה מכניסה יד לכיס בתוך הדבר הזה, המדינה החליטה בתקציב האחרון להגדיל ב-25% את התקציב השוטף שמגיע ממש לכיס של האזרחים.

מיכאל ביטון: לפי מה שאמרת, שאם הוספת למישהו במקום קו אחד שני קווים זה לכיס שלו, זה לא לכיס.

מיכאל ביטון: המילה "לכיס" היא כמה הוא הוציא עד היום לתחבורה ציבורית וכמה הוא יוציא מחר.

נעה ליטמנוביץ': המטרה שלי, ואני חושבת גם של הוועדה הזאת, היא לעודד כמה שיותר שימוש בתחבורה ציבורית.

יעקב מרגי: את לא מעודדת.

נעה ליטמנוביץ': לכן המטרה שלנו היא לראות, כמובן באופן יחסי, שגם בוגר וגם נוער בוחרים לנסוע יותר בתחבורה הציבורית ולצרוך יותר בתחבורה הציבורית, לתקף יותר ולשלם יותר לא במובן שההוצאה שלו תגדל, אלא שהשימוש יגדל.

נעה ליטמנוביץ': זאת נקודה מאוד מאוד חשובה.

מיכאל ביטון: אבל ההוצאה של האדם גדלה.

מיכאל ביטון: זה המדד שלנו, האם אדם הגדיל את ההוצאה.

מיכאל ביטון: יכולתם לא להגדיל לו את ההוצאה, לעודד בלי להגדיל את ההוצאה.

נעה ליטמנוביץ': זה אומר שכל פעם שהוא שם 5.5 שקלים המדינה שמה 12 שקלים.

מיכאל ביטון: אבל באופן מוחלט ההוצאה שלו גדלה.

מיכאל ביטון: ההוצאה של מי שייסע ברכבת גדלה עכשיו, ההוצאה של מי שנלקח ממנו הערך הצבור גדלה, וכן למי ששינו לו את האזוריות בטווחים מסוימים.

מיכאל ביטון: ההוצאה המוחלטת לאזרח גדלה בהרבה מקרים פה.

מיכאל ביטון: יש גם מקרים שהיא קטנה, אבל צריך לבדוק למה דווקא מאזורים מסוימים קטנה.

נעה ליטמנוביץ': יש לנו שני כרטיסים מרכזיים בעולם האוטובוסים, יש לנו חופשי-חודשי ארצי.

נעה ליטמנוביץ': פעם ראשונה כרטיס שבאמת משתלם להחזיק בו.

נעה ליטמנוביץ': הכרטיס שלפני כן עלה 810 שקלים, במטרה להחזיק חופשי-חודשי שהוא מאוד משתלם בדיוק למי שעושה נסיעות בין-עירוניות, למי שמשלב נסיעה עירונית תכופה וגם נסיעות אחר כך לשבתות לצורך העניין למקומות אחרים.

נעה ליטמנוביץ': זה הכרטיס ב-225 שקלים.

יעקב מרגי: תפקקו את הערים במכוניות ותשחררו לנו את הבין-עירוני.

יעקב מרגי: מקווה שזה לא יקרה, אבל זה מה שהם עשו.

יעקב מרגי: הם ייקרו את הנסיעות העירוניות ונתנו הטבות לנסיעות בין-עירוניות.

יעקב מרגי: בלי מחקר מעמיק, בלי הסתברות, בלי היתכנות.

ענבר בזק: זה לא כולל את הרכבת, נכון?

מיכאל ביטון: נעשה סבב ח"כים.

מיכאל ביטון: אתן לכולם, אני מבטיח.

מיכאל ביטון: יש לנו שעתיים.

נעה ליטמנוביץ': גם חופשי-חודשי אזורי שניתן לנסוע בו עד 40 ק"מ ב-99 שקלים.

נעה ליטמנוביץ': הוא אמור לספק הרבה מאוד מהצרכים של המשתמשים שנוסעים בצורה קבועה באזורים המרוחקים יותר.

נעה ליטמנוביץ': אנחנו רואים במפה את כל האזורים הכחולים, שם הדבר הזה תקף.

אופיר כץ: לא הבנתי, לפי מה קבעתם את 40 הק"מ?

נעה ליטמנוביץ': בעולם של האזורי אמרנו שיש לנו שתי צורות של דפוס נסיעה.

נעה ליטמנוביץ': יש מי שגר באזורי והוא נודד לתוך המטרופולין, הוא עושה נסיעות בין-עירוניות משמעותיות, ואז זה 225 שקלים עבורו.

נעה ליטמנוביץ': זה מאוד משתלם למי שעושה נסיעות בין-עירוניות, מאפשר את הכניסה למטרופולין.

נעה ליטמנוביץ': מי שהוא היומם של בדיוק מה שאנחנו מדמיינים, סט הנסיעות שלו לצורך העניין מבאר שבע לתל אביב, מכל אזור הצפון לחיפה, מאזור הצפון לתל אביב, מחזיק את 225 השקלים, זה מאוד מאוד משתלם עבורו.

אופיר כץ: אבל אם הוא משתמש ברכבת זה יותר כסף.

נעה ליטמנוביץ': אם הוא משתמש ברכבת זה יותר כסף.

נעה ליטמנוביץ': גם המחירים שלנו הרחוקים יותר ברכבת הם או נותרו אותו דבר או ירדו בצורה מאוד משמעותית.

מיכאל ביטון: הרכבת התייקרה ביחס לאוטובוסים.

נעה ליטמנוביץ': החופשי-חודשי של הרכבת, בוודאי של הנסיעות המרוחקות – אני לא מדברת על הנסיעות הקצרות – אתם תראו בכל הדוגמאות שלנו שהוא נשאר באותה רמה או ירד.

מיכאל ביטון: יש מצבים שייקרתם את העלות ברכבת ביחס לאוטובוס.

נעה ליטמנוביץ': במרחקים היותר קצרים.

מיכאל ביטון: למה לייקר?

אורי מקלב: מירושלים לתל אביב.

נעה ליטמנוביץ': מירושלים לתל אביב חופשי-חודשי ירד בלמעלה ממאה שקלים.

מיכאל ביטון: למה לייקר רכבת ביחס לאוטובוס?

מיכאל ביטון: אגב, הדבר הזה יפגע לאנשים במשכורת, כי יגידו להם לנסוע באוטובוס ולא ברכבת.

מיכאל ביטון: יקטינו להם את ההחזר.

מיכאל ביטון: חשבתם על הדבר הזה, נעה, שעכשיו אדם לא יוכל לנסוע ברכבת ויגידו לו ללכת לאוטובוס כי זה זול יותר?

מיכאל ביטון: אתם פוגעים לו במשכורת.

מיכאל ביטון: שמעתם את הטענה הזאת?

נעה ליטמנוביץ': שמענו את הטענה הזאת.

נעה ליטמנוביץ': היא בדיונים כרגע באוצר ואנחנו עדיין מנסים להבין את המשמעויות שלה.

אורי מקלב: חופשי-יומי תל אביב לירושלים, מ-32 שקלים ל-37 שקלים.

נעה ליטמנוביץ': לחלוטין.

מיכאל ביטון: למה שהרכבת תהיה יקרה יותר?

אורי מקלב: השקעתם מיליארדים ברכבת מירושלים לתל אביב ואתם מעלים את זה ב-15%, זה הכול.

אורי מקלב: לרכבת מרכזית שצריכה לקחת את כל הפקקים.

אורי מקלב: אתם אומרים 12 שקלים סבסוד, הרי הכוונה היא לחסוך במשק בשעות הגעה לעבודה, לחזור מהעבודה.

אורי מקלב: זה לא 12 שנים סבסוד.

אורי מקלב: אתם לא נותנים, אתם יודעים שיש לזה עוד משקלות.

מיכאל ביטון: מזל שהיית סגן שר התחבורה, הבאת לנו את הפריון.

מיכאל ביטון: נעה, תסיימי בבקשה.

מיכאל ביטון: ואני מבקש שתגידי לי בכנות, אחרי כל ההערות, במי אתם הבנתם שפגעתם ומה אתם הולכים לעשות.

נעה ליטמנוביץ': אלך לשקף האחרון, נסתכל על שני מקומות.

נעה ליטמנוביץ': תסתכלו כמה משמעותי המוצר הזה של ה-99 שקלים האזורי, הוא מוצר מאוד מאוד טוב לנוסעים ולנוסעות.

נעה ליטמנוביץ': תסתכלו בבאר שבע על החופשי-חודשי האזורי, הוא מאוד ירד בעקבות זה.

נעה ליטמנוביץ': אבל כל האזור מסביב לבאר שבע יכול עכשיו לעשות את הנסיעה הזאת ב-99 שקלים לחודש.

נעה ליטמנוביץ': זה מחיר מאוד מאוד משתלם.

נעה ליטמנוביץ': גם מבחינתנו בעולם המדיניות אנחנו רוצים לראות את הנוסעים והנוסעות שלנו מחזיקים את הכרטיסים האלה שהנסיעה השולית היא באפס שקלים, מעודדים אותם להיכנס לתוך הדבר הזה.

אורי מקלב: כתבתם שזה רק ל-20 יום ה-99 שקלים?

אורי מקלב: כך כתוב בפרסום שלכם.

נעה ליטמנוביץ': לא.

נעה ליטמנוביץ': ה-99 שקלים הוא אותו דבר במשך חודש.

נעה ליטמנוביץ': הבנו שזה מבלבל, אנחנו ננסח מחדש.

מיכאל ביטון: נעה, עשיתם רכבת חדשה לבית שאן בעשור האחרון.

מיכאל ביטון: פעם הייתה רכבת העמק, ולפני מאה שנה ידענו לעשות רכבת ממצרים ללבנון ולסוריה.

מיכאל ביטון: אבל מלפני עשור סוף-סוף יש רכבת, ישראל כץ עשה רכבת לבית שאן, והיא מתחברת לחיפה.

מיכאל ביטון: יש אוניברסיטה בחיפה ובית חולים, והרכבת הזאת תהיה יקרה יותר לתושבי בית שאן.

מיכאל ביטון: פריפריה נטו ברפורמה הזאת.

מיכאל ביטון: מה היה הרציונל לייקר לתושבי בית שאן את הרכבת לחיפה?

מיכאל ביטון: מה הרעיון?

אורי מקלב: ירוחם בתוך 40 הק"מ לבאר שבע?

מיכאל ביטון: את ירוחם תשאיר לי.

אורי מקלב: הבן של חבר הכנסת ביטון יזכה לזה או לא?

נעה ליטמנוביץ': אני כבר בודקת שוב.

מיכאל ביטון: מה עם בית שאן?

מיכאל ביטון: למה בית שאן צריכה לשלם יותר כדי להגיע לחיפה?

מיכאל ביטון: מסכנים, שלחו אותם במשאיות בלילה, אמרו להם שהם הולכים לירושלים.

יעקב מרגי: שערי גיהינום קראו למקום.

מיכאל ביטון: הם בנו את החיים בבית שאן, נשארו, גידלו ילדים ונכדים.

מיכאל ביטון: אמרו להם שתהיה רכבת, כמו בימים של הרכבת החיג'זית, ייקח 70 שנה.

מיכאל ביטון: הנה באה הרכבת, וכולם רוצים ללכת, הנה בא הקטר עם הפסים.

מיכאל ביטון: זה שיר של ילדים.

מיכאל ביטון: ועכשיו הם צריכים לשלם יותר לחיפה?

מיכאל ביטון: מסכנים, 70 שנה חיכו לרכבת לחיפה.

יעקב מרגי: הם רוצים שייסעו רק לטבריה.

יעקב מרגי: הם לא רוצים שיגיעו לחיפה.

מיכאל ביטון: עברו 70 שנה, הגיעה רכבת והיא יקרה יותר.

אוריאל בוסו: זה לא הדבר היחיד שעבדו עליהם.

מיכאל ביטון: למה חיפה בית שאן יקר יותר?

מיכאל ביטון: מה הרעיון?

מיכאל ביטון: להיטיב עם החלשים?

מיכאל ביטון: להיטיב עם הפריפריה?

מיכאל ביטון: לייצר נגישות למטרופולין?

מיכאל ביטון: מה הרציונל בהתייקרות הרכבת מבית שאן לחיפה?

נעה ליטמנוביץ': אדוני היושב-ראש, אם אני יכולה להתייחס לסוגיה שהיא בלב הרפורמה.

נעה ליטמנוביץ': עד כה תעריפי התחבורה הציבורית נקבעו ללא היגיון וללא קריטריונים.

נעה ליטמנוביץ': גם אני שואלת למה עד כה נהנו תושבי נהריה מחופשי-חודשי ב-66.5 שקלים.

אופיר כץ: אז מה נגיד לאזרחים עכשיו, למה זה יותר יקר, כי פעם לא היה היגיון ועכשיו הכנסנו היגיון ואתם תשלמו יותר?

מיכאל ביטון: תעשו היגיון, אבל למה פגיעה?

מיכאל ביטון: תגידו, לא נפגע בכיס של אנשים, נוסיף הטבות, נסבסד עוד אוכלוסיות, נאחד קווים, נראה שלא נפגעו אנשים.

מיכאל ביטון: פה נפגעו אנשים.

מיכאל ביטון: הערך הצבור זה פגיעה.

מיכאל ביטון: רכבת חיפה בית שאן זו פגיעה.

מיכאל ביטון: חלוקת האזורים והגדרתם פגעה באוכלוסיות שלמות.

אוריאל בוסו: והנקודה העיקרית, להתייחס למעמד סוציואקונומי ואז לא יהיו לך הרבה שאלות.

מיכאל ביטון: זה לא שיקול בתחבורה ציבורית, מעמד סוציואקונומי.

מיכאל ביטון: זו בעיה שלהם שהם בסוציואקונומי נמוך.

מיכאל ביטון: זה לא שיקול בתחבורה ציבורית.

אוריאל בוסו: לצערנו.

יעקב מרגי: בנגב ובגליל זה עבד להם טוב.

יעקב מרגי: ב-40 ק"מ נגב גליל זה עבד טוב, כי שם כן רצו לעשות.

אורי מקלב: אלה אנשים שבויים לנסוע בתחבורה ציבורית.

אורי מקלב: אם אתה מייקר להם, אין להם אלטרנטיבה.

אוריאל בוסו: הסוציואקונומי הנמוך מממן את הסוציואקונומי הגבוה.

אוריאל בוסו: זה מה שקרה ברפורמה הזאת.

מיכאל ביטון: נלקחו ממנו הטבות שעברו למוקדי ערים ששם זה הרבה ממעמד הביניים.

מיכאל ביטון: יש גם עניים בערים.

אוריאל בוסו: שם פחות משתמשים בתחבורה הציבורית לעומת הפריפריה והמעמד הסוציואקונומי הנמוך, ואותה שרת תחבורה שדואגת לנשים היא פוגעת בנשים, כי לפי כל הסקרים והבדיקות הנשים משתמשות לא רק יותר בתחבורה ציבורית, אלא יותר פעמים ביום, והולכים לפגוע בהן.

מיכאל ביטון: נעה, לכי לשקף האחרון שביקשת ותסכמי את הדברים שלך.

נעה ליטמנוביץ': לשאלתכם, מה היה הקונספט של ההסטה ממקום למקום.

נעה ליטמנוביץ': מעולם שבו אנחנו באופן מאוד מקומי ומאוד ספציפי נותנים הטבות ליישובים כאלה ואחרים, אנחנו עוברים לעולם ארצי ואזורי.

נעה ליטמנוביץ': אגב, המפות האזוריות אומצו מהעבר, כבר השתמשנו בהן ברפורמות קודמות.

נעה ליטמנוביץ': אתם רואים שמדובר בשטחים מאוד מאוד נרחבים בתוך הדבר הזה.

נעה ליטמנוביץ': גם כאן המקום שבו בא העולם הסוציואקונומי בצורה מאוד חזקה בתחבורה הציבורית, מעבר לסבסוד הכללי, זה בעולם של הפרופילים שאנחנו מדברים עליהם, וגם כאן ראיתם הרחבה של הדבר הזה בתוך העולם של הפרופילים גם עבור הזכאים.

