הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 24, פרוטוקול מספר 43, 2022-05-09 10:05

מיכל שיר סגמן: בוא נתחיל רגע מכמויות, תן לנו מספרים.

מיכל שיר סגמן: על כמה ילדים אנחנו מדברים שמוגדרים כעולים?

ברהן מלדה: אוקיי.

ברהן מלדה: מספר הילדים בין אפס לשבע עשרה.

ברהן מלדה: רק אוקראינה?

ברהן מלדה: או כולל ברוסיה גם?

מיכל שיר סגמן: אנחנו מדברים על אוקראינה כרגע, זה הדיון.

ברהן מלדה: אוקיי.

ברהן מלדה: אלפיים מאתיים ארבעים ילדים הגיעו מ-24 עד ה-1 במאי.

מיכל שיר סגמן: אוקיי.

ברהן מלדה: כמו התחלתי להגיד, המשרד נערך וקלט אותם, את חלקם הגדול בבתי מלון לשהות זמנית וחלקם נקלטו ישירות ברשויות עם חלק אצל משפחה, שכירות זמנית או דירת קלט שהרשויות - - -

מיכל שיר סגמן: יש לך את הפילוח כמה בבתי מלון, כמה בדירות זמניות?

ברהן מלדה: שנייה אחת, סליחה.

מיכל שיר סגמן: הבנו שיש דבר כזה גם של דיור שמנדבים אותו?

מיכל שיר סגמן: משהו כזה, איזה שהוא מונח כזה, לא כל כך ברור.

ברהן מלדה: דירות קלט זה כאלה דירות שהרשויות העמידו והעולים נכנסו.

ברהן מלדה: בראשית הקליטה היו ארבעים ושניים מלונות ולאט לאט זה ירד.

ברהן מלדה: היום אנחנו מדברים על עשרים ותשעה מלונות, שבהם יש אלף תשע מאות שלושים וארבעה עולים.

מיכל שיר סגמן: כמה מתוך הילדים נחשבים כתושב חוזר, שבעצם אולי לא זכאי לחלק מההטבות והתנאים של עולה חדש?

ברהן מלדה: אין לי את הפילוח הזה.

ברהן מלדה: אני יכול להגיד לגבי העולים מאוקראינה שנקלטו - - -

מיכל שיר סגמן: אז יש לנו עוד שעה וחצי לסוף הדיון, אני אשמח שבמהלך הדיון גם תחזור אלינו על הנושא של תושב חוזר, כי הבנו ששם יש בעיות.

ברהן מלדה: אוקיי, הבנתי.

מיכל שיר סגמן: גם לתושב יש זכויות שהן גם תחת משרד הקליטה.

ברהן מלדה: נכון.

ברהן מלדה: עכשיו, אני ככה אדבר על הקליטה של הילדים גם במלונות וגם ברשויות.

ברהן מלדה: במלונות עשינו מספר פעולות, בהפעלה של המועדוניות האלה באמצעות תנועות נוער, מורות חיילות שהפעילו אותן.

ברהן מלדה: בנוסף לכך, בעצם במלונות כל העולים קיבלו דיור זמני, כפי שאמרתי, עם עזרה של שלוש ארוחות ביום,

מיכל שיר סגמן: זה גם היום או מה שהיה בהתחלה?

ברהן מלדה: גם היום מקבלים שלוש ארוחות ביום, ואם כי המספר, כמו שאמרתי, הולך וקטן מכמעט ארבעת אלפים שהיו בזמן נתון.

ברהן מלדה: היום נמצאים כאלף תשע מאות, אלף תשע מאות עשרים וארבעה, ליתר דיוק.

מיכל שיר סגמן: איפה נמצאים האלף תשע מאות עשרים וארבע האלה?

ברהן מלדה: במלונות.

מיכל שיר סגמן: עדיין?

ברהן מלדה: כן.

מיכל שיר סגמן: כלומר, כמה מאות בודדים עברו בעצם מהמלונות.

ברהן מלדה: לא, לא, לא.

מיכל שיר סגמן: אם המספר המלא הוא אלפיים מאתיים ארבעים וכרגע יש אלף תשע מאות עשרים וארבע?

ברהן מלדה: לא, דיברתי על סך הכל העולים שנקלטו, שבינתיים היו במלונות, לא רק על הילדים.

מיכל שיר סגמן: אה, אוקיי.

ברהן מלדה: אוקיי.

ברהן מלדה: עכשיו, בנוסף לפעילות הזו אנחנו משתפים פעולה עם משרדי ממשלה שונים, כמו משרד הרווחה, משרד החינוך, רשויות מקומיות, הביטוח הלאומי וכן מהחברה האזרחית.

ברהן מלדה: כל זאת, על מנת להגן, אפילו במעט, על מצבם של הילדים ושיוכלו להיקלט בארץ בצורה מיטבית.

מיכל שיר סגמן: כמה זמן הם אמורים להיות במלונות?

מיכל שיר סגמן: זאת אומרת, מה היא המטרה?

מיכל שיר סגמן: מה היעד של המשרד, שהם יעברו ממלונות לבתים?

ברהן מלדה: בראשית הקליטה היה עד חודש ואחרי זה הצטמצם לשבועיים.

ברהן מלדה: מעל השבועיים בעצם הם זכאים לסיוע לשכר דירה.

ברהן מלדה: מי שנשאר מעל שבועיים, בעצם יתקזז לו החודש משכר הדירה שהוא אמור לקבל.

מיכל שיר סגמן: מה זה שכר דירה?

ברהן מלדה: שכר דירה, המשרד בעצם מסייע, נותן תקציב על מנת שעולה יוכל לשכור דירה באופן עצמאי בקהילה.

מיכל שיר סגמן: כלומר, המשרד נותן את השכירות החודשית?

ברהן מלדה: כן.

מיכל שיר סגמן: אני יוצאת מנקודת הנחה שההורים שם לא עובדים.

ברהן מלדה: הם לא עובדים.

ברהן מלדה: אני יכול להגיד גם שרוב העלייה מאוקראינה בעצם היא של נשים וילדים.

ברהן מלדה: על מנת להטיב איתם, הם מוגדרות כחד הוריות.

ברהן מלדה: מאחר ובעצם הבעלים או הגברים מגיל שמונה עשרה עד שישים יש להם איסור יציאה מאוקראינה, והם הגיעו אחרי תלאות וטראומות קשות עם הילדים.

מיכל שיר סגמן: אוקיי.

מיכל שיר סגמן: אנחנו מנסים להבין כאן תמונה ואני מרגישה שאני צריכה לסחוט מידע, תאר לי כרגע, יש אלפיים מאתיים ארבעים ילדים, מתוכם נשארו עוד כמה מאות, אני מניחה לפי המספר שנתת, עדיין בבתי מלון, מה היעד?

מיכל שיר סגמן: מה הצפי?

מיכל שיר סגמן: תיכף אני אשאל אותך על עריכה לקליטה חדשה, כי אנחנו עוד עלולים למצוא את עצמנו עם עוד גל כזה, עם ההפצצות באודסה, עוד יכול להיות כאן גל שיהיה מאוד מאוד גדול, יותר גדול אפילו מהגל הנוכחי שעברנו.

מיכל שיר סגמן: אבל מה קורה הלאה?

מיכל שיר סגמן: איפה הם נמצאים?

מיכל שיר סגמן: תאר לי את זה.

ברהן מלדה: תראו, מאחר וגם השכירות הזמנית שהעולים שוכרים - - -

מיכל שיר סגמן: כמה כסף הם מקבלים שכירות זמנית?

ברהן מלדה: לפי משפחה, התקציב הגבוה הוא אלפיים שבע מאות לחודש.

מיכל שיר סגמן: אלפיים שבע מאות שקלים לחודש?

ברהן מלדה: כן.

מיכל שיר סגמן: בלי קשר לכמה אנשים במשפחה?

מיכל שיר סגמן: אישה עם ילד, אישה עם שני ילדים, אישה עם ארבעה ילדים, זה אותו דבר?

ברהן מלדה: לא.

ברהן מלדה: גובה התקציב הכי נמוך הוא אלפיים שלוש מאות.

מיכל שיר סגמן: והגבוה?

ברהן מלדה: הגבוה אלפיים שבע מאות.

מיכל שיר סגמן: איפה הם שוכרים?

מיכל שיר סגמן: אני מניחה שזה לא באזור המרכז.

ברהן מלדה: זה פרוס על כל הארץ.

ברהן מלדה: כמו שהתחלתי להגיד, השכירות הזמנית והתנודה של העולים היא מאוד גדולה.

ברהן מלדה: גם אם אני אתן עכשיו נתונים לגבי מצב הילדים, איפה הם נמצאים, והם לא בהכרח יישארו שם.

ברהן מלדה: לכן, אנחנו כל הזמן בודקים את הנושא, על מנת לראות איפה יושכרו דירות כדיור קבע, באיזו רשות, על מנת שנוכל להתארגן בהתאם ולתת להם את המענים שדרושים לכך.

מיכל שיר סגמן: איפה הם ממוקמים?

מיכל שיר סגמן: איפה המסה הגדולה ביותר של העולים?

ברהן מלדה: המסה הגדולה של הילדים היא בנתניה, ירושלים, חיפה, תל אביב, אשדוד, נוף הגליל - - -

מיכל שיר סגמן: טוב לדעת שיש שם שכירות באלפיים שקלים לחודש.

מופיד מרעי: אלה המחירים היום, למען האמת.

ברהן מלדה: בנוסף לשכירות הם מקבלים גם סל קליטה.

ברהן מלדה: לא שאני יודע בוודאות את המדיניות, אני מוכן לברר - - -

מיכל שיר סגמן: יש כתובת אחרת במשרד הקליטה שיודע לענות לנו על השאלות?

ברהן מלדה: אני אברר ואני אחזור לוועדה.

מופיד מרעי: מתי?

מופיד מרעי: חשוב לנו לדעת מה קורה.

מיכל שיר סגמן: זה דיון על קליטת ילדים מאוקראינה.

מיכל שיר סגמן: אנחנו שואלים שאלות שמשרד הקליטה אמור לענות בקלות עליהן, ושלחנו את השאלות מראש.

מיכל שיר סגמן: יש מישהו אחר מתוך משרד הקליטה?

מיכל שיר סגמן: אני רואה כאן יקטרינה, אני רואה כאן את עדי אצלי ברשימה.

מיכל שיר סגמן: האם יש מישהו נוסף ממשרד הקליטה שיודע לענות לנו על השאלות?

ברהן מלדה: כבוד יושבת הראש, גם אני וגם כולן נמצאים באגף שירות הרווחה, ובעיקר אנחנו עסוקים במענים היותר רווחתיים ולא בצד הטכני של גביית גובה השכירות או משהו כזה.

מיכל שיר סגמן: כמה ילדים בעלי מוגבלויות עלו?

ברהן מלדה: אין לי את המספר.

מיכל שיר סגמן: אוקיי.

מיכל שיר סגמן: כמה ילדים עולים יתומים עלו?

ולדימיר בליאק: אבל לכולם יש טראומה, ללא ספק.

ברהן מלדה: אין לי את הנתונים של ילדים יתומים או כאלה שעלו ללא הורים.

מיכל שיר סגמן: אני מאוד מקווה שלמשרד הקליטה יש את הנתונים האלה, כי כרגע פה בוועדה זה נראה רע מאוד.

מיכל שיר סגמן: יש כאן חדר שמלא באנשים, בדיון שאמור לברר בדיוק את הדברים האלה.

מיכל שיר סגמן: אתה יודע מה, אין טעם, חבל לכולנו כאן על הזמן.

מיכל שיר סגמן: תעשה את הבירורים את השאלות, למשרד שלך יש את השאלות כי גם שלחנו אותן מראש.

מופיד מרעי: יש להם, אני יודע שיש להם גם.

ברהן מלדה: כבודה, למי זה נשלח במשרד?

תמי ברנע: לאיש הקשר של בין הכנסת למשרד הקליטה, גם קיבלנו מענה בכתב.

ברהן מלדה: המענה, שלפחות, לי יש - - -

מיכל שיר סגמן: אני מבינה, אבל תשמע, זה לא רציני וזה מבזבז לנו כאן את הזמן.

מיכל שיר סגמן: תחזור אלינו עם שאלות, תברר עם מי שצריך.

מיכל שיר סגמן: אי אפשר להמשיך דיון בצורה כזו.

מופיד מרעי: מה התפקיד שלך במשרד העלייה והקליטה?

ברהן מלדה: אני עובד סוציאלי ומרכז את תחום הילדים.

מיכל שיר סגמן: קיבלנו תשובות מיועץ השרה.

מיכל שיר סגמן: תשמע, אני מפסיקה כרגע את השיח איתך.

מיכל שיר סגמן: ברשותך, תברר מול לשכת השרה מה קורה.

מיכל שיר סגמן: אנחנו דורשים, אנחנו לא מבקשים, אנחנו דורשים פה בוועדה מענה לשאלות שלנו, כי כרגע חוץ מגמגום על זה שיש חלק מהילדים בבתי מלון, חלק עברו לדיור, חלק מקבלים אלפיים שקלים בחודש, על מנת למצוא שכירות במרכז הארץ, לא פחות ולא יותר.

מיכל שיר סגמן: אפילו לא התחלתי עוד שאלות על איפה הם נקלטו, הלכה למעשה, איפה הם ישנים בלילה, מה הם אוכלים, אילו מענים רגשיים יש להם, איזה בית ספר או גן ילדים הם הולכים אליו ואפילו ברמת חיסון אין לי מה לשאול.

מיכל שיר סגמן: אז, אין לי מה כרגע להמשיך את הדיון איתך.

מיכל שיר סגמן: תברר את התשובות לשאלות, בבקשה, השאלות נשלחו אליכם מראש.

מיכל שיר סגמן: אני אחזור אליך בעוד עשרים דקות.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: משרד הרווחה, אילן ברוש, בבקשה.

אילן ברוש: קודם כל, שלום לכולם.

אילן ברוש: שלום, חברת הכנסת מיכל ולכל הצוות.

אילן ברוש: אני אגיד לזכותו של משרד הקליטה, שאני כן בפורומים הקבועים איתם, יש להם את הנתונים.

אילן ברוש: השאלות ששאלת יש להם תשובות, ואני מתאר לעצמי - - -

מיכל שיר סגמן: אוי ואבוי אם לא.

אילן ברוש: מי שנוגע בזה, אז יודע להגיד את ההתייחסות.

אילן ברוש: אז אני ראש אגף החירום של המשרד ואני הפרויקטור למבצע צו השעה של משרד הרווחה מה-17 במרץ.

אילן ברוש: אני מנהל, בשיתוף פעולה עם הג'וינט ועם מד"א.

אילן ברוש: אני לא יודע אם אתם מכירים, אנחנו ככה מתחת לרדאר בהקשר הזה ואני אסביר גם למה.

אילן ברוש: מבצע צו השעה הוא בעצם מבצע - - -

מיכל שיר סגמן: כן, ראיתי.

מיכל שיר סגמן: נסעתי לגבולות שם, ראיתי בעיקר את איחוד הצלה, את מד"א פחות.

אילן ברוש: איחוד הצלה הוא משהו אחר, אבל אני אתייחס אם תרצי גם לזה.

אילן ברוש: צו השעה בעצם מטפל בכל אוכלוסיית נמלטי המלחמה.

אילן ברוש: אנחנו לא קוראים להם פליטים, כי הם לא פליטים.

אילן ברוש: עד היום, מה-24 בפברואר נכנסו לישראל עשרים ותשעה אלף שמונה מאות אנשים, מתוכם תשעה עשר אלף ומאתיים נמלטי מלחמה, שהם בעצם אוכלוסיית היעד שמשרד הרווחה מטפל בה.

מיכל שיר סגמן: ספציפית מאוקראינה?

אילן ברוש: רק מאוקראינה מה-24 בפברואר עד היום, תשעה עשר אלף ומאתיים נמלטי מלחמה, שבעצם ההגדרה שלהם היא תיירים.

אילן ברוש: הם נמצאים פה על אשרות תייר.

מיכל שיר סגמן: העולים לא כלולים?

אילן ברוש: לא, לא.

מיכל שיר סגמן: כלומר, הסכום של האלפיים או שלושת אלפים איש?

מיכל שיר סגמן: אגב, הנתון שהוא נתן פה הוא לא נכון, כי יש לנו נתון של שלושת אלפים שמונה מאות עולים.

אילן ברוש: אני אעשה רגע הבחנה, יש עולים חדשים, יש זכאי חוק השבות, חלקם כבר מקבלים את הזכאות בעוטף ובחוץ, ויש כאלה שמגיעים לפה לאשרה אחרונה של נתיב, שהם במסלול ירוק שלGO, NO GO ואחרונים הם מה שבעצם, מה שקוראים להם, פליטים.