נעה ליטמנוביץ': בנוסף, נכון מאוד, את הנחת הערך הצבור ששירתה בעיקר את האוכלוסייה הבוגרת והמזדמנת, אלה יותר נוסעים מזדמנים, נתנו אותה בצורה רוחבית כדי לתת את הטבת ה-90 דקות.

נעה ליטמנוביץ': אגב, לשאלתכם, אנחנו מקבלים הרבה מאוד פניות בעניין התעריפים גם בצורה שוטפת.

נעה ליטמנוביץ': זה שיח שוטף שלנו עם הרשויות ועם מארגני התחבורה הציבורית לא רק סביב הרפורמה.

נעה ליטמנוביץ': הטבת ה-90 דקות אומרת שמרגע תיקוף אני רשאית לנסוע כמה שאני רוצה במשך 90 דקות, זה מאפשר לי לעשות סידורים וגם מעברים.

נעה ליטמנוביץ': כלל הרשויות ביקשו אותה כבר הרבה מאוד זמן והיא ניתנת כאן בתוך הרפורמה לכל הרשויות בצורה גורפת.

נעה ליטמנוביץ': זאת דוגמה להטבה שניתנה רק במטרופולינים עד כה ובעצם אנחנו נותנים אותה ברחבי הארץ.

נעה ליטמנוביץ': ברחבי הארץ היא גם משמשת בחלק מהפעמים לנסיעה אפילו בין יישובים.

נעה ליטמנוביץ': שוב, בעצם אנחנו מעבירים את ההטבות מעולם המזדמנים לעולם הנוסעים הקבועים שלנו.

מיכאל ביטון: מה בכוונתכם לעשות?

מיכאל ביטון: אתם הולכים לתקן את הרפורמה?

מיכאל ביטון: אתם יכולים לעצור רגע, לבדוק את הדברים.

מיכאל ביטון: מה התוכנית?

יעקב מרגי: למה, שמעת ממנה שהיא חושבת שמשהו לא טוב אצלה?

מיכאל ביטון: היא אמרה, באילת תיקנו קצת, אולי לבית שאן יחזירו את הרכבת.

יעקב מרגי: במשך שעה היא מנסה להוכיח שהיא עשתה רפורמה טובה.

מיכאל ביטון: בסדר, אבל היא אמרה שהיא קיבלה הערות שמעבדים אותן.

מיכאל ביטון: אז מה אתם מתכוונים לעשות עכשיו?

מיכאל ביטון: אנחנו נגיד לכם מה אנחנו רוצים שתעשו, אבל מה אתם התכוונתם לעשות עם כל ההערות והביצוע והשינויים?

מיכאל ביטון: מה התוכנית שלכם ומה לוחות הזמנים?

נעה ליטמנוביץ': אנחנו בפרסמנו שב-1 באוגוסט אנחנו רוצים לצאת לדרך עם הרפורמה.

נעה ליטמנוביץ': אנחנו רוצים לראות אנשים נהנים ממנה כמה שיותר מהר.

מיכאל ביטון: אילו שינויים אתם הולכים לעשות עד ה-1 באוגוסט?

מיכאל ביטון: מה כן החלטתם לעשות?

נעה ליטמנוביץ': השינוי המרכזי שהחלטנו לעשות, שוב בעקבות הערות הציבור, זה הסוגיה של אילת שנכללה כמו שצריך בתוך הרפורמה.

מיכאל ביטון: רק אילת?

אוריאל בוסו: מאות הערות התקבלו, ורק אילת, שבכלל לא הייתה אמורה להיכנס לרפורמה.

אוריאל בוסו: קיבלתם מאות הערות של הציבור, לא התייחסתם לאף אחת מהן חוץ מאילת, שהיא בכלל לא הייתה אמורה להיות מתוכללת ברפורמה.

אופיר כץ: מה שהיושב-ראש העלה, הנסיעה של תושב בית שאן מבית שאן לחיפה, זה משהו שאת חושבת שיש פה תקלה וצריך לנסות לשנות?

נעה ליטמנוביץ': אני לא זוכרת בעל פה את התעריף של הנסיעה מבית שאן לחיפה.

נעה ליטמנוביץ': אני אשמח לבדוק אותו.

נעה ליטמנוביץ': אגב, אני לא זוכרת אותו בעל פה לא כי אני לא עמוק בתוך התעריפים.

יעקב מרגי: לא כדאי לך שזה יהיה הנימוק, כי יש לנו דוגמאות עם מחירים ותעריפים שזועקים לשמים, ולא נביא אותם.

יעקב מרגי: כי אני באמת רוצה להיצמד להיגיון הישר, לשכל הישר, איך מנהלים את המשאב הזה של תחבורה ציבורית במדינת ישראל.

יעקב מרגי: אני מתייגע, לא מבין אם בכלל הרפורמה הזאת הולכת לשנות משהו.

יעקב מרגי: להפך, אתם יודעים מה יקרה?

יעקב מרגי: אוכלוסיות שצרכו תחבורה ציבורית יפסיקו.

מיכאל ביטון: יהיו חאפרים.

מיכאל ביטון: יהיו טרנזיטים.

מיכאל ביטון: חכה, אתה לא יודע מה הולך להיות פה.

יעקב מרגי: אנשים שאין להם ייקנו גרוטאות בגרושים, יעלו אותן לכבישים ואיתן יסיעו ילדים ואיתם ייסעו בכבישים ונעמיס את הכבישים.

מיכאל ביטון: תודה.

מיכאל ביטון: רינת מהממ"מ, מה העליתם בחכתכם?

מיכאל ביטון: חמש דקות.

רינת בניטה: תודה ליו"ר.

רינת בניטה: אני לא אציג את תכולת הרפורמה, כי נעה כבר הציגה אותה.

רינת בניטה: אני אעלה כמה נקודות שמתוך הבחינה של הרפורמה מצאנו שראוי לדבר עליהן במסגרת הדיון הזה.

רינת בניטה: מסמך הזה הוא פומבי, הוא נמצא באתר שלנו.

יעקב מרגי: גם חברי הכנסת קיבלו אותו.

רינת בניטה: חברי הכנסת כמובן קיבלו אותו.

רינת בניטה: נעה הציגה באופן טבעי את ההטבות שגלומות ברפורמה ואת הרציונל של האחדת תעריפים, אבל כמו שנאמר כאן, הביטול של הערך הצבור הוא נקודה שיכולה להיות משמעותית.

רינת בניטה: אנחנו לא יודעים לכמה מהמשתמשים הנקודה הזאת היא משמעותית כי המשרד לא מפרסם את דפוסי הנסיעות בצורה שהיא פומבית.

אופיר כץ: למרות שביקשתם כמה פעמים.

רינת בניטה: אנחנו עוד נבקש שוב, כי אנחנו מתכוונים לעשות ניתוח יותר מעמיק של השפעת הרפורמה על אוכלוסיות.

רינת בניטה: אבל זה משהו שכרגע לא נמצא ולא חשוף, ולכן אי אפשר לדעת פרופילים של מי נפגעים כתוצאה מביטול הערך הצבור.

רינת בניטה: אנחנו יודעים שאלה לא האוכלוסיות הזכאיות.

מיכאל ביטון: הנתון הזה קיים ולא קיבלתם אותו?

מיכאל ביטון: אם מישהו יודע שהוא חסך 200 מיליון שקל בערך צבור, אז הוא יודע איך הוא חישב את זה.

מיכאל ביטון: ממי ביקשת את הנתון ומתי?

רינת בניטה: לא ביקשנו.

רינת בניטה: כי כמו שאתה יודע, חבר הכנסת, הדיון הזה נקבע ביום שני בשבוע שעבר.

רינת בניטה: חשבתי שלא יהיה הוגן לבקש ניתוחים מעמיקים מהמשרד בשבוע שאין בו ימי עבודה.

רינת בניטה: אבל יש לנו כוונה ואנחנו נעשה את זה, ובכל מקרה הנתונים האלה לא מפורסמים באופן פומבי, למרות שאין סיבה אמיתית שהם לא יפורסמו.

מיכאל ביטון: לא מפורסמים באופן פומבי?

רינת בניטה: לא מפורסמים במאגרי המידע הממשלתיים.

מיכאל ביטון: למה, ברוני, הנתונים האלה לא מפורסמים?

יעקב מרגי: הכול טמון בכותבת של הרפורמה, "דרך שווה".

מיכאל ביטון: שוועת עניים אתה תשמע, דרך שוועת עניים אתה תשמע, זעקת הדל תקשיב ותושיע.

מיכאל ביטון: הצד השווה ביניהם.

נעה ליטמנוביץ': נשמח להתייחס לפנייה.

מיכאל ביטון: בעוד שבוע נקיים דיון נוסף בנושא הזה, אז יש לכם ארבעה ימים לתת לה את כל הנתונים על הערך הצבור, מי קיבל אותו, לפי מה חישבתם את החיסכון בעלויות, מי נפגע.

מיכאל ביטון: זה יופיע בסיכום של הוועדה.

רינת בניטה: במקביל לבחינה של מי נפגע, אנחנו רוצים להבין גם מי נהנה.

רינת בניטה: בסופו של דבר המטרה של תחבורה ציבורית ועידוד שימוש בתחבורה ציבורית צריכה להשתקף גם באיזשהם מודלים שאני רוצה להניח שהמשרד בחן אותם לפני שהתחיל את הרפורמה לגבי מה יהיה מקדם הפיצול, כמה נוסעים צפויים להצטרף לתחבורה הציבורית או להיגרע מהשירות, האם יש כוונה להסיט את הנוסעים משירות הרכבות שמתייקר והאם זו אחת הדרכים לצמצם את הצפיפות שקיימת היום ברכבות ושנדונה אצל מבקר המדינה.

רינת בניטה: וכן האם מבחינה עקרונית נכון להסיט משתמשים משירות הרכבות, שמבחינה היררכית הוא שירות שיכול לתת שירות ליותר אנשים.

יעקב מרגי: אחוז שביעות הרצון מהשירות בתחבורה הציבורית בכלל זה ברכבות מאשר האוטובוסים.

רינת בניטה: רק אגיד כמה נקודות ששווה לשקול אותן.

רינת בניטה: אני לא מציגה פה הרבה נתונים, אלא רק נקודות שמצאנו שיש לבחון אותן.

רינת בניטה: במקביל לחיסכון של המדינה ב-200 מיליון שקלים כתוצאה מביטול ההנחה על הרב-קו יש תופעה נוספת שמשרד התחבורה ומשרד האוצר מעריכים את תופעת ההשתמטות מתשלום ב-300 מיליון שקלים.

רינת בניטה: אני חושבת שראוי לדעת איך המשרד מתכוון לקדם גם את הנושא הזה בצמצום תופעת ההשתמטות.

רינת בניטה: דיברנו על עניין הפיצול התעריפי.

רינת בניטה: בעוד שלרכבת יש דרך בלעדית שמאפשרת רמת אמינות גבוהה יותר בשירות של התחבורה הציבורית, שאומנם הוא מסובסד עמוקות על ידי המדינה, כמו שציין נציג האוצר, אבל השירות בישראל הוא ברמה ירודה בהשוואה למדינות המפותחות.

רינת בניטה: אחד החסמים להגדלה של השירות, כמו שיש כוונה של האוצר והוא מתקצב במסגרת הרפורמה, הוא המחסור המשמעותי בנהגים שיסיעו את האוטובוסים.

רינת בניטה: ככל שיש כוונה לתת יותר שירות, נשאלת השאלה איך כבר היום במצב של מחסור של כמה אלפים – מחר נדון על זה בוועדה שוב – איך יש כוונה לתגבר את השירות כשהמחסור הזה הוא מחסור שקיים כבר במשך כמה שנים והוא הולך ומחמיר.

רינת בניטה: אז אם יש כוונה להסיט נוסעים מהרכבות אל האוטובוסים בגלל הפיצול התעריפי, איך אתם מתכוונים להתמודד עם העומס הגובר שיחול על האוטובוסים, והעומס הזה, צריך להגיד בהגינות, משפיע לרעה גם על היכולת של התחבורה הציבורית באמצעות האוטובוסים לתת שירות נאות, ואנחנו רואים את זה בדוחות הבקרה החצי-שנתיים שהציונים של החברות המפעילות מידרדרים באופן עקבי כבר תקופה די ארוכה.

מיכאל ביטון: כולל מחסור באוטובוסים ופגיעה במעמד הנהג, שרוצים להסדיר אותו, ויש לנו דיון רק על הדבר הזה.

מיכאל ביטון: אז מעבירים עומס לאוטובוסים, מייקרים את הרכבות, והאוטובוסים בכלל לא ערוכים לקלוט את העומסים הללו.

רינת בניטה: כאמור, לעניין עידוד השימוש בתחבורה הציבורית, האם יש למשרד איזשהם נתונים לגבי הצפי של הרפורמה על מודל פיצול הנסיעות, על השיעור בין נסיעות בתחבורה הציבורית לעומת תחבורה פרטית?

רינת בניטה: אנחנו יודעים שמספר נסיעות הנוסע נמצא בירידה נומינלית, החל מתקופת הקורונה.

רינת בניטה: האם יש לכם איזושהי כוונה לטפל גם בסוגיה הזאת, איך לשקם ולהחזיר את הנוסעים שנסעו בעבר בתחבורה ציבורית ועברו לתחבורה אחרת?

מיכאל ביטון: אני מניח שאת כל השאלות האלה את תכתבי היום.

רינת בניטה: אני מקווה.

רינת בניטה: ככל שנקבל נתונים ותשובות על הסוגיות האלה, אנחנו ניפגש שוב.

מיכאל ביטון: לדיון הבא אני מקווה שנקבל סקירה יותר מבוססת נתונים ולא מחקר איכותני.

מיכאל ביטון: תודה רבה לממ"מ.

מיכאל ביטון: סדר הדוברים הוא מקלב ומרגי, אבל ענבר חייבת ללכת ואתם תתנו לה.

מיכאל ביטון: לאחר מכן מקלב ומרגי.

ענבר בזק: תודה גם לך וגם לכם שנתתם לי לדבר.

ענבר בזק: קודם כל אני רוצה להגיד שזו רפורמה מבורכת.

ענבר בזק: ברור שנעשתה פה חשיבה רבה ויש פה התייחסות להיטיב עם חלק גדול מהאוכלוסייה.

ענבר בזק: ניסיתי כל מיני סוגים של נסיעות.

ענבר בזק: זיהיתי בעיה בעיקר עם תושבי הפריפריה, בעיקר עם תושבי המרחב הכפרי.

ענבר בזק: אני רוצה גם להתייחס לנושא של הפערים המאוד מאוד גדולים בתעריפים, עם רכבת או בלי רכבת.

ענבר בזק: אני כן אתן פה כמה דוגמאות, כי זה ממש חרה לי לעין.

ענבר בזק: הסתכלתי על חופשי-חודשי היום מנהריה לכרמיאל או מבית שאן לעפולה, זאת אומרת אנשים שגרים בפריפריה ועובדים בפריפריה, היום הם משלמים על חופשי-חודשי 208.5 שקלים לפני הרפורמה, כולל רכבת.

ענבר בזק: ברפורמה המחיר יעלה בכמעט 50 שקלים עם רכבת ולעומת זאת באוטובוס יעלה 99 שקלים.

ענבר בזק: זאת אומרת, יש פה גם העדפה מאוד מאוד ברורה לאוטובוס על פני רכבת, שאני חושבת שזאת טעות, כי המטרה שלנו היא להוריד את העומס מהכבישים.

ענבר בזק: דובר פה על המחסור בנהגים, אני לא רואה איך מעבירים את הנוסעים מהרכבת לאוטובוסים גם מבחינת כוח אדם, גם מבחינת העומס בכבישים וגם מה שאמר היושב-ראש, איך זה יתבטא בזה שמעסיקים יגידו: אוקיי, אנחנו נותנים לכם חופשי-חודשי לפי אוטובוס, כאשר אנשים יעדיפו לנסוע ברכבת ואז הם יפסידו פה 150 שקלים של החזר שמגיע להם.

ענבר בזק: עוד דוגמה שמצאתי, מדימונה לנתיבות.

ענבר בזק: אם היום עם רכבת התעריף של חופשי-חודשי הוא 364 שקלים, אחרי הרפורמה זה יעלה 410 שקלים, עלייה של כמעט 50 שקלים בשימוש עם הרכבת.

ענבר בזק: נכון שבאוטובוס הסכום יופחת משמעותית, אבל אני חושבת שאתם צריכים לתת את הדעת לאיך אנחנו לא מעודדים אנשים לעבור מהרכבת לאוטובוס, אלא להפך, מעודדים אותם להשתמש ברכבות.

ענבר בזק: עוד שני דברים שקשורים לפריפריה.

ענבר בזק: המגבלה של ה-90 דקות היא בעייתית, כי בהרבה מאוד מקומות, בעיקר במרחב הכפרי, ברגע שאדם עולה על אוטובוס בגלל הפקקים ויש מעבר של קווים – עשיתי בדיקה של נסיעה מקצרין למעלות.

ענבר בזק: נתתם פה טווח 40 ק"מ.

נעה ליטמנוביץ': 90 דקות זה טווח ל-15 ק"מ.

ענבר בזק: אבל נתתם פה את האזורים.

ענבר בזק: אדם גר בקצרין, עובד במעלות.

ענבר בזק: עשיתי סימולציה, בתחבורה הציבורית זה שעתיים.

ענבר בזק: זה לא הגיוני.

ענבר בזק: אני לא רואה אדם שמוותר על הרכב הפרטי בגלל זה.

ענבר בזק: יש פה בעיה שגם התיאום בין האוטובוסים השונים בפריפריה הוא מאוד בעייתי, בעיקר במרחב הכפרי 600 אוטובוסים, זה לא מספיק טוב.

ענבר בזק: דוגמה נוספת, קריית שמונה מעלות, שעה ו-38 דקות.

ענבר בזק: אני לא רואה אדם מוותר על הרכב הפרטי שלו, עולה על אוטובוס ונוסע שעתיים לכל כיוון לעבודה.

ענבר בזק: יש היום העניין של החופשי-יומי, הוא 24 שעות, אבל הוא מתחיל ב-04:00 בבוקר ומסתיים ב-04:00.

ענבר בזק: רוב האנשים לא עולים על האוטובוס ב-04:00 בבוקר וחוזרים ב-04:00 בבוקר, וגם אם הם היו רוצים אין אוטובוסים.

ענבר בזק: האוטובוס האחרון מתל אביב לכרמיאל יוצא בערך בשעה 21:00.

ענבר בזק: זאת אומרת, גם אם נסעתי לעבודה, הרבה פעמים אנשים שגרים בפריפריה נשארים לישון במרכז, כי אין אוטובוסים, ואז הם יחזרו למחרת בבוקר.

ענבר בזק: אז צריך לראות אם אפשר לשנות את זה ש-24 שעות ייספרו מרגע שאדם עלה לתחבורה הציבורית ולא בשעה קבועה.

ענבר בזק: שתי הצעות ייעול.

ענבר בזק: האחת זה הנושא של התייחסות ל-24 שעות מרגע עלייה על התחבורה הציבורית ולא מ-04:00 עד 04:00.

ענבר בזק: הצעה שנייה היא הנושא של מכונות לטעינת רב-קו.

ענבר בזק: אני ניסיתי כמה פעמים לטעון דיגיטלית, לא הצלחתי.

ענבר בזק: כדאי מאוד שתשפרו את הנושא הזה.

ענבר בזק: ביישובי הפריפריה, בעיקר מרחב כפרי, אין מכונות כאלה וזה מאוד מקשה.

ענבר בזק: בסך הכול אני חושבת שהרפורמה בגדול טובה.

ענבר בזק: תנו את הדעת על הסיפור של הרכבות ויותר תיאום בין הקווים וזה ישפר משמעותית.

ענבר בזק: תודה.

מיכאל ביטון: תודה, ענבר.

מיכאל ביטון: חבר הכנסת מקלב, בבקשה.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אורי מקלב: בראשית דבריי אני מבקש להודות לך שפתחת את המושב בדיון הזה כהמשך לדיון שעשית בפגרה או בסוף המושב הקודם בנושא הזה.

אורי מקלב: אתה עושה את זה באומץ אבל עם אמונה בדרך, ואנחנו מחזקים את ידיך ואנחנו מרגישים שאתה מייצג גם את העמדה שלנו.

אורי מקלב: לפי דרך הנימוס וגם לפי דרך ארץ הייתי צריך לפתוח אולי בדברי שבח לרפורמה על דברים טובים שהרפורמה עשתה.

אורי מקלב: אבל מה לעשות שבחרתם בדרך לא קולגיאלית ביחסי ממשלה-כנסת וניסיתם להסתיר מאתנו.

אורי מקלב: עוד לפני הדבר הזה שיצא לדרך יכולתם לתת לנו להתבטא ולהגיד את הדברים שלנו, ואז אולי הייתם שומעים ולא הייתי צריך לומר שלקרוא לזה "דרך שווה" זה נשיאת שם לשווא.

אורי מקלב: בגלל שלא רק שהיא לא שווה, היא גם מפלה.

אורי מקלב: בוודאי שהיא מנוכרת מהפריפריה.

אורי מקלב: הפריפריה לא הייתה לנגד עיניכם.

אורי מקלב: ראיתם את תל אביב, זה היה המרכז שראיתם.

אורי מקלב: אתם אפילו לא יודעים את תרבות הנסיעה בפריפריה, את הצרכים של נער או אדם בטבריה או בירוחם, ופגעתם בו הרבה יותר.

אורי מקלב: זה בולט מאוד ברפורמה הזאת.

אורי מקלב: למה אני אומר דרך מפלה?

אורי מקלב: כשאני רואה את העלייה בשתי ערים, מכוונת לכיוון הציבור החרדי לצערי, שהוא משתמש גדול, שתי ערים שהן היחידות מסוציואקונומי 1.

אורי מקלב: אין עוד ערים כאלה שנמצאות במצב של סוציואקונומי 1 והן לא נמצאות במפה של הפריפריה.

אורי מקלב: כשאני רואה גם את המפה, אדוני היושב-ראש, ואני מסתכל על כל המפה החומה שהיא פריפריה, ופתאום אני רואה לנגד עיני מובלעת אחת, הירוק, שהם אלה שלא בפריפריה שמשלמים את המחיר חודשי-חופשי היקר – האם מישהו יכול להסביר את המובלעת הזאת?

אורי מקלב: לא עושים קו ישר?

אורי מקלב: ביתר עילית שנמצאת בקצה של הפריפריה, אותה הכניסו כמו מקומות יקרים כתל אביב.

אורי מקלב: כששכנים שלהם כמו נווה דניאל בגוש עציון, שהם בעלי הכנסה גבוהה והם משתמשים פחות בתחבורה הציבורית, הם משלמים מסובסד ונמצאים במפת הפריפריה.

אורי מקלב: אני גם רואה את מודיעין עילית.

אורי מקלב: מה עושים אנשים ישרים?

אורי מקלב: מעבירים את הקו בצורה ישרה.

אורי מקלב: היחידים שנמצאים במובלעת הזאת הם מודיעין עילית.

אורי מקלב: שם העלייה מתבטאת עד 200%.

אורי מקלב: במודיעין עילית 197% עלייה גם במחיר הנסיעה הבודדת וגם בחופשי-חודשי.

אורי מקלב: מה הרפורמה הזאת עושה?

אורי מקלב: הרפורמה הזאת בעצם העלתה את המחיר של תחבורה ציבורית, אי אפשר להתעלם מזה.

אורי מקלב: במקום 4.80 עם ערך צבור היום היא עולה 5.5 שקלים.

אורי מקלב: זאת עלייה וזאת מכה.

אורי מקלב: בנו על ידה תרופה ואמרו: ניתן לכם מענה על ידי חופשי-חודשי.

אורי מקלב: זה מה שאמרת, נעה, וזאת התפיסה שלכם.

אורי מקלב: אנחנו העלינו, אבל אנחנו נותנים עכשיו מחיר חופשי-חודשי.

אורי מקלב: מה לעשות שיש מקומות שחופשי-חודשי עלה ב-200%.

אורי מקלב: אני מדבר על ביתר עילית ומודיעין עלית, שזה בולט מאוד.

אורי מקלב: וגם באלעד זה עלה בהרבה.

אורי מקלב: אלעד היא עיר ספר, אבל היא לא נמצאת בסוציואקונומי 1.

אורי מקלב: יש קשר, אדוני, בין הדברים.

אורי מקלב: רוב התושבים משתמשים הרבה יותר.

מיכאל ביטון: אמרתי בלשון סגי נהור, הרב מקלב.

מיכאל ביטון: לא הקשבת.

אורי מקלב: במקומות האלה 80% משתמשים בתחבורה הציבורית, וזה פוגע בהם ישירות.

אורי מקלב: זו עלות שיכולה להגיע לאלפי שקלים בחודש למשפחה.

אורי מקלב: אני לא מגזים, אעשה לכם את החשבון.

אורי מקלב: אומרים שרוצים לעודד את השימוש בתחבורה הציבורית.

אורי מקלב: איך מעודדים תחבורה ציבורית?

אורי מקלב: תחבורה ציבורית מעודדים על ידי מי שלא משתמש בתחבורה הציבורית.

אורי מקלב: כשאתם מעלים את מחיר הרכבות זה נקרא עידוד התחבורה הציבורית.

אורי מקלב: את מי מעודדים?

אורי מקלב: יש קהל שבוי שנוסע בתחבורה הציבורית, שם אתם צריכים לשפר לו על ידי מחירים, להוזיל, לייעל, כל מה שצריך.

אורי מקלב: את מדברת על נוסעים מזדמנים.

אורי מקלב: הם לא מזדמנים.

אורי מקלב: גם אם הוא נוסע 10 פעמים בחודש, הוא עדיין לא מזדמן, הוא משלם הרבה יותר יקר.

אורי מקלב: אנחנו נרצה לעודד את מי שיש לו רכב פרטי.

אורי מקלב: הם קהל היעד.

אורי מקלב: אבל אתם מרחיקים אותם מהתחבורה הציבורית.

אורי מקלב: כדי להגיע למחיר סביר לקנות חופשי-חודשי, אנשים שיש להם גם רכב פרטי לא עושים את זה.

אורי מקלב: אנחנו יודעים גם היום שהם לא עושים את זה.

אורי מקלב: אתם מציגים שאתם מסבסדים.

אורי מקלב: נכון, אתם מייעלים את המשק.

מיכאל ביטון: גם כשהמזדמן יחליט להיות מזדמן יותר.

מיכאל ביטון: הרי אתה אומר סע רק בתחבורה ציבורית.

מיכאל ביטון: נניח שאני נוסע פעמיים, אני אסע ארבע פעמים.

מיכאל ביטון: אז איך נעודד אותך?

מיכאל ביטון: שעדיין המחיר יהיה טוב גם למזדמן.

מיכאל ביטון: איך המזדמן יצטרף אם הוא עוד לא בנוי לחופשי-חודשי כי זה לא משתלם לו?

אורי מקלב: הוא גם לא עושה את זה מראש, ואני לא יודע אם חופשי-חודשי היום הוא חודש או שהוא גם נותן את ה-30 יום אפרופו מה שהיא אמרה על 24 שעות.

קריאה: גם וגם.

אורי מקלב: לכן לא נכון לקרוא לזה "דרך שווה".

אורי מקלב: לקחת את שתי הערים האלה, לראות שאין כאן מגמה מכוונת.

אורי מקלב: צר לי לראות, אין לי הסבר אחר.

מיכאל ביטון: ברמה הזאת שנווה דניאל וגוש עציון זול וביתר עילית יקר, זה לא תקין.

גבי לסקי: אפילו אני אומרת את זה.

אורי מקלב: למעלה מ-100%.

מיכאל ביטון: אמרתי לך שאנחנו לא מתייחסים להיבטים סוציואקונומיים.

אורי מקלב: תראה על המפה את המובלעת שהם יצרו.

אורי מקלב: זה היה קודם כשהיה מאוד זול, אבל אני יודע את התשובה שתגידו.

אורי מקלב: גם קודם זה לא היה.

אורי מקלב: קודם זה היה מחיר של שני שקלים, אתם מעלים את זה למחיר של 5.5 שקלים נסיעה פנימית.

אורי מקלב: כשאתם עושים את ההעלאה הזאת, קודם לא היה צורך כי הם היו זולים מלכתחילה.

מיכאל ביטון: אתם ולטרון אותו דבר.

מיכאל ביטון: אתם מובלעת.

יעקב מרגי: השלב הבא זה לכתר אתכם כמו שכיתרנו את לטרון.

מיכאל ביטון: אני אומר את הדברים בהומור, אבל הדברים הם מדם לבך.

אורי מקלב: לכן לבוא ולברך על הדבר הזה, זה לא הוגן מצדכם מה שעשיתם.

אורי מקלב: אין לכם אפילו מחקר בנושא הפריפריה.

אורי מקלב: איזה מחקר עשיתם בשאלה מה התרבות, מה אופי השימוש בירוחם, בטבריה.

אורי מקלב: האם הם מגיעים הרבה לבאר שבע או שהם מגיעים הרבה לנתיבות?

אורי מקלב: מה המרחק?

אורי מקלב: אתם לא יכולים להתעלם מכך שככל שהתחבורה הציבורית היא רוויה בנוסעים, למשל קריית ספר, למשל ביתר, כל התחבורה הפנימית הזאת שייקרתם אותה משני שקלים ל-5.5 שקלים, יש שם השטח הטופוגרפי, יש מעלה, יש מורד, אין רכב פרטי לקופת חולים, לבית ספר, לקניות.

אורי מקלב: לכל דבר הוא צריך להשתמש בתחבורה ציבורית.

אורי מקלב: אלה מרחקים לא גדולים, אבל הם מרחקים שהם לא להליכה ברגל.

אורי מקלב: אבל גם העלות למשרד התחבורה הוא לא יקר.

אורי מקלב: בסך הכול 5-4 ק"מ שמסתובבים אחד בתוך השני, שמגיעים מהר, בלי פקקים.

אורי מקלב: הוא עושה סיבוב, וכולם אוטובוסים מלאי נוסעים.

אורי מקלב: שיפרתם במטרופולין, אבל לא הוספתם בתגבור לפריפריה.

אורי מקלב: וזה, היושב-ראש, לתשומת לבך.

אורי מקלב: כשבאים ואומרים פה שיש תגבור, התוספת היא למטרופולין ולא לפריפריה.

אורי מקלב: תודה.

מיכאל ביטון: תודה.

מיכאל ביטון: חבר הכנסת מרגי, בבקשה.

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, מאחר שכבר הודעת שאמור להתקיים דיון נוסף, מעמיק יותר, התקווה היא שהפעם המשרד הממשלתי הנדון יכבד את הוועדה, את חברי הכנסת ואת הציבור ויבוא לכאן עם נתונים ועם פרטים מה אמורה הרפורמה הזאת לעשות.

יעקב מרגי: אני אומר לכם איך אני כשר לשעבר נהגתי כשרציתי לעשות רפורמה.

יעקב מרגי: בדקתי איפה יש לי כשלים, מה המצב שלי, לקחתי גם יועצים ארגוניים חיצוניים שיסתכלו מזווית אחרת.

יעקב מרגי: הייתי שר דתות, ואמרתי להם: אם תביאו לי מצגת ותעשו לי בלוגו לוחות הברית, שופר – ולא שאני לא מעריך את זה – באותו רגע נכשלתם, אני לא פותח את המצגת.

יעקב מרגי: תסתכלו בעיניים שלכם, אל תסתכלו בעיניים שלי.