אילן ברוש: הם לא פליטים, הם נמלטי מלחמה והם בעצם האוכלוסייה שמשרד הרווחה מטפל בזה, בשיתוף פעולה עם הג'וינט ועם מד"א.

תמי ברנע: אז כמה נכנסו כנמלטי מלחמה?

מיכל שיר סגמן: תשעה עשר אלף ומאתיים.

אילן ברוש: בדיוק.

אילן ברוש: עכשיו, אני אדייק לכם את המספרים, מתוכם אלפיים מאה עזבו, לא אושרו.

אילן ברוש: אנחנו היום בבוקר, מהנתון של המוקד, שבע עשרה אלף שש מאות נמלטי מלחמה שוהים בישראל על אשרת תייר, מטופלים באמצעות מוקד צו השעה של משרד הרווחה ומקבלים סל מענים רציף.

אילן ברוש: אני לא אעבור אתכם על כל הפרויקט, אבל בגדול הוא נמצא בשלושה מוקדים, המוקד הראשון בטרנזיט בנתב"ג.

אילן ברוש: הטרנזיט בנתב"ג הוא מרכז קבלת הקהל ממי שיורד מהמטוס.

אילן ברוש: כל מי שיורד והוא זכאי חוק השבות או עולה, הוא הולך לטרמינל אחד.

אילן ברוש: מי שהוא נמלט מלחמה, הוא מגיע לטרמינל שלוש.

אילן ברוש: אז, כאשר הוא יורד בטרמינל שלוש, הוא עובר דרך הטרנזיט, שתי עובדות סוציאליות של המשרד ביחד עם עמותה שנקראת CIMI מסתכלים, נותנים סים לכל אחד, פלייר שכתוב בו את צו מוקד השעה 5130, כמה הסברים.

אילן ברוש: בעצם כל מי שמגיע הוא מראש מצהיר לאן הוא בא, מי המשפחה שמארחת אותו.

מיכל שיר סגמן: חייב?

אילן ברוש: חייב.

אילן ברוש: זה תנאי הגעה לישראל למי שהוא נמלט מלחמה.

אילן ברוש: אני תיכף אסביר את המורכבות וכיצד זה פוגש אותנו.

אילן ברוש: חשוב לי לציין שהרוב המכריע הוא נשים וילדים, תיכף אני אתן לכם נתונים ומספרים.

אילן ברוש: זאת האוכלוסייה, מה שנקרא, האוכלוסייה הקשה והמורכבת.

אילן ברוש: לצורך העניין, כרגע, נכון להיום, יש כשלושים אחוז ילדים, שזה חמשת אלפים ארבע מאות.

אילן ברוש: דרך אגב, את כל הנתונים שלחנו לכם מסודר באמצעות נפתלי שהוא הפרויקטור לנושא הפרטני.

מיכל שיר סגמן: את זה קיבלנו.

אילן ברוש: יש לנו שלושה דסקים.

אילן ברוש: דסק פרטני שמטפל בנושאים האלה, דסק SOS שהוא מצבי חירום וקיצון, שזה סחר בנשים, אלימות, פגיעה בילדים.

אילן ברוש: אני לא אשתף אתכם, בגלל צנעת הפרט וזה בשידור כרגע.

אילן ברוש: אבל יש מקרים ממש קשים, שאנחנו יום יום מטפלים בהם ומנסים ככל הניתן להגיע למי שפונה אלינו.

אילן ברוש: הרעיון של המוקד הוא שכל אחד יכול לפנות אליו, הרשויות המקומיות, האזרחים וכל מי שרוצה.

אילן ברוש: עד היום נכנסו למוקד עשרים וארבע מאתיים אלף שיחות.

אילן ברוש: כלומר, אפילו יותר מסך כל העולים.

אילן ברוש: כל השיחות האלה מנוטרות, בודקים בעצם מה השיחה ואז מעבירים אותה לדסק הרלוונטי, אם זה גיור, אם זה מזון, אם זה ביגוד.

מיכל שיר סגמן: איפה הם ישנים?

מיכל שיר סגמן: זה שיש משפחה, זה לא אומר שהמשפחה יכולה לקלוט אותם.

אילן ברוש: אז רגע, תיכף ניגע בבעיות הפרטניות, אבל בגדול אם אנחנו מדברים על הילדים, אז אמרתי חמשת אלפים ארבע מאות ילדים, מתוכם שבעים וחמישה ילדים עם צרכים מיוחדים - - -

מיכל שיר סגמן: איזה גילאים?

מיכל שיר סגמן: כלומר, אפס עד שבע עשרה?

מיכל שיר סגמן: אפס עד שמונה עשרה?

אילן ברוש: אפס עד שמונה עשרה.

אילן ברוש: על הפילוח פחות רלוונטי לדבר כמה, אבל אם את רוצה לדעת, עד שש שנים אנחנו מדברים עד שלוש שנים שניים עשר ועד שש שנים שישה ילדים, סליחה זה הצרכים המיוחדים.

אילן ברוש: לגבי הילדים הרגילים, עד שלוש שנים מאתיים חמישים ושניים ילדים ועד שש שנים, שלוש מאות שישים וארבע ילדים.

מוריה רבינוביץ': סליחה, אלו נתונים רק לגבי ילדים שהם מוכרים לשירותי הרווחה, מתוך אלף שמונה מאות ארבעים?

אילן ברוש: לא, זה סך הכל הנתונים מתוך כל - - -

מוריה רבינוביץ': שמונה מאות ארבעים, זו הטבלה.

מוריה רבינוביץ': תסתכל, בסך הכל זה אלף שמונה מאות ארבעים.

אילן ברוש: נכון.

אילן ברוש: אלף שמונה מאות ארבעים.

מוריה רבינוביץ': אבל, סך הכל אמרת שיש חמשת אלפים ארבע מאות.

אילן ברוש: שפנו למוקד, שנמצאים - - -

מיכל שיר סגמן: לא, חמשת אלפים ארבע מאות ילדים אמרת.

אילן ברוש: כן, אלף שמונה מאות ארבעים פנו למוקד.

אילן ברוש: אלה הילדים שאנחנו נתנו להם - - -

מיכל שיר סגמן: כלומר, יותר מארבעת אלפים איש שהם מעל גיל שש, הילדים הם מעל גיל שש בעצם, זה מה שאתה אומר?

אילן ברוש: בדיוק.

אילן ברוש: הנקודה השנייה שחשוב להדגיש היא כמה ילדים עם צרכים מיוחדים שהגיעו, בסדר?

אילן ברוש: יש לנו כרגע, אנחנו מדברים על שבעים וחמישה ילדים, בהגדרה של צרכים מיוחדים, בהקשר של או צרכים פיזיים, רפואיים או צרכים נפשיים או מוגבלות שכלית התפתחותית, אחת משלושת הקטגוריות האלה.

אילן ברוש: אנחנו יודעים מי הם, אנחנו מכירים את המשפחות והן תחת טיפול.

אילן ברוש: עכשיו, חשוב לי לומר שהמוקד והפרויקט שנקרא צו השעה, נותן מענה לילדים בחמישה דברים מרכזיים, בסדר?

אילן ברוש: אחד, הוא כל סוגיית המזון.

אילן ברוש: אם אני מסתכל על הפניות, צריך להבין החבר'ה שמגיעים באשרת תייר, הם לא יכולים לעבוד.

אילן ברוש: אין להם בכלל זכאות לעבודה, הם נמצאים פה או אצל המשפחות שקיבלו אותן ואז הם נטל על המשפחה, או שהם עושים כל מיני דברים על מנת להתפרנס או לא חוקי או כל מיני דברים שאני לא אפרט.

אילן ברוש: אז, אנחנו בעצם מסייעים להם בסל מזון, באמצעות אש"ל ירושלים או הג'וינט.

אילן ברוש: הקצנו לזה כמעט שלושה וחצי מיליון שקלים, סיימנו את הסל הראשון.

אילן ברוש: כל משפחה שפונה ומבקשת סיוע במזון, מקבלת שבע מאות שקלים סל מזון לרכישה של כל דבר.

מיכל שיר סגמן: לחודש קבוע, שבע מאות שקלים?

אילן ברוש: לבן אדם, למשפחה.

מיכל שיר סגמן: אה, לבן אדם או למשפחה?

אילן ברוש: לבן אדם.

אילן ברוש: אם זה משפחה עם ילד, אז זה שבע מאות שקלים לבגיר ובהתחשבות הזו, חמש מאות שקלים.

אילן ברוש: אנחנו עושים איזו שהיא הערכה.

אילן ברוש: דרך אגב, כל מי שנותן את המענה הוא עובד סוציאלי מקצועי, זה לא מוקדן או משהו כזה.

אילן ברוש: הוא עובד סוציאלי שקורא את הפניה, מנתח אותה, מבין אותה ואם צריך גם שולחים עובד סוציאלי לעשות בדיקה, לבדוק האם הדבר הוא אמיתי.

אילן ברוש: כי, היו לנו מקרים של ניסיונות לא נעימים לקחת כרטיסים של אנשים או מישהו שאסף שלושים דרכונים ובא בתמורה לקחת את הכרטיסים, אז אנחנו די מקפידים שהדברים יהיו תחת מעקב, מה שנקרא, ובקרה של עובד סוציאלי.

אילן ברוש: הם אלה בעצם האנשים שמחזיקים את המוקד בהיבט של המענים.

אילן ברוש: אלו עובדים סוציאליים שעובדים כבר חודשיים ימים סביב השעון ונותנים את המענים האלה.

מופיד מרעי: אז הסל מזון הוא למעשה במתכונת של דמי מחייה כזה?

אילן ברוש: כן, בדיוק.

אילן ברוש: בהתחלה זה היה שופרסל, עכשיו העברנו את זה לפרויקט של אשל ירושלים.

אילן ברוש: הם מגיעים עד הבית ונותנים את הכרטיס.

מופיד מרעי: ואז הוא מגיע ומקבל?

אילן ברוש: כן, הוא מגיע, חותם על הצהרה שהוא משתמש בכרטיס.

אילן ברוש: אנחנו מאמתים שהוא אכן הבן אדם שהגיע מה-24 בפברואר, הוא אכן מי שעומד בקריטריונים.

אילן ברוש: אנחנו ממש עובדים בצמוד עם מנהל האוכלוסין ורשות ההגירה.

אילן ברוש: כל יום אני מקבל דוח נתונים של כניסה ויציאה, אנחנו על זה במאה אחוז.

אילן ברוש: אני רק אסיים את המענים, על מנת שנבין את התמונה הכוללת.

אילן ברוש: כל הסוגיה של ביגוד, כל מי שצריך ביגוד - - -

מופיד מרעי: אנחנו גם רוצים להבין.

אילן ברוש: אני אשמח, אני פה בשביל זה.

אילן ברוש: אני באתי עכשיו מהמוקד וזה היום שהוא בעצם יום פה.

אילן ברוש: דרך אגב, חשוב להבין שאת הפרויקט הזה מרימים הרבה מהחברה האזרחית, מהארגונים החברתיים, שהם באמת נכנסו תחת האלונקה ונתנו את כל מה שיש להם.

אילן ברוש: אני לא אגע בדברים ספציפיים, אבל תרומות במיליונים, כרטיסים.

אילן ברוש: כל הסוגיה של בגדים היא באמצעות ויצו, ביגודית, כל אחד מגיע לביגודית.

אילן ברוש: הוא רשאי לבחור עד חמישה פריטים.

אילן ברוש: אני יכול להגיד לך במספרים, וגם שלחנו לכם, אני לא אלאה אתכם בנתונים, אבל כמה הגיעו לביגודית, כמה בגדים הלכו, אנחנו גם עושים על זה מעקב.

אילן ברוש: כל הסוגיה של מענים רפואיים, שזו הייתה הבעיה המרכזית, כי תייר שמגיע לפה הוא לא זכאי לביטוח רפואי והוא לא מקבל מענה רפואי.

אילן ברוש: באמצעות חברת טרם שעד גיל שישים, כל מי שמגיע מאוקראינה והוא נמלט מלחמה והוא בתוך הקטגוריה של צו השעה, הוא זכאי לטיפול רפואי מלא, בדיוק על פי החוזה שסיכמנו.

אילן ברוש: מדובר על תקציב של בערך חמישה וחצי מיליון שקלים.

אילן ברוש: אני לא אפרט, אבל היו כבר אפילו ניתוחים, הפלות, לידות וכל זה יורד בעצם מהסל התקציבי.

אילן ברוש: זה הסיפור של המענה.

אילן ברוש: נתנו גם מענה לשישים פלוס, שזה בעצם תקציב הרבה יותר גבוה והתעריף הוא יותר גבוה לאנשים שהם אוכלוסייה מבוגרת.

אילן ברוש: הסיפור של סיוע נפשי, עשינו התקשרות לסיוע נפשי בשלושה מימדים, אחד באמצעות נט"ל שזה סיוע נפשי טלפוני.

אילן ברוש: כל מי שרוצה ואומר שהוא צריך שיחה.

אילן ברוש: אני חייב לספר, זו אנקדוטה מעניינת, התחלנו את המוקד עם מוקדנים ומוקדניות דוברי רוסית, ואז הבנו שביומיים הראשונים אנשים התקשרו, שמעו רוסית וניתקו את השיחה.

אילן ברוש: אז, הבנו שקשה להם לשמוע רוסית, אז החלפנו את המוקדנים בדוברי אוקראינית, ואז כל השיחות נענו, ובעצם התחיל המנגנון של המענה.

אילן ברוש: כי, אנחנו לא ידענו את זה, אבל מי שבא מאוקראינה קשה לו קצת עם הרוסית.

אילן ברוש: כנ"ל הטיפולים, כל הטיפולים הנפשיים והסוציאליים, אנחנו מקפידים שהם יהיו בשפה האוקראינית.

אילן ברוש: אנחנו נותנים אפשרות גם לשיח ברוסית.

אילן ברוש: אם תתקשרו למוקד עכשיו, כוכבית חמש אחת שלושים, יענו לכם או ברוסית או באוקראינית או בעברית - - -

מופיד מרעי: זה מסתכם בשיחה טלפונית או שמעבר לזה?

אילן ברוש: אז ישנן שלוש אופציות, הדבר הראשון הוא שיחה טלפונית והמטפל עושה אבחון, ואם הוא מרגיש שצריך לעשות פגישה פרונטלית, אז אנחנו מעבירים אותו גם לטיפול.

אילן ברוש: אם תסתכלו בדיווח, עד עכשיו חמישה ילדים קיבלו טיפול פסיכולוגי ופסיכיאטרי צמוד, בהתאם לאבחון של נט"ל, לשיחה שהייתה.

אילן ברוש: בעצם, הם החליטו האם הוא מצריך טיפול יותר עמוק, יותר אינטנסיבי.

אילן ברוש: מאה שבעים וארבע שיחות של טיפול נפשי כרגע היו באמצעות המוקד וחמש טיפולים פרטניים.

מופיד מרעי: אתם מפנים אנשים או ילדים - - -

אילן ברוש: כל מי שרוצה.

מיכל שיר סגמן: עד כמה הם מודעים לשירות הזה?

מיכל שיר סגמן: עד כמה הם יודעים שזה קיים?

אילן ברוש: כולם יודעים.

אילן ברוש: בפלייר של מוקד צו השעה הגדרנו את חמשת המענים, מזון, רפואי, קורת גג, נפשי והשמה במוסדות רווחה, אלו המענים שהמוקד נותן.

מופיד מרעי: אתם יודעים שיש לנו מרכזי חוסן?

אילן ברוש: בוודאי, מה זה יודעים?

מופיד מרעי: אתם מפנים אותם?

אילן ברוש: מרכזי חוסן לא יודעים לטפל באוקראינית.

אילן ברוש: יש מרכז חוסן - - -

מופיד מרעי: זו בדיוק השאלה.

מופיד מרעי: הם יודעים לטפל בנפגעים כתוצאה מטראומה כזו או אחרת, מלחמתית ואירוע צבאי, בעיקר בגדר, בעוטף עזה, בצפון.

מופיד מרעי: כן, אני חושב שבהכוונה נכונה ובהסבר נכון ובליווי כמובן של אנשים שיודעים לתרגם, יכולים להיכנס ולהיות מטופלים במרכז חוסן שבמלא קיים וזה יכול לעזור.

אילן ברוש: אל"ף, אני חבר בהקמה של צוותי החוסן כולל בצפון אל מול הילה וגם דרך זה, אני מכיר את כל מרכזי החוסן.

אילן ברוש: להפעיל עכשיו את מרכזי החוסן במכרזים, הרי בסוף זה כסף.

אילן ברוש: אנחנו כדי לשטח בירוקרטיות ולעבוד נכון התחברנו לג'וינט, והג'וינט יותר קל לו לעשות התקשרויות ולא דרך שירות המדינה, שזה הצעות מחיר ותלכו וזה.

אילן ברוש: לכן, המהירות הייתה קריטית פה, הג'וינט קיבל את התקציב, הוא עשה את ההתקשרויות וככה אנחנו בעצם פתרנו את הבעיה.

אילן ברוש: עכשיו, להתחיל באמצעות המשרד לעשות קול קורא, להתחיל לחפש ולהתחיל זה, זה לוקח זמן.

מופיד מרעי: אני משאיר לכם את זה.

אילן ברוש: אז אני אומר, פתרנו את זה וחשבנו על דרך נכונה לעשות את זה חוקי, נכון ותקין, באמצעות הג'וינט שבעצם אלו הפלטפורמה שמציעה את השירותים באמצעותנו.

אילן ברוש: לכן, אנחנו משולש, מד"א, ג'וינט, רווחה.

אילן ברוש: יש שלושה קודקודים לציר הזה, יוסי היימן, אלי בין ואני, אנחנו בעצם הצוות שמוביל את המהלך הזה ברמה הלאומית.

אילן ברוש: דבר נוסף שרציתי לדבר עליו, דיברתי על הסוגיות הרפואיות ודיברתי על הנושא של הדיור, אנחנו מזהים בערך שישים רשויות שבהן יש את מרבית נמלטי המלחמה.

אילן ברוש: אני לא אעבור כרגע על כל הרשימה, אבל בגדול המוקדים הם חיפה, ראשון לציון, אשדוד, פתח תקווה, אשקלון, בתי ים, נתניה ובאר שבע.

אילן ברוש: מן הסתם אלו גם המקומות שיש בהם גם מרבית ריכוז של עולים.

אילן ברוש: לצורך העניין, במקומות האלה, מה שנקרא, שמנו כרגע את המאמץ.

אילן ברוש: אנחנו יודעים בכל רשות כמה יש במספרים, זה גם מופיע לכם בטבלה, נמלטי מלחמה וכמה מתוכם הם ילדים.

אילן ברוש: לכן, אנחנו משתדלים באמצעות עמותות וארגונים כרגע להיכנס לקטע הבלתי פורמלי, בעיקר אחר הצהריים.

אילן ברוש: הנחת העבודה היא שבאמת ההורים, האימהות בעיקר, לא יוצאות לעבודה, אלא נשארות בתוך הלחץ המטורף הזה של או מאחרים, או משפחות או דודים, קרובים כאלה ואחרים, זה מורכב.

אילן ברוש: הערכה שלנו היא שככל שהזמן יימשך, זה יהיה הרבה יותר מורכב.

מיכל שיר סגמן: ולכן השאלה היא האם יש איזה שהוא מענה להעביר אותם משם?

מיכל שיר סגמן: זו שאלה אחת.

מיכל שיר סגמן: השאלה השנייה היא לגבי החינוך שלהם.

אילן ברוש: אוקיי.

אילן ברוש: אז לגבי המענה של להעביר אותם, אנחנו על זה.

אילן ברוש: יש לנו כרגע אלף מיטות, שעשינו התקשרות עם שלושה בתי מלון, בחוזה פתוח ומסודר.

אילן ברוש: בנוסף, שני יזמים שבעצם הציעו לנו דירות בקהילה.

אילן ברוש: כרגע מושמים, מתוך המלונות שאנחנו פתחנו, לא פתחנו מלון אחד שכולו קליטה.

אילן ברוש: אלו מלונות שפעילים ובתוכם יש לנו חדרים בהסכם, כמו למשל זיכרון, ירושלים, ארד וכו' וכו'.

אילן ברוש: כרגע נמצאים במלונות, סדר גודל, של שמונים וארבע משפחות, מתוכן שלושים ושישה ילדים.

אילן ברוש: זה לא מלון כמו שמשרד הקליטה פתח, שכולו עולים ושם בעצם 24/7 צריך לתת מענה, זה מלון רגיל שבו נמצאים אורחים מכל הארץ ומחו"ל.

אילן ברוש: נמלטי המלחמה בעצם שוהים שם עם שתי ארוחות ביום.

מיכל שיר סגמן: העניין הוא שמדובר פה על מספר מאוד מועט של אנשים שכרגע נמצאים בבית מלון.

אילן ברוש: כן, כן.

מיכל שיר סגמן: השאלה שלי היא באמת על משהו שהוא רחב יותר.

מיכל שיר סגמן: אנחנו מדברים על שבעה עשר אלף איש - - -

אילן ברוש: נכון.

מיכל שיר סגמן: כחמשת אלפים ילדים שאין להם בעצם מעמד חוקי.

אילן ברוש: לא, יש להם מעמד של תייר, הם על אשרת תייר פה.

מיכל שיר סגמן: מעמד תייר, זה מעמד תייר.

מיכל שיר סגמן: זה אומר שהם לא יכולים לעבוד, וזה אומר שאין השתלבות.

מיכל שיר סגמן: זאת אומרת, זה לא איזה שהוא משהו, והלוואי ואם היינו יודעים שזה הולך להיגמר בעוד חודש, ובעוד חודש הם חוזרים לבתים שלהם, אז הדיון כנראה היה אחר.

מיכל שיר סגמן: פה, זה לא רק שכנראה לא חוזרים, אלא שנקבל תיכף גל נוסף, לפי איך שזה נראה, זאת אומרת עלולים.

אילן ברוש: אז, אל"ף, זה נכון וזה מדויק.

אילן ברוש: אני רק רוצה לומר - - -

מיכל שיר סגמן: לכן השאלה שלי היא ברמת הערכות.

מיכל שיר סגמן: הערכות, כמו שאמרת, היא קודם כל כסף, היא הערכות תקציבית, וזה עניין של מטרה.

מיכל שיר סגמן: בוא תגיד לי מה הולך להיות, הרי כמו שאמרת, הם לא ימשיכו לגור אצל הדודים שלהם ואצל קרובי המשפחה, כי כל משפחה, נחמדה עד כמה שהיא תהיה, באיזה שהוא שלב יש איזו שהיא בעיה של מקום, בעיה של עול ויש גם בעיה של דוחק וזה לא יעבוד לאורך זמן.

אילן ברוש: מקבל.

מיכל שיר סגמן: מה הלאה?

מיכל שיר סגמן: מה קורה איתם?

מיכל שיר סגמן: איפה הם יגורו?

מיכל שיר סגמן: במה הם יעבדו?

מיכל שיר סגמן: האם פותחים להם אשרת עבודה מיוחדת?

מיכל שיר סגמן: האם הילדים כבר משולבים או ישתלבו במערכות החינוך?

מיכל שיר סגמן: מעבר לזה, גם לגבי המענים הרגשיים, יש הבדל בין זה שבן אדם מרים טלפון, כי קצה נפשו, או כי אמא נורא נורא דואגת לילד שלה, שמראה סימני מצוקה, לבין זה שמישהו בא ושואל בן אדם, אתה בסדר?

מיכל שיר סגמן: אוקיי?

מיכל שיר סגמן: זה הבדל מאוד מאוד גדול.

מיכל שיר סגמן: אז על זה אני יותר רוצה להתעכב.

אילן ברוש: אז אני אתייחס.

אילן ברוש: קודם כל, השאלות הן מצוינות, אני לגמרי מבין את מה שאת אומרת.

אילן ברוש: קודם כל, כמו שאמרתי, הפרויקט התחיל ב-17 במרץ והנחת העבודה שלנו הייתה שלושה חודשים, לשם התכווננו.

אילן ברוש: בנוסף, גם מבחינת התקציב, זה יוצא סדר גודל של שלושה עשר מיליון, שניים עשר מיליון לחודש, לתת את סל המענים האלה.

אילן ברוש: מבחינה תקציבית, אנחנו כן, כל חודש אנחנו פונים לאוצר, מסבירים את הצרכים ומקבלים.

אילן ברוש: כרגע את החודש הזה סיימנו ואת החודש השני קיבלנו, כל חודש בחודשו, כאשר עוד פעם, הנחת העבודה שלנו כרגע היא שלפחות בשלושה חודשים הנוספים, אנחנו נצטרך להתמודד עם הסוגיה הזו.

אילן ברוש: כלומר, זה אומר כמעט חצי שנה - - -

מיכל שיר סגמן: למה לא להתמודד איתה כבר עכשיו בתכנון ארוך טווח?

אילן ברוש: מתמודדים.

אילן ברוש: אמרתי, שלושה חודשים ועוד שלושה חודשים זה חצי שנה.

אילן ברוש: כבר נכנסנו לפרויקט שהוא בר קיימא, כי מי שעשה אותו עד עכשיו הם עובדי משרד.

אילן ברוש: כלומר, זה אומר עובדים בתפקידים מאוד קריטיים כמוני או כל הפרויקטורים - - -

מיכל שיר סגמן: שעוסקים בשוטף של היום יום.

אילן ברוש: הם עזבו את השוטף שלהם ובאו לשבת במוקד צו השעה.

אילן ברוש: צפינו שזה הולך להיות, לכן עשינו התקשרות עם חברות חיצוניות.

אילן ברוש: כרגע למוקד לקחנו עובדת סוציאלית ותיקה שמנהלת את המוקד מאתמול, בחרנו עוד שישה עובדים ועובדות סוציאליות להיות, מה שנקרא, הדסקאים והרפרנטים, והפכנו אותו לבר קיימא.

אילן ברוש: זאת, מתוך הנחת עבודה שאלו הולכים להיות כמה חודשים ארוכים ואי אפשר לנטרל את העובדים מהעיסוק שלהם.

אילן ברוש: כלומר, גם פה לקחנו איזה שהוא נתח תקציבי והפכנו את זה למשהו שאפשר לנשום, ואני כאילו ממבט על בעצם משגיח ורואה שהכל מתנהל כפי שהגדרנו בדירקטיבה המשרדית.

אילן ברוש: לגבי סוגיית הילדים, אני אשאיר את זה תיכף למשרד החינוך שיתייחס בהקשר החינוכי.

אילן ברוש: לגבי סוגית - - -

מיכל שיר סגמן: טיפול נפשי?

אילן ברוש: טיפול נפשי, שוב, אני חושב שבהיבט הטיפול הנפשי נתנו מעטפת מלאה, גם טיפול.

אילן ברוש: כל מי שרוצה זכאי להתקשר, לקבל טיפול ויש לזה מודעות, יש לזה הד.

אילן ברוש: כלומר, יש לנו גם קבוצת פייסבוק של נמלטי מלחמה מאוקראינה וגם יש ווטסאפים וזה עובר מפה לאוזן, כל דבר מתגלגל מהר מאוד.

אילן ברוש: בנוסף, במוקדים אנחנו משולבים מאוד מאוד עמוק עם השלטון המקומי.

אילן ברוש: השלטון המקומי משתף פעולה איתנו ביחד.

אילן ברוש: אני רק אגיד שהנחת העבודה של המשרד הייתה, במקום להטיל את המשימה על הרשויות המקומיות ועל מחלקות הרווחה, עשינו הפוך, פעם ראשונה שאנחנו לוקחים את המשימה הלאומית על המטה, על המשרד ואנחנו נותנים שירות לרשויות המקומיות, מתוך הנחה שגם תקופת הקורונה וגם המשברים הסוציאליים שהיו בשנתיים האחרונות יעמיסו עליהם.

אילן ברוש: זה הוכח כפרויקט שעובד מאוד טוב.

אילן ברוש: שוב, אני אומר, אנחנו עם הזמן נזהה יותר ויותר תופעות של צורך בכלכלה, במזון ובכסף.

אילן ברוש: אנחנו הגשנו בקשה לאפשר להעסיק את כל נמלטות המלחמה בתחום של סיעוד ודיור מוגן בבתי אבות.

אילן ברוש: שם, אנחנו מזהים קושי בעובדים, אמרנו בואו ניתן - - -

מיכל שיר סגמן: יש המון קושי בעובדים, אני יכולה להגיד לך שפנו אליי אנשים אפילו בקניון ושאלו אותי למה לא מאפשרים להם לעבוד, הם יכולים.

מיכל שיר סגמן: אנשים שמחים, הם ישמחו לקלוט אותם.

אילן ברוש: אז זהו, יש פה בעיה חוקית, יש פה בעיה של אשרת תייר.

אילן ברוש: דרך אגב, מה קורה אם עוד חודש וחצי שנגמרות האשרות?

אילן ברוש: זאת השאלה המרכזית שעולה למוקד.

אילן ברוש: נגמרת לי האשרה עוד חודש וחצי, מה אני עושה?

אילן ברוש: שאלה.

מיכל שיר סגמן: לא יודעת למה בחרו לשים אותם על אשרת תייר, זו בעיה אחרת.

מיכל שיר סגמן: אפשר פשוט לשנות את ההגדרה, אתה יודע.

מיכל שיר סגמן: זה יפתור לך את הבעיה הרבה יותר מהר.

אילן ברוש: אני אלאה אתכם על הבג"צים שיש מהפליטים מאפריקה ומסודן וכו', שגם איתם אנחנו מתמודדים.

מיכל שיר סגמן: ברור שבגלל הפליטים מאפריקה הם לא מקבלים מעמד פליט, זה אני די בטוחה שברור לכל היושבים כאן בשולחן.

אילן ברוש: לסיכום, אני לא רוצה עוד להרחיב, אבל כל הנושא מונח אצלכם בהתייחסות שכתבנו, כולל מספרים.

אילן ברוש: אנחנו על המוקד עשרים וארבע שבע, הוא פעיל כל יום משמונה בבוקר עד שש בערב, מלבד סופי שבוע וזהו.

אילן ברוש: אני מקווה שאנחנו יודעים לתת את המענים כמו שצריך ודגש, דרך אגב, הוא על מקרי הקיצון.

אילן ברוש: אנחנו שמים SLA שמידי עד שעתיים, בעיקר למקרים שמגיעים אלינו, טלפונים של תצילו אותי.

אילן ברוש: אנחנו שם ביחד עם דינה דומיניץ, היא לא פה, אבל משרד המשפטים, עם הימ"רים ועם כל מי שנמצא אנחנו יודעים לעשות תקשורת מהירה ולהגיע למי שצריך.

אילן ברוש: היה גם סיפור של שני ילדים שהגיעו בלי הורים, בדקנו את הסוגיה של האפוטרופוס - - -

מיכל שיר סגמן: רק שניים?

אילן ברוש: כן, בלי הורים בכלל.

מיכל שיר סגמן: בלי הורים בכלל, רק שניים?

אילן ברוש: כן.

אילן ברוש: בלי הורים בכלל, קטינים שהגיעו בלי הורים.

מיכל שיר סגמן: אז זה אומר שרוב היתומים אז עלו דרך משרד העלייה והקליטה.

אילן ברוש: לא, אנחנו מטפלים גם - - -

מיכל שיר סגמן: יש כמה מאות.

אילן ברוש: לא, אין כמה מאות - - -

מיכל שיר סגמן: יש שש מאות ילדים יתומים.

אילן ברוש: יש לנו קבוצה של יתומי חב"ד.

אביטל בגין: יש כנראה יותר משניים, אבל זה לא במספרים גדולים.

אילן ברוש: לא, שניים שמה?

מיכל שיר סגמן: אתם מדברים על אשרת תייר, אני מדברת על בסך הכל.

אביטל בגין: שמגיעים לא מלווים.

אילן ברוש: ללא הורים ביולוגים.

אילן ברוש: אנחנו יודעים על שניים שכרגע ביצענו להם השמה במסגרות רווחה, במסגרות לילדים קטנים והם מטופלים רק במסגרת רווחה.

אילן ברוש: אלה שני המקרים - - -

מיכל שיר סגמן: הם מטופלים במסגרת רווחה כילדים שכרגע נתלשו מהעולם שלהם, הגיעו למדינה זרה ולא דוברים שום דבר.

מיכל שיר סגמן: יש למערכת ממש תמיכה רגשית ופיזית?

אילן ברוש: יותר מתמיכה, זה טיפול מחבק, חם ואוהב 24/7.

אילן ברוש: אם תרצי אני אפרט, אני לא רוצה פשוט לפרט פה בגלל צנעת הפרט, מי הילדים, איפה הם הגיעו ואיפה הם מושמים כרגע.

אילן ברוש: אלו קטינים.

אילן ברוש: זהו, עד כאן.

אילן ברוש: תודה.

מיכל שיר סגמן: תודה.

מיכל שיר סגמן: חברי הכנסת, יש לכם שאלות עד כה?