מיכאל ביטון: משרד הדתות מהראשונים במדינה שעשה תקצוב דיפרנציאלי לרשויות לפי הסוציואקונומי לפי האשכולות.

יעקב מרגי: זה היה בתקופתי.

אורי מקלב: במקוואות ובבתי הכנסת?

יעקב מרגי: לא, בתקצוב שוטף של התקציב.

מיכאל ביטון: תקצוב דיפרנציאלי לרשויות לפי העושר המוניציפאלי.

מיכאל ביטון: מלא.

יעקב מרגי: נכון.

יעקב מרגי: כל המדינה צריכה לעבור תקצוב דיפרנציאלי.

יעקב מרגי: סכום המשחק אפס, אל תפחדו.

יעקב מרגי: אני לא רוצה אפילו לחלק ציונים לרפורמה.

יעקב מרגי: כשבאים לעשות רפורמה רואים איפה הכשלים.

יעקב מרגי: אחרי הקרע בעם, אני לא רוצה להגיד עוד כמה כאוס ששודר באולפנים, המשבר האזרחי הגדול ביותר הוא התחבורה.

יעקב מרגי: רק לסבר את האוזן.

יעקב מרגי: אני לא יודע באיזו שעה יצאת, אדוני, אני יצאתי מצומת בית קמה היום בשעה 07:15, הגעתי לכנסת בשעה 09:10, דרך של 55 דקות.

מיכאל ביטון: אני יצאתי מירוחם ב-07:00 והגעתי ב-10:00, שלוש שעות.

אורי מקלב: אני נסעתי 40 דקות מרמות לפה.

יעקב מרגי: כשיש כשל, באים ובודקים איפה הכשל ומה צריך לעשות.

יעקב מרגי: היום אני יודע איפה הכשל ואני רוצה לדבר על תחושות.

יעקב מרגי: אני אומר בפתיח, אדוני היושב-ראש, שלא יובן ממני אחרת, אנחנו מחבקים בחום את העלייה המבוגרת שבאה ממדינות חבר העמים, ולכן תמכנו גם בהבטחת הכנסה לקצבאות הזקנה.

יעקב מרגי: אני חושב שזה דבר גדול, באו למדינה, חיים פה, צריכים לחיות בכבוד.

יעקב מרגי: חיבקנו אותם, שלא יישמע אחרת.

יעקב מרגי: לתת לגיל 75 פלוס נסיעה חינם, זה מבורך.

יעקב מרגי: אבל אנחנו יודעים לאן זה הולך.

יעקב מרגי: זו עוד נקודה שסימנו את העיגול מסביבה.

יעקב מרגי: אנחנו מברכים על זה, אבל הרי שינינו את השיטה.

יעקב מרגי: פעם אתה היית כאזרח משלם על הנסיעה, זה לא היה הולך למדינה אלא לחברת ההסעות.

יעקב מרגי: וכך חברות נפלו, גדלו וצמחו.

יעקב מרגי: היום המדינה משלמת על נסיעות לחברות.

יעקב מרגי: יש אזורים שהם רוויי משתמשי תחבורה ציבורית, שם עשיתם צעד הפוך.

יעקב מרגי: באותם מקומות העלות היא אותה עלות, הכמות היא גדולה.

יעקב מרגי: לעומת זאת הלכתם לקווים שיהיו שוממים, ושם נתתם הטבות.

יעקב מרגי: להערכתי כשיבוא רואה חשבון לנתח אחרי שנה או שנתיים של הרפורמה הזאת, האוצר ירקוד כל הדרך לבנק, ואנחנו ניחנק שוב עם הפקקים.

יעקב מרגי: לכן אני לא רוצה פה לומר סיסמאות, שהלכתם פה לפגוע באוכלוסיות כאלה ואחרות, למרות שאני יכול לומר את זה בוודאות כפועל יוצא ממה שהוצג.

יעקב מרגי: אבל אני אמתין לשבוע הבא.

יעקב מרגי: אני רוצה לראות כאן טבלאות אקסל מסודרות, מה היה קודם, מה הולך להיות, מה ההערכה שלכם.

יעקב מרגי: כי להסיט נוסעים מהרכבות לתחבורה הציבורית זו איוולת שלא הייתה כמותה.

יעקב מרגי: אנשים עם הצפיפות ועם הדחס ברכבות, אחרי נסיעה ברכבת חוזרים ומודים.

יעקב מרגי: זה הדבר הכי טוב שקרה בעשורים האחרונים, שהחזרנו את הרכבות למדינת ישראל.

יעקב מרגי: אז עכשיו אתם לוקחים את הנוסעים לתחבורה ציבורית שלא קיימת, לתחבורה ציבורית שלא זמינה, שלא נגישה, ודיברו על המחסור שיש.

יעקב מרגי: על סמך מה?

יעקב מרגי: לכן, אדוני היושב-ראש, אני ממתין לדיון הבא.

מיכאל ביטון: תודה רבה, חבר הכנסת מרגי.

מיכאל ביטון: יושב-ראש התאחדות הסטודנטים, בבקשה.

אלחנן פלהיימר: תודה רבה, יושב-ראש הוועדה.

אלחנן פלהיימר: אני מייצג 350,000 סטודנטים וסטודנטיות במדינת ישראל, ממטולה ועד אילת.

אלחנן פלהיימר: בראש ובראשונה אני רוצה להודות לך על הוועדה החשובה הזאת.

אלחנן פלהיימר: למיטב הבנתי נאבקת על זה שהסטודנטים לא יאבדו את ההנחה שכבר היום קיימת להם.

אלחנן פלהיימר: בכל הרפורמה הזאת ברמה הסטודנטיאלית הכותרת היא שקר, כי בשקף שהצגת קודם הכותרת הייתה "הרחבת הרפורמה בכל התחבורה הציבורית", אבל בריש גליה אומרים שזה לא נוגע לסטודנטים ולסטודנטיות במדינת ישראל.

אלחנן פלהיימר: לצערי הרב, כמו שאמרתי קודם, לא היינו חלק מהרפורמה הזאת.

אלחנן פלהיימר: אנחנו מדברים פה על ציבור ענק במדינה שצורך תחבורה ציבורית.

אלחנן פלהיימר: לפי סקר שעשינו יחד עם "מוביט", למעלה מ-50% מהסטודנטים והסטודנטיות נוסעים בתחבורה ציבורית, ובמגזר החרדי אנחנו מדברים פה על למעלה מ-70%.

אלחנן פלהיימר: יותר מ-60% מהסטודנטים והסטודנטיות משלמים בחודש 2,000 שקלים לפחות.

אלחנן פלהיימר: לדעתנו, אם יוצאים בכזאת רפורמה גדולה ואם באים ומציגים בגאון שקף שלם על כל הציבור הסטודנטיאלי ולא מדברים עם הארגון היציג ואנחנו מגלים על זה בדיעבד, אז יש פה תקלה חמורה מהיסוד.

אלחנן פלהיימר: לדעתנו, יושב-ראש הוועדה, יש לשפר את הרפורמה בהרבה היבטים, אבל אני פה מדבר על הסטודנטים והסטודנטיות, והמטרה שלנו היא שנגיע להוזלה של לפחות 50% על בסיס הנתונים שלנו יש, כי אנחנו כן עשינו מיפוי ואנחנו כן יודעים מה הציבור הסטודנטיאלי צריך פה במדינה.

אלחנן פלהיימר: היום ההנחה עומדת על כ-30% ואנחנו חושבים שאם כבר רפורמה אז צריך להעלות את ההנחה ל-50%.

אלחנן פלהיימר: תודה רבה.

מיכאל ביטון: עיקר הדרישה שלך הוא שהסבסוד יגבר לסטודנטים?

אלחנן פלהיימר: חד משמעית.

מיכאל ביטון: אני מקווה שזעקתך תישמע, ואני גם מעריך את הדרך שלך לדבר קצר ולעניין.

מיכאל ביטון: חבר הכנסת אופיר כץ, בבקשה.

אופיר כץ: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אופיר כץ: גם אני מצטרף לברכות על הדיון החשוב שאתה נאבק.

אופיר כץ: אותנו באופוזיציה כבר לא כל כך סופרים, אבל אותם חברים ברשות המבצעת, לפחות שייקחו בחשבון שיש גם חברי כנסת בקואליציה שהם צריכים לפחות לשמוע אותם, את דעתם, ולא להעביר תוכניות ולהתעלם מהתהליך בכנסת.

אופיר כץ: לצערי אני רואה שזאת תופעה הולכת וגוברת בממשלה הזאת, וחבל שכך.

אופיר כץ: כשניסיתי ללמוד על הרפורמה לא התפלאתי שזה בא מבית היוצר של שרת התחבורה הנוכחית.

אופיר כץ: כל מה שפוגע בפריפריה זה תמיד קשור אליה.

אופיר כץ: היא מובילה את המהלכים האלה, מתעלמת לחלוטין מהצרכים של תושבי הפריפריה.

אופיר כץ: ראינו איך היא מקדמת באהבה את מס הגודש, מס שיפגע בעיקר בתושבי הפריפריה.

אופיר כץ: ראינו את הביטול שלה על כביש 65, כביש הדמים מעפולה לצומת גולני, כביש שכבר הושקע בו כסף בתכנון והיא ביטלה אותו.

אופיר כץ: כביש שאמור להיות מורחב ולהציל חיים של תושבים רבים.

אופיר כץ: במשך 10 שנים היו 100 הרוגים.

אופיר כץ: אז אנחנו כבר מבינים מה המדיניות של השרה הזאת, שפריפריה זה הדבר האחרון שמעניין אותה.

אופיר כץ: בשורה התחתונה, אם אני מתמקד בתושבי הפריפריה, הבשורה של הרפורמה הזאת היא שהם הולכים לשלם יותר יקר.

אופיר כץ: למרות שאתם נמנעתם מלהביא מחירים, אנחנו חברי הכנסת בדקנו וראינו בצורה ברורה שיש מקומות שבהם תושבי הפריפריה, במיוחד בכרטיסים הבודדים בתוך העיר, הולכים לשלם כפול, וגם בכל השילובים של רכבות ואוטובוסים ביחד הם הולכים לשלם יותר.

אופיר כץ: שוב, אתם פוגעים בתושבי הפריפריה.

אופיר כץ: אתם לצערי לא מכירים את הצרכים, אתם לא מנסים אפילו ללמוד להכיר את הצרכים של תושבי הצפון והדרום.

אופיר כץ: אולי יש פה בשורה לתושבי המרכז, אבל זה כנראה בא על חשבון תושבי הפריפריה.

אופיר כץ: אני לא יודע איך למדתם, מי הביא אתכם למסקנות מה הצרכים.

אופיר כץ: ישבתם עם התושבים?

אופיר כץ: למשל, יושב פה יושב-ראש התאחדות הסטודנטים, מי כמוהו מכיר את הצרכים של הסטודנטים, לאן הם נוסעים, מאיפה הם נוסעים, איפה הם גרים, איפה הם לומדים.

אופיר כץ: אפילו לא חשבתם לדבר איתו להבין מה הצרכים של הציבור הכי גדול שמשתמש בתחבורה הציבורית.

אופיר כץ: כאילו אתם יודעים תמיד הכי טוב מה הצרכים.

אופיר כץ: אותו הדבר בבית שאן, בדימונה, בנתיבות, שאתם מעלים להם את המחיר.

אופיר כץ: האם ניסיתם לשבת עם ראש עיריית בית שאן, עם ראש עיריית נתיבות, שהוא מכיר את האוכלוסייה שלו הכי טוב?

אופיר כץ: מי המבוגרים שמשתמשים, מי האנשים שעובדים מחוץ לעיר, האם הם עובדים בתוך 40 ק"מ, האם הם עובדים בתל אביב.

אופיר כץ: מה עם אותם אנשים שצריכים למשל טיפולים רפואיים על בסיס של פעמיים בשבוע והם צריכים לנסוע לאיכילוב, כי המכשיר הרפואי שמטפל להם בסרטן יש רק באיכילוב?

אופיר כץ: מה עם אנשים שצריכים פעמיים בשבוע לנסוע כי זו העבודה שלהם?

אופיר כץ: או סטודנטים שלא רוצים ללמוד בתוך ה-40 ק"מ.

מיכאל ביטון: העולם עבר למשהו שנקרא עבודה היברידית, שאתה יומיים בבית ויומיים בעבודה.

מיכאל ביטון: אנשים שפעם נסעו כל יום לעבודה כבר לא נוסעים כל יום.

מיכאל ביטון: אז הוא נוסע פחות עכשיו ולא יהיה לו משתלם חופשי-חודשי.

אופיר כץ: אתה מעניש אותו.

מיכאל ביטון: פעם בשבוע הוא צריך להגיע לחברת ההייטק שלו וארבעה ימים הוא עובד מהבית, אז הוא לא יקבל הנחה.

אופיר כץ: אתה מעניש אותו, אתה עושה פעולה הפוכה.

אופיר כץ: ה-40 ק"מ זה דבר שמאוד מאוד מפריע לי, כי זה לא שיש לנו עכשיו 17 אוניברסיטאות בצפון ועוד 36 בדרום.

אופיר כץ: אין לנו הרבה אפשרויות.

אופיר כץ: מה שאומר 40 ק"מ שזה רק מי שבצפון שלומד באוניברסיטת חיפה, וגם לא כולם.

אופיר כץ: מה עם סטודנטים שרוצים ללמוד במקומות אחרים?

אופיר כץ: למה אתם מגבילים אותם ב-40 ק"מ למחיר של 99 שקלים?

אופיר כץ: להפך, תפתחו את זה, תנו להם את האפשרות שישלמו כמה שפחות, שילמדו איפה שהם רוצים.

אופיר כץ: אם הוא גר בצפון ויש לו משהו שהוא רוצה ללמוד בבן גוריון בבאר שבע, או בתל אביב או פה בירושלים, מה זו ההגבלה הזאת של 40 ק"מ?

אופיר כץ: כאילו יש לו כל האפשרויות ללמוד.

אופיר כץ: בשורה התחתונה, אדוני היושב-ראש, שוב פגיעה בתושבי הפריפריה מבית היוצר של שרת התחבורה.

אופיר כץ: תודה.

מיכאל ביטון: תודה לך, אופיר כץ.

מיכאל ביטון: ראש העיר של ביתר עילית, מאיר רובינשטיין, בבקשה.

מאיר רובינשטיין: שלום ליושב-ראש ולכל החברים.

מאיר רובינשטיין: יש לי חמש הערות קטנות.

מאיר רובינשטיין: האחת, אנחנו, ביתר עילית, העיר עם מספר הרכבים הפרטיים הנמוך ביותר בארץ.

מאיר רובינשטיין: הרפורמה הזאת תוביל לכך שיתרבו בעלי הרכבים כי יעלה יותר זול למינוע הפרטי, וההבדל בין החזקת רכב פרטי לבין להשתמש בתח"צ קטן מאוד.

מאיר רובינשטיין: דבר שני, איך אנחנו בדיוק חלק ממטרופולין ירושלים?

מאיר רובינשטיין: בתעסוקה?

מאיר רובינשטיין: בהכנסות?

מאיר רובינשטיין: בסוציואקונומי?

מאיר רובינשטיין: במחסומים שאנחנו עומדים בפקקים מדי יום ביומו, או רק בהעלאת תעריפים?

מיכאל ביטון: מאיזה בית מדרש רובינשטיין?

מיכאל ביטון: איפה הוא למד, גור?

אורי מקלב: ברסלב.

אורי מקלב: אתה לא רואה עליו?

מיכאל ביטון: בישיבה הגבוהה, איפה היית?

מיכאל ביטון: לימדו אותו להיות חד ותמציתי, אני מבסוט עליו.

מאיר רובינשטיין: תודה, היושב-ראש.

מאיר רובינשטיין: ראיתי שאתה משבח את המקצרים אז הצטרפתי אליהם ביום הזה.

מאיר רובינשטיין: דבר שלישי, חבר הכנסת מקלב נגע בנקודה הזאת, איך זה שיישובים בגוש עציון הנושקים אלינו לא נמצאים במטרופולין?