מופיד מרעי: רק דבר אחד, הרי החשש בסוף, במיוחד בטיפול של הנפגעים הנפשיים, שאנחנו לא מגיעים לכולם.

מופיד מרעי: התחלנו לדבר על זה שבעצם בשיחה טלפונית, אתם עוברים לשלב הבא, לאתר מידע ולדעתך אתם נותנים מענה של מאה אחוז?

מופיד מרעי: של תשעים אחוז?

מופיד מרעי: כי, יש חשש.

מופיד מרעי: אני בתחושה שיש פספוסים כאן.

מופיד מרעי: זה אחד.

מופיד מרעי: הדבר השני, דיברת על השיבוץ או מתן עבודה וחסר לנו ידיים עובדות, יש פה חשש שאנחנו נשבץ או נשלח מישהו שיעבוד במקום, דיברת על סיעוד, שהוא לא מוכשר ואז הוא יגרום לנו לנזק יותר גדול.

מופיד מרעי: לכן, הנושא הזה צריך להיות מטופל בידיים רגישות ומקצועיות, על מנת לשים את האיש הנכון במקום הנכון, שלא יגרום לנו נזק כתוצאה מהמיקום שלו.

מופיד מרעי: גברתי יושבת הראש, אני כן רוצה להגיד, אני יודע גם ממשרד העלייה והקליטה ושאר המערכות, עושים מאמץ אדיר על מנת לקלוט את הילדים הנמלטים שהגיעו מאוקראינה.

מופיד מרעי: אני במקרה הייתי גם נציג במשלחת במצעד החיים, הייתי נציג של הכנסת.

מופיד מרעי: צעדתי עם נשיא פולין ודיברנו במשך הצעדה מה קורה עם הפליטים מאוקראינה, והם גם מחבקים מעל ארבע מיליון פליטים שבונים להם מן מעטפת של קליטה, של מחיה, של לימודים, של הכל.

מופיד מרעי: אני חושב שאנחנו במדינת ישראל כן יכולים להתגאות במה שאנחנו עושים, אבל - - -

מיכל שיר סגמן: אתה שומע פה על מעמד של תייר, אנחנו עוד לא קיבלנו את הפרטים ממשרד העלייה והקליטה, אבל אני יכולה להגיד לך שישראל יחסית קלטה מעט עולים חדשים, ושהם בעיקר מעדיפים ללכת למדינות אחרות, כי שם נותנים להם סלי קליטה גדולים יותר, פחות בירוקרטיה.

מיכל שיר סגמן: אני לא סתם שאלתי בנוגע לנושא של תושב חוזר, כי אם היה כאן אדם שחי בשנות העשרים שלו במדינת ישראל כעולה חדש וחזר לאוקראינה, התחתן שם והוליד ילד ועכשיו הוא חוזר, אף אחד לא מתייחס אליו כעולה חדש, אלא כתושב חוזר.

מיכל שיר סגמן: דבר זה מצביע על כך שהוא לא פליט, הוא לא תייר, הוא לא עולה חדש הוא, מה שנקרא, ואיחלנו לחייל בהצלחה.

מופיד מרעי: אם הוא תושב חוזר, מצבו טוב.

ולדימיר בליאק: לא, יש לו חלק מהזכויות, כן.

מופיד מרעי: בטח.

מיכל שיר סגמן: לא, לא עד כדי כך.

מיכל שיר סגמן: לכן, הרבה מאוד מהאנשים עושים שיקול והולכים למדינות אחרות.

מופיד מרעי: יש גם את המרחק, בוא נגיד כך.

מיכל שיר סגמן: אתם יודעים, אין טוב כמראה עיניים, אני פשוט טסתי לשם וראיתי את זה בעיניים.

מופיד מרעי: כן.

מופיד מרעי: בקצרה, אני חושב שאנחנו תמיד צריכים לבדוק את עצמנו ולראות איפה אנחנו.

מופיד מרעי: כלומר, איפה אנחנו יכולים להשתפר במקרים האלה, להתקדם ולתת מענה לכל מי שיש.

מופיד מרעי: הלוואי שיכולנו לקלוט כמה שיותר והלוואי וגם לא הייתה מלחמה ולא היינו מגיעים לזה.

מיכל שיר סגמן: אני שוב חוזרת ואומרת, אנחנו גם עלולים למצוא את עצמנו באירוע גדול הרבה יותר, זה אירוע אודסה.

ולדימיר בליאק: זה בדיוק מה שאני רציתי לשאול.

ולדימיר בליאק: אתה דיברת שההיערכות הראשונה הייתה לשלושה חודשים, שזה בעצם עד אמצע יוני, אם הבנתי נכון, כן?

ולדימיר בליאק: עכשיו אתם מדברים על שלושה חודשים נוספים, שזה עד אמצע ספטמבר.

אילן ברוש: במידה ויאשרו את אשרת התייר.

ולדימיר בליאק: נכון, כן.

ולדימיר בליאק: אנחנו מכירים את המצב במזרח אירופה, זה לא הולך להיגמר בקרוב, לצערי הרב.

ולדימיר בליאק: האם לא יותר נכון, כבר עכשיו, לנהל דיונים מול האוצר, על מנת לקבל את התקציבים הנדרשים לפחות עד סוף השנה השוטפת, זאת כדי להבטיח את המענה הדרוש לאורך הזמן.

אילן ברוש: אנחנו בדיונים עם האוצר.

אילן ברוש: שר האוצר לגמרי איתנו בסיפור הזה, חד משמעית.

אילן ברוש: הוא בכבודו ובעצמו הוא הגיע - - -

ולדימיר בליאק: כי לדעתי, זה מתבקש כבר עכשיו.

אילן ברוש: הוא איתנו בזה.

ולדימיר בליאק: אוקיי.

עלי סלאלחה: אני חושב שהדיון הזה חשוב, הוא נחוץ לטפל בבעיה הומנית ובעיקר בילדים.

עלי סלאלחה: אבל, קראתי פה שיש אלפיים מאה עשרים ושש ילדים עולים ויש ילדים שהם לא מוגדרים כעולים - - -

מיכל שיר סגמן: יש חמשת אלפים ארבע מאות ילדים על אשרת תייר, יש כשלושת אלפים שמונה מאות ילדים עולים.

עלי סלאלחה: אז באמת, איך מתייחסים לקבוצה הזו?

עלי סלאלחה: לילדים שאינם עולים?

עלי סלאלחה: שלא יודעים את מספרם.

עלי סלאלחה: ככה כתוב פה, במסמך.

אילן ברוש: לא, אני התייחסתי עכשיו.

אילן ברוש: אני בחצי שעה האחרונה התייחסתי רק לילדים נמלטי המלחמה.

עלי סלאלחה: מספרם אינו ידוע לנו.

אילן ברוש: מאיפה אתה קורא את זה?

עלי סלאלחה: עמדת המועצה לשלום הילד.

אילן ברוש: אני שלחתי פרוטוקול מסודר לוועדה עם נתונים מדויקים מאתמול בבוקר.

אילן ברוש: הכל כתוב אחד לאחד בחתך שמות, אתם רוצים גם פירוט של הבעיות?

אילן ברוש: כבודו, אני יכול להביא לך את הפרוטוקול.

עלי סלאלחה: אז המספר ידוע?

מיכל שיר סגמן: רגע, בבקשה, הנה המועצה לשלום הילד כאן.

מיכל שיר סגמן: בבקשה, נעם.

נעם וילדר: אני עו"ד מהמועצה לשלום הילד.

נעם וילדר: אני רק להבהיר לפרוטוקול ושהנתונים לא היו ידועים לנו.

אילן ברוש: פניתם לבקש?

נעם וילדר: כן, ניסינו להשיג את הנתונים, לא הצלחנו.

אילן ברוש: ממי?

נעם וילדר: מכל המשרדים.

נעם וילדר: אבל, בסדר, אנחנו כתבנו שהם לא ידועים לנו, אני רק - - -

אילן ברוש: תפנו למי שצריך ותקבלו.

נעם וילדר: אני שמחה שהם מפורסמים פה.

מיכל שיר סגמן: בסדר.

מיכל שיר סגמן: אוקיי, בסדר גמור.

מיכל שיר סגמן: שאלות נוספות, חברי הכנסת, למשרד הרווחה?

תמי ברנע: בדו"ח ששלחת, בנתונים, גם הצגתם את כל סוגיית האפוטרופסות.

אילן ברוש: נכון.

אילן ברוש: יש חוזר מנכ"ל שמדבר על האפוטרופסות, השאיפה היא לא להגיע לזה.

אילן ברוש: במידה וכן, במקרה קיצון, אנחנו מצמידים עו"ס לחוק נוער או עו"ס טיפולית ייעודית שמבצעת את האבחון.

אילן ברוש: במידה וכן, כמו שבמקרה הפרטני של שני הילדים, ביצענו השמה מקומית במוסד מוגדר לאותם ילדים, חד משמעית.

אילן ברוש: גם את החוזר מנכ"ל - - -

מיכל שיר סגמן: בני כמה הילדים האלה?

אילן ברוש: שני ילדים, אחד בגיל שתיים עשרה והשני, אני מקבל את זה עכשיו מהעו"סית שמטפלת בזה.

אילן ברוש: יש את השמות.

אילן ברוש: השני הוא בן שש.

מיכל שיר סגמן: הם אחים?

אילן ברוש: לא.

מיכל שיר סגמן: בנפרד?

אילן ברוש: כן, כל אחד במסגרת אחרת.

מיכל שיר סגמן: בסדר גמור.

מיכל שיר סגמן: אנחנו עוד מעט נחזור למשרד העלייה והקליטה, אני אתן להם עוד כמה דקות להתארגן עם תשובות.

מיכל שיר סגמן: נעבור בינתיים למשרד החינוך.

טירה גליונויר: בוקר טוב.

טירה גליונויר: תודה רבה.

טירה גליונויר: משרד החינוך נערך למתן מענה בשתי פעימות, שהן יכולות להיות גם מקבילות.

טירה גליונויר: את העולים החדשים שהגיעו לרשויות מראש למגורי קבע, אז קלטנו את הילדים בבתי הספר לפי נוהל - - -

מיכל שיר סגמן: את כולם?

מיכל שיר סגמן: אה, מגורי קבע?

טירה גליונויר: מגורי קבע.

מיכל שיר סגמן: טוב, לא קיבלנו תשובה לשאלה כמה כאלה יש, אז אנחנו לא יודעים.

טירה גליונויר: אז, אני אגיד הכל, תיכף נגיע לנתונים, בסדר?

מיכל שיר סגמן: אוקיי.

מיכל שיר סגמן: אולי את, כי ממשרד העלייה והקליטה לא קיבלנו את הנתונים, אז זה קצת קשה לנו.

מיכל שיר סגמן: זה כמו לגשש באפלה, אנחנו לא יודעים על כמה ילדים מדובר ואיפה הם נמצאים.

טירה גליונויר: אוקיי.

טירה גליונויר: הפעימה השנייה, אנחנו הבנו, בשיתוף פעולה מלא עם משרד העלייה והקליטה וחברים נוספים, שהמסה הגדולה עשויה להגיע לבתי מלון.

טירה גליונויר: אז, בנינו תכנית הפעלה בעבור הילדים וגם בעבור המבוגרים בבתי המלון.

טירה גליונויר: כמובן, שחברנו גם לחברה אזרחית, תנועות הנוער, מינינו מנהל מוקד הפעלה מגרעיני מחנכים של תנועות הנוער, המכינות הקדם צבאיות נרתמו, ארגון לב אחד גם נרתם.

טירה גליונויר: הצלחנו להפעיל ארבעים ושתיים מוקדים ברחבי הארץ, שהכוונה הייתה שתוך שבועיים עד שלושה העולים יעברו למגורי הקבע וזו בעצם הפעימה השנייה, שאנחנו במשותף נערכים להם ברשויות שעתידות לקלוט אותם.

מיכל שיר סגמן: ממש אפס עד שלוש, שלוש עד שש?

טירה גליונויר: כן, כן, כן.

טירה גליונויר: אני יכולה להגיד שנקלטו תלמידים עולים, ילדים עולים וגם מבוגרים, כי המשרד גם אמון על האולפנים.

מיכל שיר סגמן: משרד החינוך אמון על האולפנים?

מיכל שיר סגמן: לא משרד הקליטה?

טירה גליונויר: לא, השכלה.

טירה גליונויר: הם נקלטו בשבעים ושמונה רשויות למגורי קבע.

טירה גליונויר: אגב, יש לנו עולים משלוש מדינות, אוקראינה, רוסיה ובלרוס, בעקבות האירועים באוקראינה.

טירה גליונויר: רק לאוכלוסיות שהגיעו בעקבות האירועים.

טירה גליונויר: הרשויות הגדולות שכן עברו למגורי קבע הן חיפה, אשדוד, נתניה, ראשון לציון, קריית ים, נוף הגליל, נהריה ושהגיעו אליהן קבוצות גדולות.

טירה גליונויר: התלמידים מרגע שהם נקלטים במערכת החינוך, זה כמובן שהם מקבלים מעטפת.

טירה גליונויר: אנחנו גם לקחנו בחשבון את המצב הרגשי שהם יגיעו ממנו.

טירה גליונויר: רובם, אם לא כולם, הגיעו בלי אבא, בלי אחים גדולים, בלי סבא, חלקי משפחות.

טירה גליונויר: בנוסף, בבתי המלון אנחנו נערכנו לתת גם סוג של מענים רגשיים לצד הפעלות הפגנתיות.

טירה גליונויר: בנוסף, המשרד פתח גם חדר מצב, אריאל וייס מנהל אותו, שאנחנו מגיעים לחדר מצב עם כל הצרכים ואריאל דוחף מענים מדויקים על כל צורך - - -

מיכל שיר סגמן: ביום יום בשוטף כאשר ילד הולך לגן או לבית הספר, יש מישהו שפוקח עליו עין כל הזמן בעצם?

טירה גליונויר: אז, אני אחלק את זה.

טירה גליונויר: אנחנו עובדים עם השלטון המקומי מאוד מאוד במהודק.

טירה גליונויר: המשימה היא משותפת, גם של החינוך.

טירה גליונויר: בכמעט תשעים רשויות, לדעתי, יש גם מנהלי מחלקות קליטה.

טירה גליונויר: בנוסף, משרד החינוך מעמיד מגשרים חינוכיים בין תרבותיים, יש גם פרויקטורים ברשויות שאותם מעמיד משרד העלייה והקליטה.

מיכל שיר סגמן: השאלה אם יש מישהו שמתכלל את זה, כי בדרך כלל כאשר יש כמה רשויות או כמה משרדי ממשלה, אז הבנו שהרבה מאוד פעמים יש חוסר תקשורת או זרם לא עובד כמו שצריך, סתימות בצנרת, מה שנקרא, השאלה היא איך נמנעים מזה.

מיכל שיר סגמן: האם יש מישהו שמרכז את זה?

מיכל שיר סגמן: איזה שהוא מישהו שלוקח אחריות על זה ולא מכדרר פתאום אחריות.

טירה גליונויר: הרשויות המקומיות, בהקשר הזה, עושות עבודה מאוד טובה.

טירה גליונויר: האנשים שלנו - - -

מיכל שיר סגמן: כלומר, הרשויות המקומיות הן הגורם המתכלל?

טירה גליונויר: כן.

מיכל שיר סגמן: אוקיי.

טירה גליונויר: באירוע של הפעולה בבתי המלון.

טירה גליונויר: נניח, יש רשויות שהיה בהן אחד עשר מוקדים ורשויות של שישה מוקדים, אז כן, הכל במשותף, ביחד.

טירה גליונויר: אנחנו נתנו במלונות מענה לכמעט כאלף שבע מאות ילדים במערכת, במערכת החינוך כבר כתלמידים שמקבלים - - -

מיכל שיר סגמן: אלף שבע מאות, מתוך שלושת אלפים שמונה מאות.

מיכל שיר סגמן: אז איפה עוד אלפיים?

מיכל שיר סגמן: מה קורה איתם?

טירה גליונויר: אני חייבת להגיד שזה על בסיס מערכת שהועמדה קצת באיחור.

טירה גליונויר: זה היה אירוע מתגלגל, אני לא יודעת - - -

מיכל שיר סגמן: כל האירוע התחיל לפני שלושה חודשים.

טירה גליונויר: כן, נכון.

טירה גליונויר: אני לא יודעת אם להגיד באיחור, אבל המערכת לאיסוף באופן הזה, שלקחנו ממנה את הנתונים, אז הוצאתי את זה משם על מנת שכולם ידברו באותה שפה.

מיכל שיר סגמן: אוקיי.

מיכל שיר סגמן: אז, שוב, מאחר ואני יודעת שוועדת חינוך עורכת דיון מעמיק בכל נושא קליטת החינוך של הילדים, אז אנחנו לא נעמיק בנושא החינוך, אנחנו כן נשמח לקבל דו"ח על הנושא הזה.

מיכל שיר סגמן: אבל, אנחנו דיברנו על ילדים עולים ומעניין אותנו כאן, על הילדים שהם על אשרת תייר, מה קורה איתם.

טירה גליונויר: אז, אנחנו נתייחס גם לזה.

טירה גליונויר: חלק מהתכנית שבנינו, התייחסנו גם לאוכלוסייה השנייה, שזו הילדים הנמלטים.

טירה גליונויר: הצלחנו להקים שני מרכזים שנתנו מענה, בשבוע הבא בשיתוף פעולה עם השלטון המקומי ומשרד הרווחה, אני בטוחה שאנחנו נצליח לעבות את מרכזי ההפעלה שנפתח.

טירה גליונויר: יהיו סוגיות ביטוח וסוגיות אחרות שפתרנו אותן במשותף.

מיכל שיר סגמן: שוב אני אומרת, לצערנו כנראה, אנחנו נחווה גל נוסף, שייתכן שהוא יהיה אפילו יותר גדול מהגל הנוכחי, אז צריך גם היערכות עתידית לכל דבר כזה.

טירה גליונויר: אנחנו ערוכים לכל מספר שנדרש.

מיכל שיר סגמן: אוקיי.

מיכל שיר סגמן: מה עם הילדים, עוד פעם, שהם על אשרות תייר?

טירה גליונויר: אז ככה, גם בעבורם אנחנו נפתח - - -

מיכל שיר סגמן: שאגב, הם הרוב, הם הרבה יותר מאשר הילדים העולים כמותית.

טירה גליונויר: נכון.

טירה גליונויר: גם בעבורם אנחנו נפתח מרכזים, כמו שעשינו באשדוד ובבאר שבע.

טירה גליונויר: תוך כדי אנחנו גילינו שגם מתוך השהייה שלנו במלונות, שרוב הילדים לומדים בזום עם ארץ המוצא מהשעה אחת עשרה עד שתיים בצהריים.

מיכל שיר סגמן: השאלה שלי האם הם עתידים להשתלב בתוך מערכת החינוך?

טירה גליונויר: כן, ברור.

טירה גליונויר: כל תלמיד לא משנה מה המעמד שלו, אחרי שלושה חודשים נכנס למערכת החינוך.

מיכל שיר סגמן: הבנתי.

מיכל שיר סגמן: אוקיי.

טירה גליונויר: אבל עד אז אנחנו כן היינו רוצים - - -

מופיד מרעי: איך השילוב בין לימודי הזום לבין - - -

מיכל שיר סגמן: הם מתחילים איתם בזום בעצם עד שהם יקלטו בתוך הכיתות או הגנים.

מיכל שיר סגמן: רגע, מה עם גני הילדים?

טירה גליונויר: הם לומדים עם ארץ המוצא.

טירה גליונויר: הם לומדים מאחת עשרה בבוקר עד שתיים בצהריים.

מופיד מרעי: מארץ המוצא?

מופיד מרעי: בזום?

מיכל שיר סגמן: יש מישהו מארץ המוצא שיכול להעביר להם שיעורים?

טירה גליונויר: אגב, משרד החינוך גם עשה זומים עם המחנכים שם ועם צוותים חינוכיים על היבטים של חוסן במצבי חירום.

ולדימיר בליאק: איפה שם?

ולדימיר בליאק: באוקראינה?

טירה גליונויר: כן.

טירה גליונויר: אגף שפ"י שלנו במשרד עשה מספר זומים כאלה, על מנת לתת להם כלים כיצד להתמודד עם - - -

מיכל שיר סגמן: ומה עם ילדי הגן?

טירה גליונויר: לפחות במלונות, הפעילות שלנו פתוחה גם במרכזים.

טירה גליונויר: יש שני היבטים, לפחות ממה שאני בדקתי, במדינות האלה, קודם כל, האימהות פחות משחררות, גם ראינו את זה במלונות.

טירה גליונויר: אלו ילדים רק מגילאי שש, וגם אם באו צעירים יותר, אז הם באו בליווי האמא.

טירה גליונויר: מתוך הניסיון שצברנו בחודשיים וחצי האחרונים, ביחד עם השלטון המקומי ומשרד הרווחה, בנינו איזו תכנית, כמובן שבגמישות מתמדת, לשפר ב-ON GOIMG, זה גם מה שעשינו - - -

מיכל שיר סגמן: כלומר, האמא לא ממהרת למסור את הילד לאיזו שהיא מסגרת?

טירה גליונויר: לא, ממש לא.

מיכל שיר סגמן: התכנסות פנימה ולהחזיק חזק.

טירה גליונויר: לגמרי, אפשר להגיד.

עלי סלאלחה: איך בתי הספר מסתדרים?

עלי סלאלחה: הרי, אלו גילאים שונים, המורים לא יודעים שפה, ילדים לא יודעים עברית, איך מסתדרים עם זה?

טירה גליונויר: אז ככה, מדינת ישראל היא מדינה קולטת עלייה, המערכת קולטת בממוצע למעלה מחמשת אלפים תלמידים עולים בשנה.

טירה גליונויר: יש לנו מגשרים חינוכיים.

טירה גליונויר: תראו, כמעט חמישים אחוז, ארבעים ושישה וחצי אחוז מהתלמידים העולים במדינת ישראל, גרים בעשר רשויות.

מופיד מרעי: ממוקד.

טירה גליונויר: ממוקד, אתה יכול לעשות עבודה אסטרטגית.

טירה גליונויר: אבל, גם ברשויות אחרות, אנחנו מאוד מאוד מאוד מבקשים שחווית הקליטה שניתן לעולים היא תהיה טובה יותר, רכה יותר, מחבקת יותר ואנחנו ממש עושים הכל על מנת לאפשר את הדבר הזה.

מיכל שיר סגמן: הייתה לך שאלה?

שני בר טוביה: כן.

שני בר טוביה: אני מפורום ארגוני הפליטים ומבקשי המקלט.

שני בר טוביה: בעקבות השאלה של יושבת ראש הוועדה, אני רוצה לחדד על הכניסה למערכת החינוך, את ענית שכל ילד כל שלושה חודשים נכנס למערכת החינוך, הכוונה היא גם לילדים שאינם זכאי שבות?

טירה גליונויר: ברור.

שני בר טוביה: אז שלושת החודשים עומדים להסתיים בקרוב.

שני בר טוביה: זאת אומרת, מחודש הבא הילדים שאינם זכאי שבות נכנסים למערכת החינוך.

טירה גליונויר: חד משמעית.

שני בר טוביה: אוקיי, זו כותרת חדשה.

טירה גליונויר: למה?

שני בר טוביה: כי עד היום זה לא מה שנאמר.

שני בר טוביה: לא נאמר שהילדים שאינם זכאי שבות יקלטו במערכת החינוך.

מיכל שיר סגמן: הם חייבים, זה חוק במדינת ישראל.

טירה גליונויר: נכון.

שני בר טוביה: אוקיי.

שני בר טוביה: כי, בסוף החודש הנוכחי שלושת החודשים נגמרים.

טירה גליונויר: הילדים יוכלו להיכנס למערכת החינוך ואנחנו נכניס אותם בשמחה ובאהבה.

מיכל שיר סגמן: חוק חינוך חובה מחייב את מדינת ישראל, בלי קשר לאזרחות כן או לא.

שני בר טוביה: אני יודעת, זה היה החשש אבל, שהשלושה חודשים ייגמרו והילדים עדיין יישארו בלי מסגרות.

טירה גליונויר: לא, לא.

טירה גליונויר: אנחנו נכניס אותם ואנחנו ערוכים לזה.

מיכל שיר סגמן: שוב, אני בכוונה לא מתעמקת כרגע בעניין של החינוך, כי ועדת החינוך הולכת לעשות דיון רק על נושא החינוך פנימה לתוך הנושא של העלייה.

מיכל שיר סגמן: כן, בבקשה.

אוריאל בוסו: אני ממשרד החינוך.

אוריאל בוסו: רק חשוב לי להבהיר, טירה היא מהמנהל הפדגוגי של המשרד ואני ממינהל, חברה ונוער, וזה גם קצת מענה לשאלה.

אוריאל בוסו: אנחנו בפעילויות החברתיות שעשינו, אני לא מדבר על בתי ספר, לא עשינו שום הפרדה והבדלה בין פליט או נמלט מלחמה לבין זכאי חוק השבות, עולה או משהו כזה.

אוריאל בוסו: בפעילויות החברתיות, ועשינו הרבה, אני לא אפרט את זה, כי זה לא לוועדה, אבל עשינו הרבה, אין הפרדה.

אוריאל בוסו: זאת אומרת, לבתי ספר הם לא נכנסים, לשאלתך, בתי ספר הם לא נכנסו אבל לפעילויות החברתיות כולם קיבלו ללא הבחנה.

מיכל שיר סגמן: גם בקרוב אנחנו בחופש הגדול, השאלה היא אם יש גם איזה שהוא מענה לנושא החופש הגדול?

אוריאל בוסו: מה שטירה אמרה זה שאנחנו מתכוונים לקחת את המערכת שבנינו לטובת רוב הילדים שהיו זכאי חוק השבות ועכשיו לעשות לו איזו שהיא הסבה ולקחת אותה להתאים אותה לילדים הנמלטים.

אוריאל בוסו: בנוסף, כמובן, להתאים אותה לימי החופשה, זאת אומרת להשתמש באותה פלטפורמה מותאמת.

מיכל שיר סגמן: כן, אני די בטוחה גם שהם ישמחו לפגוש אחד את השני, בלי שום קשר אם יש לך את חוק השבות או אין לך את חוק השבות.

מיכל שיר סגמן: בסדר גמור.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה, משרד החינוך.

מיכל שיר סגמן: כמה שאלות למשרד הבריאות.

מיכל שיר סגמן: מבקשת שתהיה איזו שהיא סקירה, גם מענים רגשיים, גם עובדים סוציאליים שמטפלים בהם וחיסונים.

הדר אלעד: זהר, אתה רוצה לדבר על חיסונים?

זהר מור: שלום.

זהר מור: אני ממשרד הבריאות, משירותי בריאות לציבור.

זהר מור: אנחנו מפעילים את טיפות החלב ושירותי הרפואה מונעת במשרד.

זהר מור: ילדים שהם מבוטחים, שזה אומר עולים או זכאי חוק השבות הם מבטוחים בקופת החולים והם יכולים להיות מטופלים בטיפות החלב, בהתאם לאיפה שאמא שלהם בוחרת.

זהר מור: כלומר, זה יכול להיות טיפות החלב של משרד הבריאות או של הקופה.

מיכל שיר סגמן: אני מניחה שיש גם קצת בעיה עם איזה שהוא רקע של היסטוריה רפואית, מאחר ואתה לא יודע אם הילד היה מחוסן לפוליו או לא, לצורך העניין, מעבר לקורונה לא קורונה.

זהר מור: נכון.

זהר מור: זה קורה עם ילדים עולים בכלל או זרים בכלל.

זהר מור: כאלה שאין להם ביטוח רפואי יכולים להיות מטופלים בתחנות טיפות החלב של משרד הבריאות או של העיריות.

מיכל שיר סגמן: משרד ההרווחה, אמרתם שהם כן אמורים לקבל.

אילן ברוש: כל נמלטי המלחמה מגיל אפס עד גיל שישים מקבלים טיפול רפואי באמצעות טרם, בצורה שוטפת, יש חוזה מסודר, אתה מכיר את זה.

זהר מור: גם מי שמבוטח וגם מי שלא בקופות החולים, מקבל את אותו שירות בטיפות חלב אצלנו.

זהר מור: שירות בטיפות החלב כולל בדיקת גילה והתפתחות, קשר אם וילד ומתן חיסונים בהתאם לשגרה בישראל.

זהר מור: אנחנו מקבלים את פנקסי החיסונים שלהם, במידה ויש.

זהר מור: במידה שאין, אנחנו שואלים את האמא אם היא יודעת על חיסוני עבר, במידה ולא אנחנו משלימים חיסונים בהתאם לתכנית בישראל, כאילו הם לא חוסנו.

זהר מור: ככה אנחנו עושים באופן שגרתי, לא רק בילדים שהגיעו מאוקראינה.

זהר מור: נכון להיום, ידוע לנו על שלוש מאות ילדים שנקלטו בטיפות חלב.

מיכל שיר סגמן: שלוש מאות ילדים?

זהר מור: כן.

מיכל שיר סגמן: אוקיי.

מיכל שיר סגמן: מה עם ילדים בעלי מוגבלויות?

הדר אלעד: תראי, אין לי מספרים או משהו כזה, אני לא בטוח שאפילו יש בקופות מספרים, אני יכול להגיד לך שלצורך העניין מה שקורה הוא שכל מי שעולה חדש הוא ישר נקלט בקופת חולים.

הדר אלעד: נכון לפני שבוע שבדקתי את הנתונים, היו אלף מאתיים שבעים ושישה ילדים שנקלטו בקופות החולים.

הדר אלעד: יש לי את הפירוט לפי קופה, זה לא כזה משנה נראה לי, מהיום הראשון הם זכאים לכל מה שזכאי תושב ישראלי, זאת אומרת בכל ההיבטים.

מיכל שיר סגמן: כולל נגישות שפתית?

זהר מור: כולל.

זהר מור: כל הקופות עשינו איתן ישיבות, כל הקופות עובדת בצורה שונה שמתאימה לכל קופה.

זהר מור: כל קופה בנתה את ההתאמות התרבותיות שלה, כלומר כולל מענה באוקראינית, במוקדים, אי אפשר מענה אוקראינית בכל מרפאה, אבל רוסית היא לא שפה שלא שכיחה פה, אז מסתדרים עם הסיפור הזה.

זהר מור: זה לגבי העולים החדשים.

זהר מור: יש קבוצה שנייה, שהיא קבוצה שטרם קיבלו את הזכאות של עולה והם בבדיקה.

זהר מור: אז, קבוצה שנכון שלפני, בשבוע שעבר, היא מנתה אלפיים שבע מאות שישים ושישה אנשים, סך הכל מתוכם ילדים, זה בערך שליש, בין תשע מאות לאלף.

זהר מור: עד שהם זכאים לחוק ביטוח בריאות ממלכתי, הם מקבלים בעצם כיסוי מהמדינה דרך פוליסה, דרך מבטח כאשר ספק המשנה הוא קופת חולים לאומית.

זהר מור: זאת אומרת, כולם משויכים לקופת חולים לאומית, והם זכאים בגדול וכל מה שהם זכאים במסגרת החוק, עד אותו פרק זמן שבו בסופו של דבר הם יוכרו כעולים חדשים ויקבלו את הזכאות המלאה, רק שלא בכל קופה, אלא כולם משתייכים דרך מבטח לקופת חולים לאומית - - -

מיכל שיר סגמן: יש לכם איזו שהיא דרך לדעת אם יש מישהו שקצת, נניח, הסתבך בפרוצדורה, לא נרשם, לא נקלט?

זהר מור: תראי, פוגשים את כל האנשים האלה, משרד הקליטה פוגש אותם.

זהר מור: הם תחת חסות משרד הקליטה, גם הקבוצה שהם חשודים כעולים חדשים, שמהם בסופו של דבר, לא יודע, תשעים וחמישה אחוז יוכרו, פוגשים אותם בשדה תעופה ואף אחד לא יוצא משם בלי שהוא מקבל את התדריך, את הטופס ביד ועם כל דרכי התקשורת ומה שזה אומר.

זהר מור: אנחנו פעלנו אל מול המלונות.

זהר מור: לא כולם מגיעים למלונות, אבל מי שמגיע למלונות, יש מנהלים, יש אנשי קשר במלונות של משרד הקליטה וגם של פיקוד העורף.

זהר מור: אנחנו דאגנו שבכל המלונות הם יידעו למי לפנות ויהיה להם אנשי קשר בקופות החולים, וכל פניה לאיש קשר כזה יהיה ברור מי היא המרפאה הקרובה ומה הטלפון של קופת החולים הרלוונטית.

זהר מור: זאת אומרת, הדבר הזה נעשה, שוב כל הסיפור הזה זה רק לפרק הזמן של השלושה, ארבעה שבועות עד שהם מוכרים כעולים חדשים.

זהר מור: הם עוזבים את המלונות ומקבלים את הזכויות שלהם כמו כל אזרח ישראלי אחר.

זהר מור: באמת, הם כאילו לא שונים בכלום מאף אחד אחר.