מיכאל ביטון: באשכול סוציואקונומי 8, 9 ו-10.

מיכאל ביטון: מה המרחק האווירי בינך לבין היישוב הזה?

מאיר רובינשטיין: מרחק מקל של מטאטא.

מיכאל ביטון: צור הדסה זה לידך, לא?

מאיר רובינשטיין: צור הדסה בפנים, אבל יישובי הגוש, שאני חפץ בטובתם, אבל אני רוצה להבין איך לא דאגו להשחיל אותם בכוח למפה המפלה הזאת, כפי שדאגו להכניס אותנו אחר כבוד.

מאיר רובינשטיין: דבר רביעי, אני עשיתי חשבון כמה יצא למדינה מהעניים לעשירים.

מאיר רובינשטיין: ביתר עילית, סוציואקונומית מספר 1, הולכת להעניק לעשירים במדינת ישראל מדי חודש 967,000 לנוער, ולמבוגר 429,000.

מאיר רובינשטיין: זאת אומרת 1.396 מיליון לחודש, ובשנה 17 מיליון שקל.

מאיר רובינשטיין: לכן התוצאה תהיה הסעיף החמישי והאחרון, ריבוי רכבים פרטיים, טרנזיטים לקויים על הכביש.

מאיר רובינשטיין: אני קורא לרפורמה הזאת לא רפורמת תח"צ, אלא רפורמת הטרנזיטים הלקויים.

מאיר רובינשטיין: תודה רבה.

מיכאל ביטון: אשריך, מאיר.

מיכאל ביטון: שנלמד ממך להגיד את הדברים בחדות ובדיוק.

מיכאל ביטון: יש פה בהחלט אפליה של סוציואקונומי נמוך ששוכן ליד סוציואקונומי גבוה, במרחק אווירי קצר ביותר.

מיכאל ביטון: אתה יודע להגיד לי את המטרז' של המרחק האווירי בין היישובים שלך ליישובים שלא נכנסנו?

מאיר רובינשטיין: זה מרחק של מאות מטרים בלבד.

מאיר רובינשטיין: אנחנו מול בת עין, למשל, או יישובי גוש עציון, זה 300-200 מטר בקו אווירי.

אוריאל בוסו: ארבע דקות ברכב.

מיכאל ביטון: תודה רבה, רבי מאיר.

מיכאל ביטון: הרב בוסו, בבקשה.

נעה ליטמנוביץ': יו"ר הוועדה, רק אם אפשר באיזשהו שלב להגיב לעניין המפות.

מיכאל ביטון: אנחנו מאריכים את הדיון הזה.

מיכאל ביטון: הוא יימשך עד 12:30 ויהיה לכם זמן להשיב.

מיכאל ביטון: אני מקווה שאלו יהיו תשובות שאומרות: הקשבנו לזעקה ואנחנו משנים את כל הרפורמה.

מיכאל ביטון: זה סוג התשובות שהיינו רוצים.

מיכאל ביטון: הצטדקויות לא יעזרו לנו.

אוריאל בוסו: אדוני היושב-ראש, אתה ואני נפגענו במהלך הפגרה.

אוריאל בוסו: יזמנו דיון מיוחד, דיון פגרה, כי בפגרה יוזמים דיונים שהם חשובים וקריטיים, וידענו שהרפורמה אמורה כבר לחול.

מיכאל ביטון: מעניין איך ידענו.

אוריאל בוסו: היה דיון רציני, הגיעו לפה אנשי מקצוע, החדר היה מלא, ממש ערב פסח.

אוריאל בוסו: היה פה נציג, יועץ לשרת התחבורה, שאמר שאין לו הכול עדיין לפרסם.

אוריאל בוסו: ביקשנו שיגיד חלק.

אוריאל בוסו: כשיצאנו החוצה ראינו הודעות שכעבור שעתיים תתקיים מסיבת עיתונאים של שר האוצר ושרת התחבורה על הפרסום.

מיכאל ביטון: אבל המצגת לא הייתה מוכנה כשהיינו בוועדה.

מיכאל ביטון: הכינו את המצגת אחרי הוועדה.

אוריאל בוסו: בדיוק.

אוריאל בוסו: פניתי ליושב-ראש הכנסת, ואגב פניתי גם למבקר המדינה.

אוריאל בוסו: מעולם לא היה זלזול כזה בחברי כנסת ובוועדה.

אוריאל בוסו: אגב, ועדת הכלכלה היא ועדה סטטוטורית שחלים בה רפורמות ותקנות.

אוריאל בוסו: זה גם זלזול אינטליגנטי, לא רק בנתונים.

אוריאל בוסו: שאלנו שאלות מאוד רציניות.

אוריאל בוסו: אתמול ראיתי ציוץ שציינת: עזבו את הפוליטיקה בצד.

אוריאל בוסו: אני מכיר את אותך הרבה שנים כאדם שפיו וליבו שווים, ואני מקווה באמת שכך זה יהיה.

אוריאל בוסו: אבל משרד האוצר ומשרד התחבורה צריכים להבין שחברי כנסת נמצאים כאן בשביל להביא לפעמים את דבר העם.

אוריאל בוסו: אני חושב שאחד הדברים הכי מזעזעים שצריכים לנער אותם הוא שאומר פה ראש עיר שמנהל עיר ביד רמה הרבה שנים, כבר קדנציה שלישית, ונותן נתון שעיר במעמד סוציואקונומי 1 הולכת לתת לרפורמה הזאת, לקופת המדינה, 17 מיליון שקלים לשנה.

אוריאל בוסו: ואת זה האזרחים ישלמו מכיסם, והוא צריך בסוף לפרנס אותם ולדאוג להם להכנסות כאלה ואחרות.

אוריאל בוסו: להתנתק ולהגיד שעשו רפורמה ולקחו מפות ושינו בצורה כזאת או אחרת, ואחר כך אתה קורא נתונים ורואה חופשי-חודשי פנימי לפני הרפורמה סכומים של 100%, 175%, 125%.

אוריאל בוסו: צריך לזכור מי בסוף משתמש בתחבורה הציבורית.

מאיר רובינשטיין: 250%.

אוריאל בוסו: צריך לזכור את מי אנחנו רוצים לעודד, מה המטרה.

אוריאל בוסו: אבל משרד האוצר, ובמקרה הזה גם משרד התחבורה, שזה הפלא, הוא מבחינתו מסתכל מהחור של הגרוש, הוא בסוף מדבר על כסף.

אוריאל בוסו: הוא לא מסתכל מה קורה בדרך.

אוריאל בוסו: הוא רוצה נתונים כמה הוא מכניס לקופת המדינה, כמה הוא פחות מסבסד.

אוריאל בוסו: נשאלה פה שאלה של הרב מקלב, כמה מהכסף הזה הולך לתשומות שייכנסו לטובת הפריפריה.

אוריאל בוסו: אנחנו רואים ששום דבר לא קורה בנושא הזה.

אוריאל בוסו: מאות הערות של הציבור הגיעו ולא התייחסו לאף אחת מההערות.

אוריאל בוסו: כולן באמת לא שייכות, וההערה היחידה שהתייחסו אליה היא בעניין אילת, שלא הייתה אמורה להיות ברפורמה?

אוריאל בוסו: לכן יש יותר מדי שאלות.

אוריאל בוסו: אני רוצה לחזק אותך, יושב-ראש ועדת הכלכלה, תעמוד על כך.

אוריאל בוסו: במקרה הזה אין קואליציה ואופוזיציה, כולנו נצא למען האזרחים בשביל לעודד את התחבורה הציבורית, למטרה שעליה אתם מדברים, להוריד את התחבורה הפרטית ולהוריד את הזיהום.

אוריאל בוסו: לא לגרום לכך שהרכבת תהיה לעשירים.

אוריאל בוסו: קיבלתי הודעה, למשל, שנסיעה מבית שמש לירושלים עד לפני שבועיים-שלושה הייתה 40 דקות, הגיעה חברה חדשה והיום זה שעה וחצי נסיעה.

אוריאל בוסו: מישהו נותן את הדעת?

אוריאל בוסו: מישהו מתייחס לזה?

אוריאל בוסו: זורקים דברים באוויר ואין לזה פתרונות של ממש.

אוריאל בוסו: לכן תבואו לפה עם תשובות אמיתיות, זאת הנקודה, תנו את הנתונים האמיתיים לחברי כנסת וליושב-ראש הוועדה ששואלים שאלות ולא להטעות אותנו.

אוריאל בוסו: להטעות אותנו זה להטעות את הציבור כולו.

אוריאל בוסו: אפשר לשקר פעם אחת אבל לא כל הזמן.

אוריאל בוסו: לכן תביאו נתונים אמיתיים, תתייחסו למי שצורך וצורכות את התחבורה הציבורית באמת.

אוריאל בוסו: ואני מתפלא על שרת התחבורה, שגם לפי מרכז המחקר של הכנסת היא פוגעת פגיעה ישירה בציבור הנשים שהיא רוצה תמיד לדבר עליהן ולייצג אותן.

אוריאל בוסו: כי מי בתחבורה ציבורית משתמשות יותר נשים, הן נוסעות גם יותר פעמים ביום בתחבורה הציבורית.

אוריאל בוסו: הערות על תקציב המדינה היו לנו שיותר ויותר נותנים לעשירים, אז גם בתחבורה הציבורית לפגוע, שזו בסוף ציפור נפשם?

אוריאל בוסו: יפה שעה אחת קודם.

אוריאל בוסו: תודה רבה.

מיכאל ביטון: תודה לך, הרב בוסו.

מיכאל ביטון: חברת הכנסת גבי לסקי.

גבי לסקי: הרבנית.

מיכאל ביטון: המשכילה.

מיכאל ביטון: מה שאת רוצה את יכולה להיות.

גבי לסקי: אני עורכת חופות.

משה אבוטבול: זה שייתן לך ידידנו קריב.

מיכאל ביטון: אבוטבול, אל תסיט את הדיון מהנושא.

גבי לסקי: תודה רבה, כבוד היושב-ראש, על הדיון ועל ההתעקשות ועל חבריי שנכנסו עמוק לדבר.

גבי לסקי: מדובר בישיבה שבסך הכול מצד אחד אני כן רוצה להודות על הרפורמה, זה דבר חשוב.

גבי לסקי: האחדת התעריפים זה דבר שמקדם שוויון.

גבי לסקי: אבל יחד עם זאת אני שומעת שיש דברים שעדיין זקוקים לתיקון כדי להפוך את הרפורמה הזאת לשווה יותר.

גבי לסקי: מי מרוויח אנחנו כבר שמענו, אבל יש כמה שמפסידים מהרפורמה, ואנחנו צריכים לדאוג שגם אותם אנשים לא יפסידו.

גבי לסקי: בסך הכול מה שצריך להיות לנגד עינינו הוא איך משרד התחבורה מייצר אינסנטיב שכמה שיותר אנשים יעשו שימוש בתחבורה ציבורית ויעברו מרכב הפרטי אל התחבורה הציבורית.

גבי לסקי: לכן ההפרדה בין רכבת לבין אוטובוסים היא לא ברורה.

גבי לסקי: זה מצריך תיקון אמיתי, ואני גם חייבת לומר שאנחנו גם מתקדמים – לא יודעת אם בצעדי ענק – אבל יש גם רכבת קלה במטרופולין.

גבי לסקי: אז על איזה מחיר אנחנו מדברים?

גבי לסקי: האם יהיה גם צירוף שעם הכרטיס שאנחנו קונים נוכל להשתמש גם ברכבת הקלה?

גבי לסקי: אין התייחסות.

נעה ליטמנוביץ': הרכבת הקלה היא במחיר של האוטובוסים.

גבי לסקי: תודה על ההבהרה הזאת.

גבי לסקי: יש כמה דברים שנאמרו ואני רק רוצה לתמצת.

גבי לסקי: חלק מהמפסידים מהרפורמה, כמו שנאמר, הם האנשים המזדמנים.

גבי לסקי: משתמש מזדמן יכול להיות מי שעושה שימוש בתחבורה ציבורית אפילו פחות מ-20 פעם, שזה די הרבה.

גבי לסקי: הרבה פעמים מדובר לא רק בעבודה היברידית אלא במוחלשים ביותר.

גבי לסקי: כלומר, אנשים שנמצאים בבית, מרותקים לבית, וצריכים לצאת מדי פעם לרופא ומדי פעם לטיפול דיאליזה או כל מיני דברים מהסוג הזה ואין להם אמצעים אחרים.

גבי לסקי: כלומר, כשאנחנו לא נותנים את ההטבה הזאת לנוסעים המזדמנים אנחנו פוגעים בחלשים ביותר.

גבי לסקי: דבר נוסף, אנחנו יודעים שיש פה עלייה בהנחה שיקבלו הזכאים של ביטוח לאומי.

גבי לסקי: אבל אם ההנחה הייתה במקור 33%, היום ההנחה היא של 50%.

גבי לסקי: אבל זו הנחה אך ורק לנסיעות בודדות ולא על חודשי-חופשי.

גבי לסקי: כלומר, מדוע אני לא אעשה את ההנחה של ה-50% לזכאי ביטוח לאומי בכלל, ולא רק על נסיעות בודדות?

גבי לסקי: לילדים זה כן ככה, אבל דווקא לא לביטוח לאומי, וזה משהו שאנחנו צריכים לדבר עליו.

גבי לסקי: דבר נוסף, זה יפה מאוד שאנחנו עכשיו ניתן הנחה מלאה לבני 75 ומעלה.

גבי לסקי: אני לא יודעת אם המשרד עשה מבחן כמה אנשים באמת בגיל הזה משתמשים בתחבורה ציבורית וכמה באמת הולכים לחסוך על זה.

גבי לסקי: אבל יש להם מלווים.

גבי לסקי: המלווים של אותם אנשים לא זכאים לשום הנחה.

גבי לסקי: אז אם אנחנו באמת רוצים לעודד את ההנחה של אותם מבוגרים שעולים לתחבורה הציבורית ומקבלים חינם בגלל שמתחשבים במצב הכלכלי, לא יכול להיות שלמלווים שלהם לא תהיה הנחה.

גבי לסקי: כי הרי מי שמשלם את ההנחה זה בעצם בן ה-75 או בת ה-75 ומעלה.

מיכאל ביטון: נקודה חשובה.

מיכאל ביטון: מטפל סיעודי לא מקבל הנחה.

אוריאל בוסו: ואז זה יגרום לאותו מטופל שלו לא לנסוע בתחבורה.

גבי לסקי: בדיוק.

גבי לסקי: זו גם נקודה נוספת שאנחנו צריכים להתחשב בה.

אורי מקלב: מלווה של עיוור מקבל?

רינת בניטה: מקבל 50% הנחה.

גבי לסקי: בסך הכול אני חושבת שכן צריכים לחזור לשולחן השרטוט ולתקן את הרפורמה החיובית הזאת בעוד כמה נקודות כדי לייצר מצב שהוא יותר שוויוני, גם מה שעלה פה על ידי חבריי.

גבי לסקי: אבל בעיקר אנחנו צריכים לראות איך אנחנו מעודדים מעבר מתחבורה פרטית לתחבורה ציבורית.

גבי לסקי: ואת ההקשר הזה אני לא מספיק רואה בתוך הרפורמה וצריכים לתת לזה דגש יותר גדול.

גבי לסקי: תודה.

מיכאל ביטון: תודה רבה, חברת הכנסת גבי לסקי.

מיכאל ביטון: חבר הכנסת סמי אבו שחאדה.

סמי אבו שחאדה: תודה רבה, כבוד היושב-ראש.

סמי אבו שחאדה: אני מסתכל על הנושא של התחבורה כנושא לקידום שוויון.

סמי אבו שחאדה: תחבורה ציבורית זה לא דבר של מה בכך.

סמי אבו שחאדה: העניין של מרכז ופריפריה במדינה – אתה אחד מהאנשים שהכי יודעים עליו.

סמי אבו שחאדה: אני הייתי מצפה לרפורמה שתתייחס גם לפערים שקיימים עכשיו.

סמי אבו שחאדה: כבוד היושב-ראש, אתה יודע כמה תחנות רכבת עוצרות בכפרים ובערים הערביות בארץ?

מיכאל ביטון: אני מפחד להשיב.

מיכאל ביטון: אפס.

סמי אבו שחאדה: תודה, אדוני.

סמי אבו שחאדה: בחלק גדול מהערים, בגלל תשתית רעועה, בגלל המון בעיות ואתגרים, גם אוטובוסים לא מגיעים.

סמי אבו שחאדה: זה שם 20% מהאוכלוסייה במצב שאין להם ברירה אלא להחזיק רכב.

סמי אבו שחאדה: ומחצית מהאוכלוסייה הזאת נמצאת מתחת לקו העוני.

סמי אבו שחאדה: זה לא שיקול שהוא רצוני.

סמי אבו שחאדה: זה לא בגלל מותרות, זה בגלל שאין ברירה.

סמי אבו שחאדה: אני הייתי מצפה מרפורמה לראות את הדברים הבסיסיים האלה שאנחנו מתלוננים עליהם כבר שנים לגבי חוסר שוויון בתחבורה, ולחשוב כיצד הרפורמה הזאת תוכל להתקדם גם כמו שצריך בחברה הערבית.

סמי אבו שחאדה: כאדם שעד לאחרונה כל החיים שלי השתמשתי בתחבורה הציבורית, בגלל מגבלת העיניים שיש לי, ואני נמצא במקום שהוא דווקא באזור המרכז וגם שם יש לנו הרבה מה להתלונן על התחבורה הציבורית, החברה הערבית מאוד רחוקה מכל הדבר הזה.

סמי אבו שחאדה: אני הייתי מצפה לראות בצורה ברורה כיצד הרפורמה הזאת כן תקדם שימוש יותר בתחבורה הציבורית בחברה הערבית, כי הפגיעה פה היא בכמה רמות.

סמי אבו שחאדה: תאר לעצמך, אדוני, מה ההבדל בין אדם שחי בכפר סבא ועובד בתל אביב לשכן שלו שגר בטירה ועובד ביפו.

סמי אבו שחאדה: מי שגר בטירה ועובד ביפו לא יכול להגיע לעבודה בתחבורה ציבורית, גם אם הוא רוצה.

סמי אבו שחאדה: ואנחנו מדברים פה על עיר שיש בה עשרות אלפי תושבים.

סמי אבו שחאדה: אני מבין שאי אפשר לפתור את חוסר השוויון בקלות ובדבר אחד ובפתרון אחד.

סמי אבו שחאדה: אבל כן הייתי מצפה ממי שרוצה לקדם רפורמה שכן תעודד אנשים בשימוש בתחבורה ציבורית לראות את הפערים האלה, ודווקא פה לעשות אפליה מתקנת.

סמי אבו שחאדה: אלה שנמצאים בפריפריה, לעזור להם יותר, לדחוף אותם יותר, לקדם אותם יותר לכיוון התחבורה הציבורית, ולא ההפך.

סמי אבו שחאדה: ואז זה היה נראה לי יותר הגיוני, כי בסוף הם משתמשים פחות.

סמי אבו שחאדה: אין לי פה המספרים מולי, אדוני, אבל אין להם ברירה.

סמי אבו שחאדה: מתוך הבעיה בתשתיות וחוסר השוויון בתשתיות, הם מוצאים את עצמם רק עם כלי רכב.

סמי אבו שחאדה: מהרבה מקומות אי אפשר לצאת אחרת.

מיכאל ביטון: הדברים שלך ברורים ולא באים בכלל להתייחסות למגזרים העניים ביותר בחברה והפחות מטופחים.

סמי אבו שחאדה: המספרים כולם ידועים היום, אדוני היושב-ראש.

סמי אבו שחאדה: גם ברמה של תשתיות, גם ברמה של תחנות רכבת, גם ברמה של כניסת אוטובוסים למקומות האלה וגם בכלל.

סמי אבו שחאדה: לפחות הייתי מצפה לראות איזושהי אפליה מתקנת.

סמי אבו שחאדה: זה לא ייפתר בשנה הקרובה, אבל לפחות שנראה כיוון.

סמי אבו שחאדה: תודה רבה.

מיכאל ביטון: תודה רבה לך, חבר הכנסת סמי אבו שחאדה.

מיכאל ביטון: חבר הכנסת משה אבוטבול, מיוזמי הדיון על הרפורמה הזאת.

מיכאל ביטון: הראשון שזיהה.

מיכאל ביטון: בבקשה.

משה אבוטבול: יישר כוח.

משה אבוטבול: תודה רבה לך, יושב-ראש הוועדה.

משה אבוטבול: אני קודם כל מתנצל על האיחור.

משה אבוטבול: הייתי בניחום אבלים אצל המשפחות באלעד.

משה אבוטבול: כמובן, גם כפי שתיאמנו, מסרתי את תנחומיך אליהם ועל כך שבגלל הדיון לא יכולת להגיע איתי.

משה אבוטבול: אנחנו מקווים שלא נדע שוד ושבר בגבולנו.

משה אבוטבול: המצב שם מאוד מאוד קשה, השם ירחם.

משה אבוטבול: אדוני היושב-ראש, כואב הלב לומר דברים מאוד מאוד קשים, אבל השרה לצערי מנותקת ממה שקורה ברחוב.

משה אבוטבול: כל מי שרואה את הטבלאות שגם הכין ידידי הרב מקלב וגם שהכינו אחרים ומי שעובר דבר-דבר רואה שכל המטרה שלשמה נועדה התחבורה הציבורית מתפספסת.

משה אבוטבול: גם כשהייתי עשור שנים ראש עיר בבית שמש, תמיד דיברנו על מגמות.

משה אבוטבול: המגמות היו אז להרחיב כמה שיותר כבישים, וברוך השם זכיתי לסלול את כביש 38, שהיה כביש דמים לפני כן, כביש 10, כביש 5.

משה אבוטבול: המטרה הייתה לאפשר כבישים רחבים יותר, לאפשר לאוטובוסים מה שלצערנו לא צפו בתחילת הקמת המדינה, שאז היו כבישים צרים.

משה אבוטבול: ומצד שני לאפשר יותר לציבור, בפרט הציבור הנחלש, להשתמש וליהנות מהתחבורה הציבורית כדי שכמה שפחות לתת לכלי רכב פרטיים לנוע על הכבישים.

משה אבוטבול: וכאן המגמה היא בדיוק הפוכה.

משה אבוטבול: כי אנחנו רואים שהצלחנו להגיע לבאר.

משה אבוטבול: אני כשלעצמי, אדוני היושב-ראש, זכיתי להוציא כ-50 קווים מחוץ לבית שמש לערים שלא הייתה להם בכלל תקשורת עם העיר בית שמש.

משה אבוטבול: את כל זה עשינו במגמה ליצור תחבורה ציבורית נגישה לכל מקום בארץ.

משה אבוטבול: אבל מגיע עכשיו הקטע שחיכו לו כולם, הרגע של המחיר, והנה פתאום השרה מתנתקת לה ולא מבינה שהיא הורסת את כל המגמה שבמשך שנים רבות אנחנו רוצים לפעול בה.

משה אבוטבול: והמגמה היא לעזור לאותן משפחות וגם לצמצם את הכבישים הפרטיים.

משה אבוטבול: זה לא רק מציק לערים החרדיות, ואני שמח שהיה פה קודם ראש העיר של ביתר, מאיר רובינשטיין.

משה אבוטבול: הוא מייצג הרבה ראשי ערים חרדים, זה גם מציק לאחרים שגם פנו אלי.

משה אבוטבול: גם תושבים בבית שמש ובמקומות אחרים שמבקשים שאביא את דבריהם כנציג ציבור.

משה אבוטבול: שאביא את הדברים שהרפורמה הזאת מזיקה בצורה מאוד מאוד קשה.

משה אבוטבול: אנחנו כועסים מאוד על המשרד, ואמרתי את זה בדיונים הקודמים.

משה אבוטבול: מיכאל, היושב-ראש, סנט בי ואמר לי: תהיה מאופק.

משה אבוטבול: עד עכשיו אני זוכר את המשפט שלו: אני לא רוצה לחמם, אבל.

משה אבוטבול: אז אני רוצה להגיד לך, מיכאל, אני באמת לא צריך לחמם.

משה אבוטבול: המצב מאוד חם.

משה אבוטבול: המשרד עושה דין לעצמו, עוקף את הוועדה החשובה הזאת ומנסה להתנהל כאילו אנחנו פה סתם פיונים.

משה אבוטבול: אני לא חושב שזה הוגן.

משה אבוטבול: תפקידנו כנציגי ציבור להביא ולהתריע.

משה אבוטבול: השרה צריכה להגיע לכל דיון, זה תפקידה.

משה אבוטבול: כך נהגו תמיד כל השנים.

משה אבוטבול: היא צריכה להשיב על דברים, אפילו על דברים אחרים.

משה אבוטבול: הרי כל העניין פה מתחיל בדברים אחרים שהיא התבקשה להשיב עליהם, אם זו הסוגיה של התחבורה הציבורית בשבתות וכו', שגם שם היא מזלזלת מאוד.

משה אבוטבול: שולחת חומרים לא קשורים ולא רלוונטיים.

משה אבוטבול: אז אני לא יודע למה היא מכוונת פה, אבל בוודאי היא לא מכוונת פה לציבור של אותם אלה שנדרשים לתחבורה הציבורית.

משה אבוטבול: יכול להיות שהיא מקבלת גב דווקא מהשיבר הראשי, קרי שר האוצר, שהוא כבר אמר לגבינו את האמירות הקשות של לשלוח אותנו עם מריצות.

משה אבוטבול: אולי המריצות זה חלק מתחבורה ציבורית להעיף אותנו למזבלה.

משה אבוטבול: אבל אני אומר בצורה הברורה ביותר, אנחנו לא ניתן למגמה הזאת.

משה אבוטבול: אנחנו נעורר את הציבור, שהוא כועס מאוד, ולא ניתן שהרפורמה תדלג על המשפחות ברוכות הילדים, המשפחות הנזקקות, המשפחות מהמגזר הערבי שגם זועק.

משה אבוטבול: כשרואים שמכל עבר זועק, אז היא צריכה לעצור ולהתחיל לחשוב מה לעשות.

משה אבוטבול: אגב, גם בבית שמש אנחנו שומעים תלונות קשות ביותר על החברה החדשה שהתחילה שם.

משה אבוטבול: אני מציע לה, לפני שהיא מתחילה לחשוב על תחבורה ציבורית בשבת, שתטפל קודם כל בתחבורה ציבורית ביום חול, שהכישלון שלה מהדהד מכל קצוות הארץ.

משה אבוטבול: תודה רבה.

מיכאל ביטון: תודה רבה.

מיכאל ביטון: עו"ד מיקי רויטמן, פעילה חברתית, בבקשה.

מיקי רויטמן: תודה רבה, כבוד היושב-ראש.

מיקי רויטמן: אני רוצה להעלות שלושה נושאים שעלו במהלך המחקר שלי.

מיקי רויטמן: הנושא הראשון הוא שאין מידע, לצערנו.

מיקי רויטמן: כל הרפורמה צריכה להתבצע על בסיס של נתונים ואין לנו הנתונים האלה.

סמי אבו שחאדה: לאיזה צורך נערך המחקר?

סמי אבו שחאדה: לאיזושהי עבודה?

מיקי רויטמן: לא.

מיקי רויטמן: אני ערכתי את המחקר הזה.

מיקי רויטמן: המטרה שלו הייתה כתבה ובסיס הנתונים היה שאין שום סיבה שקבעו את הגיל 75 שממנו הנסיעה חינם.

מיקי רויטמן: למה לא 74?

מיקי רויטמן: למה לא 73?

מיקי רויטמן: איך בחרו את הגיל הזה?

מיקי רויטמן: למה לא להתחיל בגיל 67?

מיכאל ביטון: זה רגע שאתה נשאר בבית אתה מקבל נסיעה חינם באוטובוס.

אורי מקלב: הם הכי פחות נוסעים.

מיקי רויטמן: אז התחלתי לחקור מאיפה אפשר לקבל נתונים, וגילינו שהרב-קו ברובו הוא אנונימי, ולכן גם אין פילוח לפי גיל או מגדר.

מיקי רויטמן: זאת אומרת, גם אם רוצים לקבל נתונים זה קשה מאוד, וגם כי לא נערך סקר.

אורי מקלב: זה טוב שאי אפשר לקבל נתונים.

מיכאל ביטון: אבל יש דרכים לסקור דברים.

אורי מקלב: אוי ואבוי אם היו יודעים עלינו לאן אנחנו נוסעים וכמה אנחנו נוסעים.

אורי מקלב: זה נכון שזה כלי מחקר מצוין.

מיקי רויטמן: במדינה הזאת עושים סקרים על ימין ועל שמאל.

מיקי רויטמן: אפשר לעשות סקר לבדוק כמה בני 75 מעוניינים בכלל לנסוע בתחבורה הציבורית.

מיכאל ביטון: המידע לא זמין, לא נגיש, לא שקוף והרפורמה היא לא על בסיס מחקר.

מיקי רויטמן: הנושא השני הוא הנכים.

מיקי רויטמן: יש 27,000 תחנות אוטובוס עירוניות.

מיקי רויטמן: מחצית מהן לא מונגשות.

מיקי רויטמן: יש 3,500 תחנות בין-עירוניות לא מונגשות.

מיקי רויטמן: אז זה שנותנים הנחה לנכים, אם אין נגישות זה לא עוזר.

מיקי רויטמן: זה מאוד נחמד שמדברים על זה, אבל זה נושא מאוד מאוד חשוב.

גבי לסקי: כשאת אומרת תחנות מונגשות, למה הכוונה?

מיקי רויטמן: תחנות מונגשות זה אומר שיש אפשרות בנוגע לשמיעה, שיש רמקול שאומר איזה אוטובוס מגיע, מתי הוא מגיע.

מיקי רויטמן: יש עמודים לאנשים עיוורים שהם יכולים להשתמש בהם.

מיקי רויטמן: פלטפורמות, מקומות לכיסא גלגלים.

מיקי רויטמן: ברכבת, לדוגמה, יש הנגשה מאוד טובה לכיסא גלגלים, רק אין הנגשה כל כך בין הרציף לקרון, ואז יש בעיה גם לאנשים שמשתמשים בכיסא גלגלים להשתמש בתחבורה הציבורית.

מיכאל ביטון: לא עשו את זה באותו גובה של מפלס הרציף כדי להיכנס פנימה.

מיכאל ביטון: יש בעיית נגישות בתחבורה הציבורית, בעיה קשה מאוד.

מיכאל ביטון: עסקנו בה, ובאמת זה לא מספיק להגיד שאתה מוזיל למישהו אם זה לא נגיש עבורו.

מיקי רויטמן: הנושא השלישי והאחרון זה העניין של הקורונה והפקקים שאנחנו נתקלים בהם.

מיקי רויטמן: הרבה מאוד עובדים התחילו לעבוד על בסיס עבודה מהבית, חלקית ולא חלקית.

מיקי רויטמן: בעקבות זה התחלתי להסתכל על החופשי-יומי ולא על החופשי-חודשי, כי הוא יותר רלוונטי עבור האנשים האלה.

מיקי רויטמן: עשיתי בדיקה של 24 תעריפים בין-עירוניים לראות מה קורה, גם בפריפריה.

משה אבוטבול: אולי זה רק בגלל הקורונה ולא באופן קבוע?

מיכאל ביטון: היא מדברת על ההתייקרות של חופשי-יומי.

מיקי רויטמן: בדקתי גם בפריפריה, גם בערים המרכזיות, בין-עירוני.

מיקי רויטמן: יצא ששני שלישים מהתעריפים עלו במחיר של החופשי-יומי, וברובם זה בין 10% ל-20%.

מיקי רויטמן: זאת אומרת, יש לנו פה עלייה משמעותית בחופשי-יומי.