זהר מור: יש את הקבוצה השלישית, שזו קבוצה שהתייחס אליה, ראי משרד הרווחה, שהם כאילו מקבלים את הסל, איזה שהוא מענה רפואי, שתייר לא מקבל אותו, דרך טרם.

זהר מור: אני חייב לציין שעד היום אלינו כמשרד הבריאות לא הגיע אפילו, ולא אף מקרה אחד של ילדים.

זהר מור: היה מקרה אחד של מבוגר, אבל אחד או שניים, שיש איזה שהוא תפר של החרגות, אבל ילד לא הגיע אלינו מעולם איזה שהוא מקרה שדווח על איזו שהיא בעיה שנדרש אליה איזה שהוא פתרון.

זהר מור: יש לנו חמ"ל שמתעסק עם זה מול הקפות, יש לנו משהיא שמרכזת את זה, אז ילד לא הגיע.

מופיד מרעי: אין פספוסים אבסולוטיים בנושא הזה?

זהר מור: תראה, על אלפי אנשים שמגיעים, אני לא יכול לדעת אם מישהו מפספס.

זהר מור: אתה יודע, זה כמו כל מי שנקלט בקופת חולים, הוא לא חייב, הוא נקלט רישומית, הוא אפילו מזומן בחלק מהקופות למפגש - - -

מופיד מרעי: לכן אני שואל.

זהר מור: אני לא יודע אם הוא פנה, כאילו אתה יודע.

מופיד מרעי: אנחנו כמערכות יודעים במי אנחנו מטפלים בכל תחום, כן?

מופיד מרעי: משרד הרווחה, משרד החינוך.

מופיד מרעי: מה מטריד אותנו בסופו של דבר?

מופיד מרעי: אלה שאנחנו לא יודעים עליהם.

מופיד מרעי: שם, האם יש לנו מנגנון?

מופיד מרעי: האם יש לנו מערכת שיכולה בסופו של דבר - - -

זהר מור: אבל אני צריך לדעת.

מופיד מרעי: מערכת שיכולה, בסופו של דבר, למנוע פספוסים, שהטיפול יהיה טיפול מוחלט במאה אחוז פליטים, במאה אחוז ילדים, במאה אחוז משפחות.

זהר מור: אין דבר כזה מאה אחוז.

זהר מור: עם כל הרצון להגיע למאה אחוז, אין דבר כזה.

זהר מור: יש פספוסים גם בקרב - - -

מופיד מרעי: לא, שאלתי על מנגנון שצריך להגיע למאה אחוז.

זהר מור: לא, אין מנגנון כזה.

זהר מור: בסוף, בן אדם מקבל את הזכאות.

זהר מור: אם הוא לא מרגיש טוב, הוא יכול לפנות לקופת החולים, האם הוא יקבל שם טיפול רפואי, לא יפספסו שם משהו?

זהר מור: אני באמת לא יכול לדעת, אתה יודע.

זהר מור: רופא יכול לטעות, יכול לפספס - - -

מופיד מרעי: עוד אין לכם הערכה?

זהר מור: לא.

מופיד מרעי: מה שאתם אומרים בעצם הוא שכמעט בוודאות אין לנו - - -

זהר מור: תראה, אם יש באמת תקלה, ונניח מצבו של מישהו מתדרדר והוא מגיע לבית החולים וזה מוגדר כאיזו שהיא טעות או תקלה, אז זה אמור להיות מדווח למשרד הבריאות ואז נדע שהייתה תקלה ולתחקר.

זהר מור: אבל, עד היום לא הגיעה אלינו פנייה כזו, בטח לא לגבי ילדים.

מופיד מרעי: אוקיי, הבנתי.

זהר מור: אני חייב לציין שגם לא הגיעה אלינו פניה כזו גם לגבי מבוגרים, אבל בוודאי לגבי ילדים.

זהר מור: בסך הכל, זו אוכלוסייה בריאה יותר עם פחות בעיות רפואיות וכו'.

מיכל שיר סגמן: אוקיי.

מיכל שיר סגמן: תודה, תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: שאלות לרשות האוכלוסין?

יואל ליפוצבקי: כן, אני אתכם.

מיכל שיר סגמן: עלו כאן כמה שאלות שקשורות גם אליכם.

מיכל שיר סגמן: אני חושבת שהשאלה המרכזית היא תוקף האשרה, מה קורה מרגע שפג התוקף?

מיכל שיר סגמן: מה עושים?

יואל ליפוצבקי: אז, נכון להיום מדיניות הממשלה ומדיניות שרת הפנים להאריך את אשרת התייר, אנחנו הארכנו את אשרות התיירים לאלה שהגיעו לפני ה-24 בפברואר.

יואל ליפוצבקי: כי, מי שהגיע ב-24 בפברואר וקיבל אשרה לשלושה חודשים, אז עדיין לא הסתיימו שלושת החודשים שמקבל כל תייר שמגיע לישראל.

יואל ליפוצבקי: אלה שהיו לפני, הארכנו להם באופן גורף עד סוף מאי.

יואל ליפוצבקי: לקראת סוף מאי השרה תקיים שוב המשך לדיונים ותחליט אם הם משנים את המדיניות או ממשיכים להאריך להם את אשרות התייר.

מיכל שיר סגמן: אני הייתי רוצה להאמין שיאריכו את אשרות התייר, מאחר ואין להם כל כך בית לשוב אליו.

מיכל שיר סגמן: יש איזו שהיא תשובה אחרת, מעבר לעובדה שאנחנו תיכף בסוף מאי ואז אנחנו עושים דיון?

מיכל שיר סגמן: אתה יודע מתי הדיון הזה הולך להתקיים?

יואל ליפוצבקי: אנחנו עורכים דיונים על בסיס יומי עם השרה.

יואל ליפוצבקי: כל יום אנחנו עושים דיון לגבי המצב.

יואל ליפוצבקי: אני מעריך שבשבועיים הקרובים היא תקבל החלטה.

מיכל שיר סגמן: הבנתי.

מיכל שיר סגמן: אנחנו נפנה ללשכת השרה שאלה ישירה מהוועדה, על מנת לדעת באמת על מה מדובר.

מיכל שיר סגמן: אני מעריכה שמדובר על הארכה, מאחר ואין כל כך גם ברירה אחרת, אבל טוב לשאול ולקבל את ההחלטה.

מיכל שיר סגמן: לא לשכוח שמדובר כאן גם עם אנשים עם מצב נפשי מאוד מאוד רעוע, לא יציב.

מיכל שיר סגמן: אלו אנשים שבאמת תלושים מהחיים שלהם, מהמשפחות שלהם עם דאגה מתמדת, אנשים שברחו גם לא עם מזוודה ולא עם תיק, הם ברחו עם שקית ניילון.

מיכל שיר סגמן: זה ממש ככה.

מיכל שיר סגמן: אני חושבת שהכבוד הראוי עבורם זה לתת את הארכה ואת האוויר לנשימה, גם אם פתאום המלחמה תסתיים והם יוכלו לשוב לביתם, גם אם אנחנו נאריך להם בעוד טיפה זמן, המדינה לא תתמוטט מזה.

יואל ליפוצבקי: אז בהתחלה הארכנו עד ה-30 באפריל, וכמו שאת אומרת, ראינו שהמלחמה לא מסתיימת לצערנו, ולכן הארכנו עד סוף מאי.

יואל ליפוצבקי: כמובן, אני חושב שכל עוד זה לא מסתיים, אז ברור שנאריך להם שוב את אשרת התייר, להערכתי.

מיכל שיר סגמן: העניין הוא שאנחנו שומעים פה שיש לזה השלכות, השלכות מבחינת מערכת החינוך, השלכות מבחינת בריאות, מבחינת התארגנות הלאה של המערכות, של משרד הרווחה, של משרד העלייה והקליטה.

מיכל שיר סגמן: סליחה, של משרד ועלייה והקליטה פחות, של משרד הרווחה והחינוך יותר, שהמערכות האלו ממש נתמכות או מקבלות או לא מקבלות תקציבים, בעקבות זאת.

מיכל שיר סגמן: נכון?

מיכל שיר סגמן: אני לא טועה בניתוח שלי.

מיכל שיר סגמן: כלומר, אם מדובר על שניים עשר מיליון שקלים בחודש, על מנת לתת מענה לאלה שהם לא עולים, לאשרת התייר, מה שנקרא, והם יודעים שהאשרה מסתיימת בסוף מאי ואנחנו כבר ב-10 במאי.

מיכל שיר סגמן: אז גם משרד האוצר, לצורך העניין, לא יכול לשחרר את הכספים כבר לחודש הבא ואז עוד פעם הכל ברגע האחרון וזה עניין של ספקים וכו'.

מיכל שיר סגמן: השאלה היא אם יש איזו שהיא אפשרות לבוא ולשחרר, שוב מקסימום יישארו כאן.

מיכל שיר סגמן: המלחמה תגמר והם יישארו כאן חודש אחד יותר, ואני מניחה שהמדינה תדע להתכנס לסגירת האירוע אם צריך, מאשר עד לרגע האחרון בכל פעם להאריך בעוד כמה שבועות בודדים.

מיכל שיר סגמן: השאלה שלי היא האם זה משהו שאתם מודעים אליו ולוקחים בחשבון את שאר המערכות, שבעצם תלויות בכם?

יואל ליפוצבקי: כן.

מיכל שיר סגמן: אוקיי, זו הייתה תשובה קצרה.

מיכל שיר סגמן: הבנתי.

מיכל שיר סגמן: בסדר, משרד הרווחה יש לכם איזה שהוא משהו?

אילן ברוש: לא, אנחנו בשיתוף פעולה מצוין עם מנהל האוכלוסין.

אילן ברוש: אני רק אומר שמי שהוא מלפני ה-4 בפברואר זה לא רלוונטי, כי הוא לא מקבל את המענים של מוקד צו השעה.

אילן ברוש: צו השעה נותן מענים רק למי שמה-24 בפברואר והלאה.

אילן ברוש: זה שמאריכים למי שהיה לפני, אז להקשר שלנו זה לא נותן שום מענה.

אילן ברוש: הרעיון הוא להאריך למי שהגיע מה-24 בפברואר והלאה, לא מי שבא לפני.

מיכל שיר סגמן: כן.

אילן ברוש: אבל אנחנו עובדים בשוטף מול מנהל האוכלוסין, הם נותנים לנו על בסיס יומי את כל הנתונים.

אילן ברוש: פה, באמת ראוי לציין את העבודה אתכם ביחד, שאפו.

מיכל שיר סגמן: כאשר אני שומעת על שיתוף פעולה בין משרדי הממשלה, אני רווה נחת, בדרך כלל זה לא ככה, אז זה דווקא בסדר.

אילן ברוש: לגמרי.

מיכל שיר סגמן: אוקיי.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: בוא נחזור למשרד העלייה והקליטה, נראה אם יש אילו שהן תשובות.

ברהן מלדה: כבוד יושבת הראש - - -

מיכל שיר סגמן: אני רק חייבת לומר שאנחנו קיימנו כאן דיון שלם, כאשר החסר היחיד מבחינת האינפורמציה, המידע, נתונים לכולם היה, פרט למשרד העלייה והקליטה.

מיכל שיר סגמן: אני מניחה שיש לכם, אבל אנחנו נשמח גם שתחלקו עם הוועדה.

ברהן מלדה: הייתי שמח אילו זה היה עולה בידי, אבל בהתייעצות עם לשכת המנכ"ל, הם מבקשים להעביר לוועדה את הדברים כתובים.

ברהן מלדה: כי, כרגע אין גורם בלשכה שיכול להעלות לוועדה הזו.

מיכל שיר סגמן: תמי, באיזה תאריך אנחנו שלחנו את השאלות למשרד העלייה והקליטה?

תמי ברנע: לפני פסח.

מיכל שיר סגמן: לפני פסח.

מיכל שיר סגמן: כלומר, היה למשרד עד לפני פסח זמן לעבור על השאלות שהוועדה שלחה, על מנת לייצר תשובות ונתונים.

מיכל שיר סגמן: כאשר ועדה בכנסת קוראת למשרד ממשלתי, על המשרד הממשלתי להגיע, ולהגיע מוכן, כמו שאר משרדי הממשלה שטרחו – אגב – פיזית להגיע לכאן, לא רק בזום, ולתת את התשובות לכל שאלה אפשרית שיכולנו.

מיכל שיר סגמן: הדיון הזה עוסק בעליית ילדים מאוקראינה, כלומר אתם נושא הדיון.

מיכל שיר סגמן: לא טרחתם לשלוח לכאן נציג פיזית, אתם יושבים בזום, זה דבר ראשון, שכבר אין חובת עטית מסכות, ואני מאוד מקווה שהזום הזה יעבור מהעולם.

מיכל שיר סגמן: דבר שני לא הגעתם מוכנים לדיון, שעוסק בעיקר בילדים שנמצאים תחת חסותכם, זו התנהלות לא רצינית של המשרד.

מיכל שיר סגמן: אני גם אדבר על כך עם השרה, ואני גם אעביר על זה דיווח ליושב ראש הכנסת.

מיכל שיר סגמן: ככה לא מתנהלים אל מול ועדה בכנסת.

מיכל שיר סגמן: התפקיד שלנו הוא לוודא שאתם עושים את עבודתכם נאמנה, זה התפקיד שלי.

ברהן מלדה: אין ספק במה שאת אומרת.

ברהן מלדה: לא כדי להאשים מישהו כזה או אחר, אבל לגבי עצם קיום הוועדה, לי באופן אישי נודע רק אתמול.

ברהן מלדה: התבקשתי לדבר והכנתי את הנתונים בתחומים שאני מכיר.

ברהן מלדה: את השאלות, רק לאחר שניסיתי לברר, קיבלתי - - -

מיכל שיר סגמן: אני מבקשת את התשובות לשאלות הוועדה במייל היום בערב, עד היום בערב את כל השאלות.

מיכל שיר סגמן: אני אשוחח עם השרה על הגישה של משרדה אל ועדה בכנסת, וכמובן שזה יעבור גם אל יושב ראש הכנסת.

מיכל שיר סגמן: דבר כזה לא יחזור על עצמו.

מיכל שיר סגמן: אפרופו אגב, אם מישהו ממש רוצה לדעת מה היא פגיעה בדמוקרטיה, ככה זה נראה, כאשר ועדה בכנסת קוראת למשרד ממשלתי שמגיע לא מוכן ומזלזל במעמד, זו פגיעה בדמוקרטיה.

מיכל שיר סגמן: התפקיד שלנו הוא לבקר את העבודה שלכם.

מיכל שיר סגמן: אנשים פה טרחו ופינו מזמנם ואלה אנשים עסוקים - - -

תמי ברנע: לא הגיעו.

מיכל שיר סגמן: אין לי כאן תשובה לשאלה אחת בנוגע לרפואה ששאלנו, אפילו לא אחת.

תמי ברנע: זה גם צריך להיאמר לפרוטוקול שאתמול הגיע מענה כתוב, זה שאין סנכרון בין המענה לבין הנציג.

מיכל שיר סגמן: יש כאן אנשים שהגיעו מאוד מאוד מוכנים באמת לתשובה לכל שאלה שאני שואלת.

תמי ברנע: לא, אני אומרת שאתמול הגיעה מענה מהמשרד הזה, מענה כתוב.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: משרד המשפטים, עו"ד הילה טנא-גלעד, ראש אשכול זכויות אדם, בבקשה.

מיכל שיר סגמן: יש לך משהו להוסיף, סקירה, שאלה?

הילה טנא-גלעד: עוד פעם, באמת הסיוע המשפטי ועו"ד אביטל בגין נמצאת כאן והיא תוכל להציג כמובן.

הילה טנא-גלעד: האגף לסיוע משפטי מלווה באמת את העשייה בהיבטים שלהם.

הילה טנא-גלעד: עו"ד דינה דומיניץ, כפי שתואר כאן, מתאמת את המאבק בסחר בבני אדם, באמת עושה עבודה אינטנסיבית יחד - - -

מיכל שיר סגמן: נתקלת במקרים?

אילן ברוש: כן, לא מעט.

מיכל שיר סגמן: מה זה אומר.

אילן ברוש: אני לא אפרט את זה פה, אבל כן.

הילה טנא-גלעד: יש לנו מקרים בהחלט שמעלים חשד, שדינה גם - - -

מיכל שיר סגמן: למה לא לפרט?

מיכל שיר סגמן: זו שאלה ישירה.

תמי ברנע: אפשר להגיד, בלי להגיד שמות.

מיכל שיר סגמן: לא צריך שמות, שהוועדה תבין על מה מדובר.

אילן ברוש: היו מקרים שהוצאנו נשים והעברנו אותן למקלט לסחר בנשים של משרד הרווחה.