מיקי רויטמן: אין פה עידוד של שימוש בתחבורה הציבורית כשמישהו צריך פתאום לנסוע למקום כלשהו, אפילו לראיון עבודה.

מיקי רויטמן: זה לא קיים.

מיכאל ביטון: החופשי-יומי רובו התייקר.

מיקי רויטמן: רובו התייקר.

מיכאל ביטון: תודה רבה על הדברים, מיקי.

מיכאל ביטון: שמוליק מזרחי בוודאי ידבר על אנשי גיל הזהב.

שמוליק מזרחי: שלום.

שמוליק מזרחי: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, על הדיונים המעניינים שמתקיימים אצלך בוועדה, וגם כמובן הדיון בנושא החשוב הזה.

שמוליק מזרחי: כנציג הסתדרות הגמלאים בישראל אני לא רוצה להיכנס לדיון המעניין מאוד ששמענו מחברי כנסת שדיברו.

שמוליק מזרחי: אני רוצה להתייחס להיבט של הגמלאים והגמלאיות בישראל.

שמוליק מזרחי: הסתדרות הגמלאים מברכת את השרה על כך שסוף-סוף היא העיזה לעשות מעשה ולתת תחבורה ציבורית חינם לציבור הגמלאים בישראל.

שמוליק מזרחי: צריך להבין שציבור הגמלאים בישראל נמצא גם בפריפריה, גם במרכז, גם אצל הערבים וגם אצל החרדים.

שמוליק מזרחי: הם נמצאים בכל חלקי הארץ מכל הציבורים, כך שיש כאן בהחלט משהו שוויוני שנותן לכל הגמלאיות והגמלאים.

מיכאל ביטון: אבל זה רק מגיל 75.

מיכאל ביטון: אדם הוא גמלאי מ-62 ומ-67.

שמוליק מזרחי: אתה צודק.

שמוליק מזרחי: אני חושב שפה צריך לתקן.

שמוליק מזרחי: גם דיברנו על כך עם השרה.

שמוליק מזרחי: אגב, גם שר האוצר אמר שצריך להוריד את זה לגילאים צעירים יותר.

שמוליק מזרחי: אני מקווה מאוד שגם בהתערבות של הוועדה שלך וגם בנכונות של האוצר אפשר יהיה להגיע לגילאים טבעיים, אבל לפחות מגיל 70 כדי באמת להיטיב בעניין הזה.

שמוליק מזרחי: אבל המטרה היא באמת לעודד אנשים בשימוש בתחבורה הציבורית, ברכבות ובכל האמצעים הציבוריים שמתקיימים.

שמוליק מזרחי: להוריד את האנשים מהרכבים גם מבחינת בטיחות, גם מבחינת צפיפות, גם מבחינת חניות.

שמוליק מזרחי: מכל הבחינות יש סיבה גדולה מאוד לעודד את האנשים לשימוש בתחבורה הציבורית, וגמלאי ישראל מודים על ההתחלה הזאת.

שמוליק מזרחי: זו רק ההתחלה, אדוני היושב-ראש.

שמוליק מזרחי: התחלה חשובה מאוד לציבור הגמלאים בישראל, שסוף-סוף רואים משהו משמעותי מממשלת ישראל.

שמוליק מזרחי: אז אני שוב מודה לך על הדיון, ואני מקווה מאוד שהשרה וגם שר האוצר, גם בעזרתך אדוני יושב-ראש הוועדה, שיש לך רגישות חברתית בלתי רגילה, תעזרו לנו להוריד את הגיל, ואז אנחנו כמובן ניתן בשורה לציבור הגמלאים בישראל.

מיכאל ביטון: תודה לך, שמוליק ידידי.

מיכאל ביטון: אבי סלומה, ארגון נכי שיתוק מוחין, בבקשה.

אבי סלומה: אני רוצה לספר מעשה על עצמי.

אבי סלומה: אני מתגורר 50 מטר מאוטובוס קו 400, אבל אני לא יכול לעלות עליו כי הוא לא נגיש.

אבי סלומה: אני רוצה לנסוע לתל אביב ומתל אביב להגיע לירושלים, האוטובוס לא נגיש.

אבי סלומה: קודם כל תבנו על נגישות ואחר כך תבנו עלי.

אבי סלומה: דבר שני, משרד התחבורה ומשרד האוצר נותנים מתנות למי שלא מגיע.

אבי סלומה: נותן אגוזים למי שאין שיניים.

אבי סלומה: אתן דוגמה.

אבי סלומה: נתתם פטור 50% לנכים.

אבי סלומה: מה עם המלווים?

אבי סלומה: אנחנו צריכים לשלם עליהם מלא.

אבי סלומה: אז מה הועילו התקנות?

אבי סלומה: אין טעם בזה.

אבי סלומה: בנוסף, נתתם פטור מגיל 75 ואילך.

אבי סלומה: מה קורה לפנסיונר מגיל 67 עד גיל 75?

אבי סלומה: למה שלא תתנו את הפטור מהגיל שיוצאים לגמלאות?

אבי סלומה: תודה רבה.

מיכאל ביטון: תודה לך, אבי, גם על התמצית וגם על החדות של הדברים.

מיכאל ביטון: אתה צודק.

מיכאל ביטון: תמר אוחנה, כוח לעובדים.

אמיר אוחנה: אני ראש ענף תחבורה, אז גם אני רוצה להצטרף לברכות ליושב-ראש הוועדה על הדיון החשוב ועל המעקב על הרפורמה.

אמיר אוחנה: מבחינת משרד התחבורה, ההצהרה הרשמית היא שהמטרה של הרפורמה היא עידוד שימוש בתחבורה הציבורית.

אמיר אוחנה: צריך לשים פה על השולחן, אין נהגים בישראל.

אמיר אוחנה: זה לא משנה כמה נעודד אנשים להשתמש באוטובוסים, אין אוטובוסים.

אמיר אוחנה: גם אם נרצה להגדיל, ובאמת יש מכרזים שמגדילים את הוספות השירות, אין נהגים וחייבים לשלב את הרפורמות האלה ביחד להגדיל את שכר הנהגים, לייצר עוד תמריצים.

אמיר אוחנה: כרגע יצאו בתוכנית של תמריצים לנהגים חדשים.

אמיר אוחנה: הממוצע של נהגים חדשים שנשארים במצב הקיים הוא במספר חודשים.

אמיר אוחנה: אני מכירה אישית בחברות שאנחנו מייצגים שהממוצע הוא בערך שלושה עד שישה חודשים של נהגים חדשים שנשארים.

אורי מקלב: הוועדה פועלת לקצר את זמן ההמתנה להכשרה, שהוא 12 חודשים כמעט.

אמיר אוחנה: אז אומנם קיצרו את זה, אבל אחרי שהנהג הוכשר הוא לא מסוגל להישאר כי אין שירותים ועוד.

סמי אבו שחאדה: מה השכר של נהגים?

אמיר אוחנה: 43 שקלים לשעה.

אמיר אוחנה: כרגע אנחנו נאבקים שהשכר יעלה לפחות לשכר הממוצע במשק, אם לא יותר.

אמיר אוחנה: יש 70,000 נהגים שמחזיקים רישיונות של תחבורה ציבורית, של אוטובוסים, שפשוט לא רוצים לעבוד במקצוע הזה.

אורי מקלב: יש חברות שמשלמות יותר מ-43 שקלים.

אורי מקלב: גם 49 שקלים, גם יותר.

אמיר אוחנה: נכון, אבל אנחנו רוצים שההעלאה הזאת תהיה ממשרד התחבורה, כי החברות משלמות מכיסן והן לא עומדות בזה.

אמיר אוחנה: החברות כרגע בקריסה.

אורי מקלב: לא מתערבים בשכר.

אורי מקלב: אין סעיף שקובע כמה צריך לשלם לנהג.

אמיר אוחנה: זה כן קיים במכרז.

מיכאל ביטון: זה לא מעניין הדיון הזה ואני כבר חורג מהזמן.

אמיר אוחנה: הערה אחרונה.

אמיר אוחנה: כן נכנס ברפורמה הזאת ביטול של תשלום במזומן ביהודה ושומרון.

אמיר אוחנה: עד היום אפשר היה להשתמש שם במזומן.

אמיר אוחנה: מבחינתנו זה משהו שהיה צריך לקרות כבר אתמול.

אמיר אוחנה: זה משהו שמסכן את הנהגים, מייצר עומסים, וחבל שזה ייכנס וגם הרפורמה תידחה בגלל שינויים מבורכים שרוצים להכניס.

אמיר אוחנה: אז אני רק רוצה להכניס את הנקודה הזאת שאולי שווה להכניס.

אמיר אוחנה: היא לא קשורה לתקציבים וכו', אפשר כבר לעשות את זה.

אמיר אוחנה: תודה רבה.

מיכאל ביטון: תודה לך.

מיכאל ביטון: מוחמד קוקס, נהג אוטובוס.

אמיר אוחנה: הוא נאלץ לצאת.

מיכאל ביטון: אוקיי.

מיכאל ביטון: שלמה בעהם, פעיל הפורום למאבק בעוני.

שלמה בעהם: שמי שלמה ואני בן 73.

שלמה בעהם: הרבה דיברתם על הגיל הזה.

מיכאל ביטון: חכה שנתיים ותוכל לנסוע חינם באוטובוס.

שלמה בעהם: כמעט קברתם אותי בעוד שנתיים.

מיכאל ביטון: זה היה בצחוק.

מיכאל ביטון: הנשיא של אמריקה הוא בן 78, אבל יש לו מטוס פרטי.

שלמה בעהם: אני משתמש הרבה שנים בתחבורה הציבורית ואני לא רוצה לפגוע פה באף אחד, אבל אני חושב שרבים מכם לא באמת חיים את היום-יום של אוטובוס מבפנים.

שלמה בעהם: אנחנו יודעים את זה.

שלמה בעהם: אנחנו רואים נשים וילדים.

שלמה בעהם: כשמדברת איתי אודיה רם שיבא מנתיבות בפורום שלנו, אימא לשתי בנות – נכון, אין יותר כסף מזומן, אבל אנחנו אנשים שסופרים את השקל.

שלמה בעהם: המעבר לאימא בנתיבות מ-2.5 שקלים ל-5 שקלים עם שתי ילדות פעמיים ביום לפחות זה לספור את הכסף.

שלמה בעהם: זה נראה שינוי נורא קטן, אבל הוא לא קטן בכלל.

שלמה בעהם: סליחה שאני אומר בזוטות, אבל זה לא זוטות, זה הארטיק, זה הסנדוויץ', אלה הדברים שמאוד מאוד משפיעים ביום-יום.

שלמה בעהם: שוויון זה לא סרגל.

שלמה בעהם: 40 ק"מ לא עושה שוויון.

שלמה בעהם: מחקרים רבים הראו מה זה חוק המע"מ למשל.

שלמה בעהם: משפחה ענייה משלמת אחוז ענק מהוצאותיה למע"מ, למשפחה עשירה המע"מ הוא זניח.

שלמה בעהם: נושא התחבורה הציבורית הוא לא לאנשים שאפשר לעשות בהם שוויון רק כי זה נשמע יפה כרפורמה.

שלמה בעהם: זה יותר מיטת סדום של לחתוך את הרגליים של מי שארוך ולמתוח את הרגליים של מי שקצר.

מיכאל ביטון: להתייחס לאנשים שונים באופן שווה זה אי שוויון.

שלמה בעהם: ההבדל בין פריפריה למרכז הוא דרמטי בקילומטרים.

שלמה בעהם: ההבדל בין ירושלים, שהיא עיר מפוזרת מאוד, ובין תל אביב – כל מי שנוסע במוניות, בתל אביב אתה בקושי מזיז את המונה.

שלמה בעהם: בירושלים אתה נוסע מקריית יובל לנווה יעקב, זה כאילו נסעת לשבדיה.

שלמה בעהם: אני לא יודע מתי אני עובר בירושלים את ה-15 ק"מ.

שלמה בעהם: אני לא יודע לחשב את זה.

שלמה בעהם: הדבר הכי חשוב זה מה שנאמר פה לפניי, זה שאני לא רואה שום דבר ברפורמה הזאת שיעביר נוסע אחד מרכב פרטי לתחבורה ציבורית.

שלמה בעהם: אין בזה שום דבר.

שלמה בעהם: דווקא אלה שלא נוסעים בתחבורה הציבורית הם אלה שלא סופרים כל שקל.

שלמה בעהם: נסיעה במכונית פרטית זה יקר מאוד.

שלמה בעהם: זה חסכוני מאוד לנסוע בתחבורה הציבורית.

אבי סלומה: לי עלתה מונית הלוך וחזור מתל אביב לירושלים, 1,500 שקל.

שלמה בעהם: נכון.

יהודה בר אור: מה שייך מונית?

יהודה בר אור: אנחנו לא מסובסדים בשקל אחד.

יהודה בר אור: המונית לא שייכת לעניין.

אורי מקלב: הוא מדבר על מי שלא יכול לנסוע בתחבורה הציבורית.

אורי מקלב: זה לא נגיש לו.

אורי מקלב: אין לו מחוץ לעיר.

שלמה בעהם: העובדה היא שאנשים אוהבים את הרכבת כי היא חדישה, כי את הקרונות עושים בגרמניה ולא ב"ארגז" והיא לא מתפרקת כמו אוטובוס בירושלים בן 10 שנים, והיא גם לא קופצת על הכבישים הבלתי נסבלים שיש לנו בתחבורה.

שלמה בעהם: אז אם כבר משהו שגרם לאנשים לזנוח את הרכב שלהם ולעבור לתחבורה הציבורית, היא הרכבת ולא האוטובוסים.

שלמה בעהם: בתשובה לשאלה שנמנעת מלהגיד אותה, לאן ילכו המיליונים שנחסכים, זה כתוב ברפורמה.

שלמה בעהם: את פשוט לא רוצה להגיד את זה.

שלמה בעהם: זה יועבר לטובת השירות.

שלמה בעהם: מבטיחים לנו שירות, מבטיחים לי שירות טוב יותר באוטובוסים.

שלמה בעהם: מאז השוסונים שהיו פעם בירושלים, מאז "המקשר" שהיה פעם בירושלים.

שלמה בעהם: זה לא קורה.

שלמה בעהם: אני מרגיש היום יותר כטרמפיסט, והתחבורה הציבורית בירושלים היא טובה יחסית.

שלמה בעהם: הם לא עוצרים בתחנות.

שלמה בעהם: אם אני לא עומד ומושיט יד הוא לא יעצור, כי מישהו לא צלצל.

שלמה בעהם: הוא בורח.

שלמה בעהם: דיברנו על נגישות, יש ב-40,000 שקל בכל אוטובוס מנגנון שמנמיך אותו אל המדרכה, זה עלה הון תועפות, אבל אף נהג לא מפעיל אותו.

שלמה בעהם: לא רק לנכים קשה לעלות לאוטובוס, גם לי.

שלמה בעהם: אני מרגיש את עצמי איש צעיר, אבל לרדת ולעלות לאוטובוס עם סלים, ועוד להפעיל את האפליקציה דרך הטלפון.

שלמה בעהם: חבר הכנסת מרגי אמר לי בפעם שעברה שיש ארבע דרכים להפעיל את האפליקציה באוטובוס – לרכבת, לרכבת הקלה, לאוטובוס ולכרמלית.

שלמה בעהם: הם שונים בתכלית השינוי.

שלמה בעהם: אבל עם סל וילד על היד, אני יכול להצמיד את הטלפון למצח, אני לא יודע בדיוק מה לעשות.

שלמה בעהם: תודה.

מיכאל ביטון: תודה, שלמה.

מיכאל ביטון: זהר גליל, ארגון 15 דקות.

מיכאל ביטון: דוברת אחרונה, ואז משרד התחבורה והסיכום.

זהר גליל: שלום.

זהר גליל: תודה רבה על דיון מעמיק.

זהר גליל: ויתרתי על הבקשה לדבר.