מיכל שיר סגמן: כלומר, העבירו אותן את הגבול - - -

אילן ברוש: זה עניין משפטי, אבל היו מקרים שהוצאנו נשים ממקומות והן כרגע נמצאות במקלט לסחר בשנים של משרד הרווחה.

מיכל שיר סגמן: וילדים?

הילה טנא-גלעד: בגירות, לא קטינים.

אילן ברוש: לא, בגירות.

הילה טנא-גלעד: היו מקרים שבהם כמובן גם רשות האוכלוסין וגם כל הגורמים בהחלט בהחלט מודעים.

הילה טנא-גלעד: יש גם המון שיח בזירה הבין לאומית על הנושא של תופעות של סחר בילדים וממש מקרים של אנשים שאורבים בעצם לנשים ולילדים שהגיענו מאוקראינה.

הילה טנא-גלעד: יש פליירים בנתב"ג, יש גם רולאפים שהוצבו, שעוד פעם, הגורמים של סיוע משפטי מאוד מאוד מעורבים בכל השיח כאן.

מיכל שיר סגמן: אנחנו מדברים על מקרים בודדים?

מיכל שיר סגמן: על עשרות, על מאות?

מיכל שיר סגמן: על מה אנחנו מדברים?

הילה טנא-גלעד: קטינים בודדים מאוד, אבל עוד פעם, הרעיון הוא באמת להעלות מודעות.

הילה טנא-גלעד: יש שיח בין משרדי הממשלה שהתנהל כבר, על כל הנושא של קטינים בלתי מלווים, הכניסה שלהם, גם עם הגורמים בתוך משרד המשפטים, גם עם הגורמים מהמשרדים האחרים, על מנת לראות שכולם מיודעים, מבינים את הרגישויות, מה המחויבויות, מה נדרש, כל נושא של העלאת המודעות כמובן.

הילה טנא-גלעד: אני אציין לגבי קטינים בלתי מלווים שהיה לנו כמה מקרים בודדים, אנחנו מכירות, אביטל ואני, כמה מקרים ספורים.

הילה טנא-גלעד: רוב המקרים או על הקצה העליון או היה מקרה אחד של ילדה שהגיעה לא עם המשפחה הביולוגית שלה, שעלה סימני שאלה ובאמת כל המערכת התגייסה.

הילה טנא-גלעד: באופן כללי, יש מספיק רכיבים בדרך, גם הגשת הטופס, גם האישור גם של רשות האוכלוסין, גם של משרד החוץ, על מנת שמקרה כזה לא יקרה.

הילה טנא-גלעד: אבל, כן היו מקרים מאוד מאוד בודדים, מקרים ספורים.

מיכל שיר סגמן: היו מקרים של הורים שגילו שהילדים שלהם פשוט לא איתם ואז הם התחילו לחפש אותם או משהו?

הילה טנא-גלעד: לא.

מיכל שיר סגמן: של ילד חסר?

הילה טנא-גלעד: לא מוכר לי מקרה כזה, אבל אני אומרת בכנות, אנחנו מבינים שהמצב באוקראינה, בפולין ובמדינות אחרות הוא מאוד מאוד מורכב ואנחנו מאוד מודעים לזה ויש הרבה שיח.

הילה טנא-גלעד: הסיוע המשפטי, כאמור, מי שצריך להשלים ידבר.

מיכל שיר סגמן: בבקשה.

אביטל בגין: אני מהסיוע המשפטי.

אביטל בגין: נעשה רגע תמונה טיפה יותר רחבה למי זכאי לסיוע משפטי, עקרונית לפי חוק והתקנות הקיימות, הסיוע המשפטי ניתן רק לאזרחי ישראל ותושבי קבע.

אביטל בגין: לצד זאת, ישנה אמנה משנת 1954 בין לאומית שישראל חתומה עליה, שמחייבת מתן לסיוע משפטי לאזרחי מדינות שותפות באמנה.

אביטל בגין: אוקראינה נמצאת באמנה, ולכן אנחנו יכולים לתת סיוע משפטי לכל אזרח אוקראינה או רוסיה, דרך אגב, הגיעו גם הרבה באמת מרוסיה.

אביטל בגין: באותם תנאי זכאות שיש לאזרח ישראלי, עשינו בנתב"ג יידוע ממוקד עם פליירים ועם רולאפים עם האפשרות לפנות אלינו לסיוע המשפטי.

אביטל בגין: הקמנו בנוסף את המוקד של משרד הרווחה, כאשר באמת ההבנה היא שבמצב מצוקה כזה יש יחסית נתח קטן של אנשים שפנויים לטפל בעניינים שהם בעצם עכשיו של אילו שהן מחלוקות משפטית.

אביטל בגין: לכן, רוב ההליכים הם באמת היו סביב שאלת המעמד.

אביטל בגין: בהקשר של ילדים, היו לנו עד עכשיו עשרים ושבע פניות בכלל בנושא מעמד אישי, שמתוכן רוב הבקשות לסיוע משפטי היה בהקשר של הסדר ראיה, גירושין, מחלוקות על הילדים, משמורת, אפוטרופסות יחיד - - -

מיכל שיר סגמן: להבנתי, הגברים ברובם נשארו שם.

אביטל בגין: אני לא יודעת מה היה התוכן של כל מה שביקשו, יש מקרים שבהם לא הגיעו עם ההורה בכלל ואז מתבקש צו אפוטרופוסית למעשה על בגיר אחר שיהיה אפוטרופוס על הקטין.

אביטל בגין: יכול להיות שהגיעה אישה מאוקראינה וההורה בכלל נמצא במדינה אחרת, האב, ויש בקשות שקשורות אליו.

אביטל בגין: את הפרטים של המקרים אני לא מכירה, אני יודעת שאלה הנושאים שהתבקשו.

אביטל בגין: נוסף לטיפול הכללי הזה, שני תחומים שאנחנו נותנים בהם ייצוג, אחד זה הקורבנות סחר, שמי שמוכרת כקורבן סחר, מקבלת ליווי ללא מבחן זכאות כלכלית אצלנו.

אביטל בגין: בנוסף, גם בהליכים מנהליים לצורך שנת שיקום בישראל והישארות במקלט, וגם בהליכים אזרחיים.

אביטל בגין: לשאלה כמה מקרים יש, אנחנו לא מכירים קטין שבסופו של דבר זה יתפתח לאיזו שהיא קביעה שהיה סחר בבני אדם.

אביטל בגין: היה באמת את המקרה של משהיא שהגיעה עם משפחה לא שלה, שבו זה הגיע אלינו בגלל החשש לסחר, שהסתבר כאי הבנה גדולה בגלל בעיות תרגום.

אביטל בגין: הייתה אפוטרופסות לאישה, הייתה אחות החורגת שליוותה אותה, הכל היה בסדר.

אביטל בגין: אבל, אנחנו בעצם שלחנו עורכת דין לקטינה.

אביטל בגין: הנשים הבגירות, זו בעצם שאלה יותר לדינה, ליחידה לסחר בבני אדם ולמשרד הפנים, שרואה אותם במקום.

אביטל בגין: אנחנו רואים שהעניין של ההזמנות מהארץ, שצריך מזמין, לבקש את הגעתו של האדם, יש מזמינים שהם סוחרים בבני אדם.

אביטל בגין: האישה מגיעה לפה לארץ והדבר מתגלה לפעמים בתשאול, לפעמים לא, זה מעורר שאלות מורכבות של מה לעשות בהקשר הזה.

אביטל בגין: אנחנו חושבים שחשוב, כחלק מהמאבק בתופעה, כן לאפשר כניסה ומעקב אחרי הסוחרים, גם כאשר הנשים לא משתפות פעולה.

אביטל בגין: המציאות היא מסובכת ובאמת השאלות הן לא אלינו.

אביטל בגין: בהקשר של הקטינים המלווים, אנחנו בשיתוף פעולה עם משרד הפנים.

אביטל בגין: אנחנו הגענו להבנה והסכמות - - -

מיכל שיר סגמן: לא, אבל סליחה רגע, שאלה, אם אותה אישה רושמת סוחר כמשפחה, אני מניחה שבעת המצוקה רצים שם טלפונים, אתם צריכים להעלות לישראל אז תתקשרו לזה, יגידו שאתם קרובי משפחה.

מיכל שיר סגמן: אנחנו במצב מצוקה, מצב מלחמה, אנשים רוצים לברוח, מבינים שבישראל צריך כתובת, מישהו אומר להם בוא אני אהיה הכתובת והם הולכים אליו.

מיכל שיר סגמן: אני מניחה שזו הסיטואציה, אלא אם כן אני טועה.

מיכל שיר סגמן: זה לחץ, ואז אותה אישה יכולה להיות גם אישה עם ילדים, זאת אומרת זה לאו דווקא איזה צעירה.

אביטל בגין: אני לא יודעת את המידע, אבל אני אומרת מהמקרים שנחשפו אצלנו בסיוע המשפטי, אלו היו נשים יחידות שהגיעו עם מאפיין בולט של חוסר רצון לשתף פעולה בחקירה ובבדיקה ובהכחשה של הדבר הזה.

אביטל בגין: לא ראינו מצב שבו זה היה אישה שהגיעה עם ילדים וזה היה המצב.

אביטל בגין: אבל, דינה דומיניץ, יכול להיות שתדע להגיד יותר.

אביטל בגין: בהקשר של הקטינים הלא מלווים אנחנו בעצם תיאמנו עם משרד הפנים בשיתוף פעולה איתם, שאנחנו התחייבנו להגיע לשדה התעופה לייצג כל קטין לא מלווה.

מיכל שיר סגמן: יש לכם כוח אדם שמדבר אוקראינית?

אביטל בגין: עשינו תיאום עם עורכי הדין החיצוניים מטעמנו.

אביטל בגין: נבחרו עורכות דין דוברות אוקראינית, עברו הכשרה מזורזת.

אביטל בגין: הכל עשינו מהר, על מנת לספק את השירות.

אביטל בגין: בנוסף, על מנת לא לעכב את הקטין ולא את תהליך הכניסה לישראל התחייבנו להגיע תוך שעה, שעתיים לשדה התעופה.

אביטל בגין: אנחנו לא יודעים מה המספר של הקטינים שמגיעים, באמת במקרה אנחנו עכשיו זכינו לשיתוף פעולה עם רשות האוכלוסין, אבל כאשר אני שומעת שמגיע ילד בן שש או בן שלוש עשרה שאנחנו לא שמענו עליו, אז אני מעט מוטרדת.

אביטל בגין: אנחנו נחזור ונבדוק את הדברים.

אביטל בגין: אנחנו חושבים שזה באמת חשוב לא להשאיר את הקטין לבד בהליכי הכניסה לישראל, גם אם יש מקום לגרש אותו.

אביטל בגין: זו לא אמירה שכל מי שנכנס צריך להיקלט, אבל כל מי שנכנס זכאי להליך הוגן.

מיכל שיר סגמן: כן.

אביטל בגין: וכל קטין שמגיע לפה צריך שיהיה מבוגר לצידו, שמייצג אותו ומשמיע את קולו.

אביטל בגין: ההחלטה תתקבל על ידי הרשויות ועל ידי הערכאות המשפטיות כפי - - -

מיכל שיר סגמן: גם אם מחליטים לגרש אותו, צריך לוודא שהוא נקלט במקום אחר בצורה שהיא ראויה.

אילן ברוש: אני בדיוק מקבל עכשיו הודעה על קטין שלא אושרה כניסתו, וכרגע הוא נמצא במסגרת שלנו, בקדמה, ובימים הקרובים הוא יוחזר חזרה.

מיכל שיר סגמן: לאן יוחזר חזרה?

אילן ברוש: לארץ המוצא אוקראינה.

אילן ברוש: לא, סליחה, לפולין.

אביטל בגין: הוא מאוקראינה ומשם הגיע לפולין.

מיכל שיר סגמן: יש מישהו שמוודא שבפולין יש מי שקולט אותו?

אילן ברוש: אל"ף, שבוע הבא אנחנו מוציאים שתי משלחות - - -

מיכל שיר סגמן: הילד אצלך.

מיכל שיר סגמן: אנחנו מדינה שאחראית על בטחונות בכל זאת.

אילן ברוש: כן.

אילן ברוש: אני אומר שאנחנו מוציאים שתי משלחות, משבוע הבא, פסיכוסוציאליות עם עובדים סוציאליים שיוצאים לסובב פולין.

אילן ברוש: כל משלחת יוצאת לשניים עשר יום, שבעצם היא גם תהיה המעטפת במענים של מקרים כאלה של חזרה, לראות באמת שהקליטה מתבצעת ומי שמוחזר הוא מוחזר כמו שצריך ולא למקום שאין בו מענה.

אילן ברוש: אז, משבוע הבא שתי המשלחות שיוצאות ברצף, כל משלחת שבועיים והם ישהו שם, יתעסקו עם הדברים האלה.

מיכל שיר סגמן: בסדר גמור.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: לפני שאנחנו נועלים את הדיון, יש עוד מישהו שלא דיבר, שרוצה לדבר?

שני בר טוביה: כן.

שני בר טוביה: אז, אני מפורום ארגוני הפליטים ומבקשי המקלט.

שני בר טוביה: קיבלתי המון תשובות כאן והיה דיון מאוד חשוב.

שני בר טוביה: קיבלתי הרבה תשובות לשאלות שהיו לי, אז אני אתמקד במה שלא עלה.

שני בר טוביה: קודם כל, לגבי הנושא של שירותי בריאות, בדיוק כמו שהמצב של החינוך, גם הבריאות טרם היה פתרון שהוא פתרון טוב לכמה שבועות.

שני בר טוביה: אבל, כמו שיושבת ראש הוועדה אמרה כמה וכמה פעמים במהלך הדיון, אנחנו מתקדמים לסגור את שלושת החודשים הראשונים ויהיו עוד שלושה חודשים.

שני בר טוביה: אי אפשר להתייחס למצב הזה כמצב של רק רגע - - -

מיכל שיר סגמן: לא רק זה, אני צופה עוד גל.

שני בר טוביה: כן, וצופה עוד גל.

שני בר טוביה: טרם ואני לא אפרט, הם לא ערוכים לתת, ועל רקע זה מגיעות פניות לרופאים לזכויות אדם גם של אוקראינים בגירים וגם של קטינים שלא מצליחים לקבל את המענים, זה מתגבר עם הזמן.

שני בר טוביה: למשל, מחלות כרוניות, טרם לא יודעים להתמודד עם מחלות כרוניות, וזו דוגמא אחת מיני דוגמאות רבות.

שני בר טוביה: גם טרם מגדירים את עצמם כמומחים לשירותי רפואה דחופה, אז זה דבר אחד שאני רוצה להגיד.

שני בר טוביה: ככל שמתקדם הזמן צריך לחשוב.

שני בר טוביה: לגבי הילדים, יש פתרון, אז הסדר עם מאוחדת.

שני בר טוביה: צריך פשוט להחליט בהחלטה טכנית שמחילים עליהם את הסדר מאוחדת, שהוא הסדר שנתפר במיוחד לילדים חסרי מעמד.

שני בר טוביה: אז זה דבר ראשון לגבי הבריאות.

שני בר טוביה: דבר שני, לגבי אשרות עבודה, ואת נגעת בזה, ההורים האלה ככל שעובר הזמן הם צריכים לפרנס את הילדים שנמצאים כאן, זה דבר שני.

שני בר טוביה: שמענו את הגובה של סל המזון.

שני בר טוביה: שוב, ככל שחולף הזמן הצרכים מתגברים.

מיכל שיר סגמן: סל המזון, השכירות, זה לא משהו שאפשר לחיות איתו לאורך זמן.

שני בר טוביה: בדיוק.

שני בר טוביה: הדבר השלישי, אני רוצה לגעת בנקודה שלא נגענו בה בכלל, מי שהגיע לכאן לפני ה-24 במרץ, שכמו שאמר אילן ברוש, לא זכאי לכל השירותים - - -

מיכל שיר סגמן: הוא היה חכם, ברח בזמן, לא זכאי.

שני בר טוביה: בדיוק.

מיכל שיר סגמן: אני זוכרת פה את הוועדות בכנסת, אני וחבר הכנסת פינדרוס, הקמנו את השדולה של חיזוק יהדות התפוצות.

מיכל שיר סגמן: עשינו את זה ממש כמה ימים בודדים לפני שהמלחמה פרצה, וניסינו להגיד להם תעלו, תעלו, וקיבלנו תשובה 'כמו שאתם רואים את הטילים בחו"ל של עזה, אז ככה זה גם אצלנו, זה פחות נורא ממה שזה נראה'.