זהר גליל: אני חושבת שעלו פה נקודות מאוד חשובות ואני שמחה שהדברים נאמרו.

מיכאל ביטון: תודה רבה לך.

מיכאל ביטון: אני מאוד מעריך אנשים שלא חוזרים על מה שאחרים אמרו ושאם מלאכתם נעשתה בידי אחרים זה מצוין.

מיכאל ביטון: תודה רבה, זהר.

מיכאל ביטון: אם בדיון הבא תרצי להגיד משהו, את מוזמנת.

מיכאל ביטון: יהיה פה דיון בשבוע הבא.

מיכאל ביטון: נציגי התחבורה והאוצר, התייחסות ונסכם.

נעה ליטמנוביץ': תודה.

אורי מקלב: זה לא קל.

נעה ליטמנוביץ': כבודו מבין בדברים.

נעה ליטמנוביץ': עלתה כאן סוגיית הנתונים וחשוב לי מאוד לשקף.

נעה ליטמנוביץ': אני אחראית על העבודה הזאת בתוך המשרד, אני אחראית על כל תחום הכרטוס והתעריפים.

נעה ליטמנוביץ': נעשתה הרבה מאוד עבודת עומק מקצועית לקראת הרפורמה הזאת ובה צוות כלכלה חיצוני, ויש הרבה מאוד ניתוח.

נעה ליטמנוביץ': הרב מקלב מכיר את המגבלות שיש לנו בתוך העולם הזה סביב סוגיית הפרטיות, אבל ככל הניתן בניתוחים גם בעולם הרב-קו וגם בעולמות סקרי הסלולר, אגב גם לעניין קביעת המרחקים האלה, הם לא נקבעו באופן אקראי.

נעה ליטמנוביץ': הם קשורים מאוד לדפוסי הנסיעה.

נעה ליטמנוביץ': בתוך הרפורמה אנחנו מממשים הרבה מאוד מהבסט פרקטיס העולמי, סיפור המרחק והשאלה במה יוצרים שוויון ובמה לא יוצרים שוויון.

נעה ליטמנוביץ': וזאת נקודה חשובה מבחינתי להביא לכאן, כמובן היא לא נמצאת תמיד כשהיא יוצאת החוצה.

נעה ליטמנוביץ': גם לאור העובדה שגם עוד לפניי ועוד לפני הקיץ הבעיה הזאת הבסיסית של תעריפי התחבורה הציבורית שבעצם הם נקבעו בלי קריטריונים ובלי מתודולוגי, בעצם עבודה של שנים שנעשית בתוך המשרד.

נעה ליטמנוביץ': לסוגיית המפות, כי גם הנושא הזה עלה כמה פעמים.

נעה ליטמנוביץ': חשוב לי מאוד להדגיש, כל המפות שהשתמשנו בהן ברפורמה הן מפות ברמת השרטוט של הקווים שנעשו כבר לפני כן ברפורמה של 2016 ובעצם ההחלטה של מי נכלל באיזה פוליגון נעשתה אז.

אורי מקלב: אבל אם מעלים מחירים דרמטיים אז צריך לשנות את המפות.

אורי מקלב: אתה לא יכול להעלות לשכבות שאת פוגעת בהן.

אורי מקלב: לא היו צריכים לשנות, מכיוון שהם היו המחירים הכי זולים.

אורי מקלב: אבל היום כשאתם מכפילים את זה משני שקלים ל-5.5 שקלים, צריך להשוות אותם לאחרים.

אורי מקלב: נווה דניאל יכולים להישאר מכיוון שהם שילמו יותר.

אורי מקלב: אבל כיום שמעלים את המחיר לביתר עילית ומשאירים את המחירים בנווה דניאל, אתם יכולים להשאיר את אותה מפה?

אורי מקלב: זה צועק לשמים.

אורי מקלב: במיוחד כשמדובר בערים שהן סוציואקונומי 1 שהם משלמים את המחיר המלא כמו תושבי תל אביב או צהלה וסביון.

אורי מקלב: יש ערים ערביות שהן גם בסוציואקונומי 1 אבל כולן נמצאות בתוך המפה של הפריפריה.

גבי לסקי: אין להם תחבורה ציבורית.

אורי מקלב: אין להם תחבורה ציבורית ויש בהם המספר הנמוך ביותר של מכוניות פרטיות.

אורי מקלב: אין היגיון לצאת כך עם הרפורמה.

אורי מקלב: אפשר לפגוע כך באנשים?

אורי מקלב: אתם יודעים איזו פגיעה זו לאנשים שהם נוסעים כל יום בנסיעות הפנימיות ומחוץ לעיר?

אורי מקלב: זאת הצעקה והזעקה.

מיכאל ביטון: יהיה עוד דיון ולא נוותר.

נעה ליטמנוביץ': דבר נוסף שעלה כאן גם בתוך ההערות.

נעה ליטמנוביץ': כמובן שהמהלך הזה מצטרף להרבה מאוד מהלכים אחרים שגם יו"ר הוועדה כמובן מכיר.

נעה ליטמנוביץ': אנחנו מאוד חושבים שאין שום ספק שרק השינוי בתעריפים הוא לא באופן בלעדי יביא את נושא התחבורה הציבורית.

נעה ליטמנוביץ': אגב, סוגיית הקורונה שהעלתה הנציגה מהממ"מ, ברור לנו במשרד התחבורה שחייבים להגדיל את השירות, שחייבים לשפר את השירות, לייצר עוד אוטובוסים, ולכן המהלך הזה מצטרף גם ליכולת שלנו להגביר את השירות ובטח שלהביא את נהגי האוטובוס שיסיעו את האוטובוסים האלה ושנוכל לעשות את הדבר הזה ולא רק לרכוש את האוטובוסים.

נעה ליטמנוביץ': לא היינו מקדמים את המהלך הזה בלי שאר הדברים שנלווים אליו, כי הוא באמת נדרש כדי להביא עוד נושאים לתחבורה הציבורית.

נעה ליטמנוביץ': הדבר הזה רלוונטי גם לעניין המגזר הערבי פה בתוך הדיון, שכמובן הסוגיה המרכזית שם היא סיפור של תשתיות וסיפור של עוד אוטובוסים שגם נמצא על סדר היום ונמצא בתוך תוכנית החומש, כמובן אגב ההחלטה.

נעה ליטמנוביץ': לעניין הסיפור האזורי, גם מתוך הניתוח שאנחנו עשינו על דפוסי השימוש אנחנו חושבים שהכרטיס האזורי, שהוא בעיקר לתושבי הפריפריה, מאוד מאוד רלוונטי לדפוסי השימוש, בטח של מי שנשען על התחבורה הציבורית.

נעה ליטמנוביץ': גם בזה שעכשיו יש המוצר הזה ב-99 שקלים שהוא עד 40 ק"מ.

נעה ליטמנוביץ': עד היום המחירים שאתם מכירים, שהיו של החופשי-חודשי, היו רק לרמת היישוב הבודד, ועכשיו אנחנו מרחיבים את הדבר הזה לנסיעות שהן הרבה יותר ארוכות.

נעה ליטמנוביץ': וגם בזכות זה שההנחה גם לילדים היום ניתנת על המנוי הזה, ואני חושבת שבחינה מעמיקה של הדבר הזה תראה שיש שם באמת מוצר שהוא מאוד מאוד משתלם לתושבים האלה, בטח בכל אזור הדרום והצפון.

נעה ליטמנוביץ': כמובן, אנחנו נעבוד על פניות נוספות של נתונים ספציפיים שביקשתם ונחזיר לכם.

אורי מקלב: מי שנוסע יום-יום מירוחם לבאר שבע ירוויח.

אורי מקלב: אבל מי שנוסע ליום שוק, מי שנוסע לבדיקה בבית חולים, הוא יפסיד.

מיכאל ביטון: בית חולים יש רק אחד בנגב, וכולם נוסעים אליו פעם בשבועיים או פעם בחודש.

מיכאל ביטון: למה האישה המבוגרת או חולה סרטן מירוחם שצריך להגיע פעם בשבוע לסורוקה לבדיקה לא תהיה לו הנחה?

מיכאל ביטון: למה לפגוע בנוסעים המזדמנים?

מיכאל ביטון: שיהיו עוד מזדמנים, שיהיו הרבה נוסעים.

מיכאל ביטון: תודה.

מיכאל ביטון: אני רוצה לסכם את הדיון הזה.

מיכאל ביטון: כפי שאמרנו גם בפעם הקודמת, הוועדה רואה בחומרה השקת רפורמה דרמטית שמשפיעה על מיליוני אזרחים בישראל, בזמן פגרה באופן מכוון.

מיכאל ביטון: הוועדה רואה בחומרה את העובדה שלא הוצגו בדיון החירום בפגרה על הרפורמה הנתונים, והרפורמה הושקה דקות אחרי סיום הדיון בוועדת כלכלה.

מיכאל ביטון: הוועדה רואה בחומרה את העובדה שלציבור הוקצו נטו חמישה ימי עבודה להעיר הערות בדבר כל כך דרמטי שמשפיע על מיליונים.

מיכאל ביטון: לכן אנחנו דורשים לעצור את הרפורמה ולהקפיא אותה מיידית.

מיכאל ביטון: הדרישה הזאת שלי מראש הממשלה, הוא צריך להיכנס לעניין.

מיכאל ביטון: לא יהיו מעשים חד-צדדיים.

מיכאל ביטון: מי שפעל פה באופן חד-צדדי, אני שומר לעצמי את הזכות לפעול באופן חד-צדדי במקומות שכואב לממשלה, וזה כנראה לא בוועדות אלא במליאת הכנסת.

מיכאל ביטון: אבל אתן לממשלה את השבוע הזה לתקן את דרכה ולהגיד מה היא עושה לפני שאפעל בנושא הזה.

מיכאל ביטון: לעצור את הרפורמה, לתקן אותה, לדון בה ולהשיק אותה.

מיכאל ביטון: מה התיקונים שהוועדה דורשת?

מיכאל ביטון: האחד, לחקור את דפוסי הנהיגה של אזרחים אחרי עשרות שנים שאין מחקר על ידי הלמ"ס ולספק לממ"מ נתונים ולהביא תמונת מצב אמיתית של החלטת רפורמה מבוססת נתונים בכיסוי מלא ובמיפוי מלא ובכל דרכי איסוף הנתונים של דפוסי הנסיעה של אנשים.

מיכאל ביטון: ולא על בסיס ניתוח רב-קו שזו קבוצה קטנה ביותר שמשתתפת בעניין הזה.

מיכאל ביטון: דבר שני, להביא את מחיר הנסיעה החופשית לגמלאים כבר בגיל היציאה לגמלאות, 62 ו-67, כשעוד כוחם במותנם והם רוצים לנסוע ולראות נכדים ולעשות פנאי ותרבות ולטייל, וכאשר הם עומדים על הרגליים ולא לחכות לגיל 75 שחלקם כבר חולים ולא יכולים ליהנות מהדבר הזה.

מיכאל ביטון: לשבת עם הסטודנטים ולבחון הוזלה במקום 35% כיום ל-50%.

מיכאל ביטון: קבוצה חשובה שיש לה יוקר מחיה, ולעשות פגישה איתם.

מיכאל ביטון: לבחון את ההשלכה על השכר של אזרחים.

מיכאל ביטון: ברגע שיצרתם מצב שהוזלתם את החופשי-חודשי באוטובוס וייקרתם ברכבת, עובדים שנהגו לנסוע ברכבת יקבלו החזר לפי חוק, לפי אוטובוסים, כי המעסיק יגיד שזה הסכום שהוא חייב לשלם על פי חוק את כרטיסי האוטובוס ולא את הרכבת.

מיכאל ביטון: יש פה פגיעה ישירה בשכר של שכירים שנדרשים לצאת לעבודה בנסיעה ציבורית.

מיכאל ביטון: מלווים של נכים, מלווים של עיוורים, מלווים של קשישים צריכים ליהנות מאותה הנחה שאותו אדם קיבל.

מיכאל ביטון: אם זה קשיש והוא קיבל נסיעה חופשית, גם העובד הזר שלו צריך לנסוע איתו נסיעה חופשית.

מיכאל ביטון: כי אם הוא לא נוסע נסיעה חופשית, הקשיש משלם על העובד הזר את העלויות שלו, אז איזו הנחה עשינו פה?

מיכאל ביטון: אותו דבר עיוורים ונכים.

מיכאל ביטון: להציג לנו איך ייתכן שסוציואקונומי נמוך 1 מקבל תעריפים כפולים ומשולשים, וסוציואקונומי 9 ו-10 בקו אווירי של מאות מטרים ביישובי יהודה ושומרון מופלים לטובה בדבר הזה.

מיכאל ביטון: לשנות את המפה ולשנות את המובלעות.

מיכאל ביטון: ואם רוצים שכל המדינה תיהנה מהאוטובוסים שיש בביתר עילית ומהתעריפים, שיעשו את זה בכל המדינה.

מיכאל ביטון: אבל למה לפגוע בביתר עילית או במודיעין עילית כדי להיטיב עם מישהו אחר?

מיכאל ביטון: תעשו את ההצלחה שיש שם בכל המדינה.

מיכאל ביטון: להוריד את ההתייקרות ברכבות ביחס לאוטובוסים, שנובעת מהרפורמה הזאת.

מיכאל ביטון: אתם מעודדים אנשים לעבור לאוטובוסים, שהם ככה בגודש ללא נהגים, ובקושי לעמוד בשירות ובתנאים הסטנדרטיים והתלונות על העמידה ביעדים והתפקוד של אוטובוסים החמיר.

מיכאל ביטון: פשוט תשאירו את המחיר זהה לאוטובוס ורכבת, ואדם יחליט אם הוא נוסע ברכבת או באוטובוס.

מיכאל ביטון: חופשי-חודשי אזורי במרכז.

מיכאל ביטון: אין סיבה שלא יהיה גם שם.

מיכאל ביטון: יש פריפריה למרכז.

מיכאל ביטון: יש שכונות עוני ויש יישובי עוני מסביב למרכז, וגם הם זכאים לחופשי-חודשי.

מיכאל ביטון: להחזיר את החופשי-יומי.

מיכאל ביטון: אם אדם נסע באותו יום בכמה אוטובוסים, שייהנה מחופשי-יומי.

מיכאל ביטון: ולא לפגוע בנוסעים המזדמנים.

מיכאל ביטון: הם העתודה להפוך לנוסעים קבועים, אז למה לייקר להם?

מיכאל ביטון: אם יש להם 2.5 מיליארד לסבסודים, תשנו את הסבסודים באופן שזה יגיע לאוכלוסיות שדיברתי עליהן כעת.

מיכאל ביטון: אם הממשלה תעשה 80% מההערות שהערתי עכשיו, אנחנו נברך.

מיכאל ביטון: ואם הממשלה תחליט לפעול חד-צדדית ולעשות רפורמה שהיא לא באמת מיטיבה עם העניים ביותר ולא מיטיבה עם כל הפריפריה ולא מיטיבה עם אוכלוסיות מוחלשות שיכולות ליהנות, כמו קשישים בגיל פרישה, 62 ו-67, ולא עשתה מעשה מיוחד לסטודנטים, ולקחה לאנשים את הערך הצבור – אלה לא רפורמות שמיטיבות עם העניים והחלשים ביותר בחברה, ואני לא אאפשר לרפורמה הזאת בכל מחיר ובכל דרך לעבור בממשלה הזאת.

מיכאל ביטון: אנחנו ניפגש כאן בתוך שבוע עד 10 ימים בוועדה, ואני מקווה לקבל נתונים כפי שביקשו חברי כנסת, מבקש שיישלחו בימים הקרובים לממ"מ כל השאלות שלהם, שתהיה פה הצגה סדורה ומקיפה וכוללנית של השלכות הרפורמה, ומקווה שהממשלה תיעתר להמלצות שלנו ונוכל לברך על מעשה משמעותי בתחבורה הציבורית.

מיכאל ביטון: תודה רבה.

מיכאל ביטון: אני נועל את הדיון.