מיכל שיר סגמן: אבל, אלה שכן לקחו את האזהרות האלה בחשבון, היו חכמים ולא חיכו שיקישו להם בדלת, אז באמת - - -

שני בר טוביה: וגם מי שנמצאים כאן יותר זמן.

שני בר טוביה: מדינת ישראל החליטה שהיא מחילה עליהם הגנה מפני הרחקה, שמי שנמצא כאן והוא אוקראיני הוא מוגן מפני הרחקה.

שני בר טוביה: אי אפשר שהגנה מפני הרחקה לא תבוא עם אף זכות.

שני בר טוביה: זאת אומרת, אין לחברה הישראלית אינטרס לתת לאלפי אנשים להיות כאן ללא זכויות.

שני בר טוביה: אגב, לילדים, אי אפשר להניח שלא היו פה ילדים לפני ה-24 בפברואר, אי אפשר להניח את זה.

שני בר טוביה: ילדים שלא נמצאים במערכת החינוך חודשים על גבי חודשים ולא מקבלים סיוע בטרם וכו' וכו'.

שני בר טוביה: הם קטינים יש להם זכויות במדינת ישראל, גם מתוקף האמנה לזכויות הילד וצריך לטפל בהם.

שני בר טוביה: זה מוביל אותי רק לאמירה - - -

מיכל שיר סגמן: לא, חוק חינוך חובה.

שני בר טוביה: גם, בהחלט.

מיכל שיר סגמן: חוק חינוך חובה חל על כל ילד שגר בישראל ללא קשר למעמדו במרשם האוכלוסין במשרד הפנים.

מיכל שיר סגמן: הוראה זו חלה גם על ילדי עובדים זרים בגיל חינוך חובה השוהים בישראל, ללא קשר למעמד הפורמלי של הוריהם.

שני בר טוביה: בהחלט.

שני בר טוביה: אז, צריך לוודא שגם הילדים שנמצאים כאן, ואני מניחה שלא מדובר בהרבה ילדים, של מי שהיה כאן לפני ה-24 בפברואר, אבל צריך לוודא שהם גם מקבלים את הסיוע ואת הזכויות שהם זכאים להם.

שני בר טוביה: זה מוביל אותי לאמירה קצרה ויותר כללית, שהסיפור הזה שמדינת ישראל מחליטה שהיא מגנה על קבוצה מסוימת מפני הרחקה, בגלל מלחמה וכו', זה לא פעם ראשונה שהוא קורה בעשרים השנים האחרונות, זו כבר פעם חמישית שזה קורה, צריך להסדיר את זה.

שני בר טוביה: צריך להסדיר את זה, רצוי בכנסת, רצוי בהליך מסודר, צריך שיהיה כתוב וצופה פני עתיד, מה קורה כאשר מדינת ישראל מחליטה שקבוצה מסוימת מוגנת מפני הרחקה.

שני בר טוביה: אחרי שלושה חודשים ילדים נכנסים למערכת החינוך, שירות הבריאות ניתנים ככה וככה, לא משנה.

שני בר טוביה: אבל, כל הסיפור הזה שזה נתפר עכשיו אד הוק לאור המשבר באוקראינה, זה לא לטובת אף אחד, זה צריך להיות מסודר הנושא הזה כי זה גם ימשיך, זה גם ימשיך בעתיד, אי אפשר להניח לא.

שני בר טוביה: תודה.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: בבקשה.

נעם וילדר: תודה.

נעם וילדר: אני מהמועצה לשלום הילד.

נעם וילדר: אני לא אוסיף על הרבה דברים שנאמרו באמת וקיבלנו תשובות גם להרבה דברים.

נעם וילדר: אבל, כמו שגברתי יושבת הראש יודעת, בכלל ילדים זו אוכלוסייה עם צרכים ייחודים, ייעודיים שהמענה אליהם לא חונה במשרד כזה או אחר.

נעם וילדר: תמיד יש משרד ממשלתי שנותן מענה מכאן או מכאן, אנחנו גם רואים ושומעים את העשייה של כל משרד.

נעם וילדר: המציאות הזו יפה כמובן לעניין הילדים באוקראינה, אבל באמת מה שדרוש כאן זו איזו שהיא תכנית לאומית, בין משרדית, בין מגזרית, שבאמת נותנת מענה לכל דבר.

נעם וילדר: אנחנו באמת רואים שמענים ניתנים לחסמים שנמצאים במשרד אחר.

נעם וילדר: עכשיו, יש פרויקטור ויש כל מיני יוזמות או פעולות בין משרדיות שנעשו בעניין הדיור, וזו יכולה להיות פלטפורמה טובה לדבר הזה.

נעם וילדר: אבל, צריך איזו שהיא תכנית סדורה של מישהו שדואג לכל הדבר הזה בראיה מלמעלה עם כל המסביב.

מיכל שיר סגמן: מה שהם בעצם אומרים כאן הוא שהרשויות מקומיות שאליהם הכל מתכנס ברגע שילד או משפחה עברה לגור שם, אז בעצם הרשות המקומית היא הופכת להיות הגורם המתכלל, גם מבחינת מגורים, גם מבחינת החינוך, גם מבחינת קופת החולים או הסדר הבריאות שצריך לשלוח את הרופא אליו, אני לא טועה - - -

נעם וילדר: נכון, אבל הם בקשר - - -

אילן ברוש: לא, בהקשר לכל האוכלוסיות?

אילן ברוש: גם לעולים, גם לנמלטים וגם לזכאים?

מיכל שיר סגמן: לא.

מיכל שיר סגמן: עולים הם בנפרד, הם תחת משרד הקליטה, שחבל שלא יכולנו לשמוע אותם.

אילן ברוש: לא, עולים וזכאים הם תחת משרד הקליטה.

מיכל שיר סגמן: כן.

אילן ברוש: מה שאת אומרת הוא בעצם לעשות פורום בין משרדי רק לנמלטי המלחמה?

נעם וילדר: לא.

נעם וילדר: אני מדברת על כל הילדים, כמובן שיש מענים שכבר ניתנים לעולים, אבל צריך לפרט, מה ניתן לעולים, מה ניתן לילדים חסרי מעמד, מה המענים שכל אוכלוסייה כזו צריכה, מה החסמים, צריך שיהיה איזה שהוא משהו מתכלל.

נעם וילדר: כי, אנחנו באמת רואים שיש כל מיני יוזמות או פתרונות שניתנו, אבל מה שנקרא, אין לזה אמא ואבא.

נעם וילדר: גברתי יושבת הראש מכירה את זה מעשייה רחבה שקשורה לזכויות ילדים.

מיכל שיר סגמן: לא, אנחנו כרגע בלי קשר למלחמה באוקראינה ולעלייה או לפליטים, בכל מקרה כרגע בימים אלה, גם הצעת חוק שאנחנו הולדנו פה בוועדה לזכויות הילד וגם בהצעת מחליטים של משרד המשפטים, בעצם אנחנו מקימים בפעם הראשונה בתולדות מדינת ישראל, גוף שמתאם ומתכלל את הילדים בישראל.

מיכל שיר סגמן: זה משהו שהוא באמת חסר תקדים, כי הוא בעצם יגרום לכל משרדי הממשלה לדבר באופן עקבי וקבוע, פורום מנכ"לים קבוע, כך שילדים לא ייפלו בין הכיסאות, דבר שבעצם ראיתי מהיום הראשון שנכנסתי פה לוועדה.

מיכל שיר סגמן: זה קרה בזכות שיתוף הפעולה עם המועצה לשלום הילד.

מיכל שיר סגמן: אבל, פה את מדברת ספציפית על מצב של מלחמה ועל גל של עליה פלוס פליטי מלחמה.

נעם וילדר: נכון.

מיכל שיר סגמן: בעצם את חוזרת על מה שהיא אמרה, שזה לעגן בחקיקה אולי?

מיכל שיר סגמן: איזה שהוא משהו שיהיה סדור וקבוע.

נעם וילדר: צריך שיהיה שיח ויהיה מישהו שמנהל את זה בתכנית סדורה בין משרדית לעניין הספציפי הזה, לעניין העולים - - -

מיכל שיר סגמן: אז כרגע יש לך שני משרדים.

מיכל שיר סגמן: משרד העלייה והקליטה אמון על כל העולים, ושם זה יחסית יותר קל, כי כן בחירום או לא בחירום, מדינת ישראל יודעת להבין את הזרם הזה ודי מתורגלת בו.

מיכל שיר סגמן: כל מה שקשור ללא עולים - - -

אילן ברוש: נמלטי המלחמה.

מיכל שיר סגמן: איזו מילה יפה כדי לא להיכנס לחלק המשפטי הזה.

מיכל שיר סגמן: כן, נמלטי המלחמה, אז באמת שמו את משרד הרווחה בתור הגורם.

מיכל שיר סגמן: אני חייבת להודות, ואני בדרך כלל מתרגזת בדיונים, הפעם משרד העלייה והקליטה החליט שהוא רוצה להרגיז אותי, אבל בדרך כלל דווקא על חוסר תיאום, ופה אני שומעת על תיאום מאוד יפה בין משרד הממשלה.

מיכל שיר סגמן: זאת אומרת, כן יש כאן זרימה מאוד מאוד יפה בין משרדי הממשלה שאני חייבת להודות, שלצערי, כן?

מיכל שיר סגמן: די נדיר.

נעם וילדר: לא, אני נוטה להסכים.

נעם וילדר: אבל, אני רוצה לשים כוכבית שאת המענה, נניח, שיש ל'בטרם', משרד הבריאות, המענה הזה ניתן בגלל שהילדים האלה לא מוכרים, זאת אומרת ההגנה עליהם לא ניתנת וההסדר של מאוחדת לא ניתן עליהם, שזה נמצא במשרד אחר - - -

מיכל שיר סגמן: נכון, אבל כן עשו להם ביטוח בריאות, זאת אומרת הם כן מקבלים בסוף את אותו מענה.

אילן ברוש: אתם ראית את החוזה עם בטרם?

נעם וילדר: כן.

אילן ברוש: ראית אותו?

אילן ברוש: ראית את סל המענים שבטרם נותן לנושאים רפואיים?

נעם וילדר: אני ראיתי שזה נותן מענה דחוף בלבד.

אילן ברוש: לא, לא, זה היה לפני ההסכם.

אילן ברוש: בטרם נתן,

שני בר טוביה: הם מפנים לבתי החולים כאשר יש מקרים שהם לא יודעים לטפל בהם, כמה זמן זה יכול להחזיק?

אילן ברוש: לפני החוזה עם בטרם, היה מה שנקרא, קו ראשון שבטרם נתנו.

אילן ברוש: התקשרנו, עשינו חוזה של שלוש פסיק ארבעה מיליון שקלים לחודש, עמד לתת סל מענים משבר ברגל ועד ניתוח, כל סוג ניתוח.

אילן ברוש: אני לא מכיר את מה שאת אומרת, על מענים שבטרם לא ידעה לתת.

אילן ברוש: אני אשמח לדעת איזה מענה - - -

נעם וילדר: מה לגבי טיפות חלב?

אילן ברוש: שנייה.

אילן ברוש: אני אשמח לדעת איזה מענה בטרם לא ידעה לתת שהוא לא מופיע בחוזה התקשרות איתם, על מנת לבדוק למה.

נעם וילדר: גם חלק ממה שאתה ציינת שהם כן נותנים מענה, הם מפנים לבתי החולים ומכסים באמצעות אותו תקציב, על מנת שיהיה סדר.

אילן ברוש: נכון.

נעם וילדר: אבל, אז זה אומר שכל דבר נפתר אד הוק.

אילן ברוש: נכון, זה הכי טוב שאפשר.

נעם וילדר: זה מצוין לכמה שבועות, אבל הם כבר נמצאים כאן יותר מכמה שבועות.

אילן ברוש: לא, אז אמרתי את זה, אנחנו מתייחסים לכל חודש בחודשו תקציבית.

מיכל שיר סגמן: זה חלק ממה שדיברנו עליו מול רשות האוכלוסין, של לבוא ולהאריך את זה מעבר, כי כשהם מבקשים את התקציב, אז מתקצבים אותם פייר הזמן.

מיכל שיר סגמן: עכשיו, אם אומרים להם שעד סוף מאי, אז משרד האוצר עדיין לא הקצה להם ליוני.

מיכל שיר סגמן: עכשיו, זה לא אומר שלא יהיה תקציב ליוני, זה פשוט אומר שבכל פעם אין תכנון לטווח ארוך.

נעם וילדר: הכל נובע מהמתן של אשרת תייר.

מיכל שיר סגמן: לכן, הבקשה שלנו, הוועדה שולחת בקשה ישירה אל שרת הפנים, לבוא ולומר, לא מעכשיו לעכשיו, הארכה של כמה שבועות, אלא על מנת שהמערכות יידעו כיצד להסתנכרן, איך להמשיך מנקודה זו ואילך, לבוא ולומר בואו נאריך עכשיו לעוד שלושה חודשים.

מיכל שיר סגמן: כלומר, לא עד סוף מאי, לא עד סוף יוני, לחצי שנה, לא משנה, אוקיי?

מיכל שיר סגמן: לבוא ולתת מרווח נשימה, על מנת שיוכלו גם לתכנן את העניינים גם ברמה התקציבית וגם ברמה האופרטיבית.

נעם וילדר: אני רוצה רק להבהיר, יש גם עניינים נקודתיים.

נעם וילדר: יש את העניין של בטרם, אני נניח לא יודעת שהם מקבלים שירותי טיפות חלב, זה שירות חשוב לתינוקות לפעוטות ובטרם לא נותנים את זה.

נעם וילדר: אתם התייחסתם לעולים - - -

אילן ברוש: אני התייחסתי לכולם, כולם יכולים לקבל טיפול בטיפת חלב, בלי קשר לאזרחות שלהם ותמיד.

נעם וילדר: אוקיי, חשבתי שהתייחסת לעולים.

נעם וילדר: לגבי העניין של הילדים שהיו פה לפני ה-24 בפברואר, דיברו כאן על עניין החינוך והבריאות - - -

מיכל שיר סגמן: אגב, אנחנו לא יודעים כמותית על כמה מדובר בכלל.

אילן ברוש: גם כמה לפני ה-24?

אילן ברוש: חודש?

אילן ברוש: חצי שנה?

נעם וילדר: גם הקושי הנפשי שהם חווים.

נעם וילדר: להבנתנו, הקושי הנפשי שהם חווים לא מקבל את המענה.

נעם וילדר: זה משהו שחשוב לתת עליו את דעת.

מיכל שיר סגמן: אבל, פה את מדברת על מה?

מיכל שיר סגמן: על תיירים או על עולה?

נעם וילדר: על כל הילדים.

שני בר טוביה: הם נמצאים כאן ללא אשרה.

מיכל שיר סגמן: את מדברת על תיירים?

שני בר טוביה: הם ללא אשרת תייר.

אילן ברוש: הם ללא אשרה, פג תוקף האשרה שלהם ממזמן.

שני בר טוביה: לא, רגע, יש כאלה שהיו כאן לפני ה-24 בפברואר, הם היו כאן על אשרות עבודה.

שני בר טוביה: להבנתו, ואגב אפשר לוודא את זה מול רשות האוכלוסין, מאריכים להם את אשרות העבודה.

שני בר טוביה: מי שהיו כאן על אשרות תייר, לפני ה-24 בפברואר, שאלה טובה, מאריכים להם?

שני בר טוביה: לא מאריכים להם?

שני בר טוביה: בכמה מאריכים להם?

שני בר טוביה: זו שאלה טובה.

נעם וילדר: והם לא נכנסים תחת המענה שאתם נותנים, מענה נפשי וחשוב, זאת אומרת זה משהו שחייבים לשים עליו את הדעת.

מיכל שיר סגמן: אני מניחה שאנחנו בעיקר לא יודעים על מה מדובר.

נעם וילדר: בוודאי, זה נובע מזה.

נעם וילדר: אני אסיים ואגיד, אלו העניינים הנקודתיים שלא עלו.

מיכל שיר סגמן: הקצוות הפתוחים שעוד לא ניתן עליהם מענה.

נעם וילדר: בדיוק.

מיכל שיר סגמן: אנחנו נשאל שאלות מסודרות.

נעם וילדר: כאשר משרד אחד מחליט לתת אשרת תייר, יש לזה קשיים וחסמים שנמצאים אצל משרד אחר, וכאן החשיבות של גורם מתכלל, של תכנית לאומית סדורה בנושא הזה.

נעם וילדר: זו הייתה כוונתי.

מיכל שיר סגמן: אנחנו נוסיף את זה לשאלה למשרד הפנים גם, העולים שלפני ה-24 בפברואר.

אילן ברוש: לא העולים, נמלטי מלחמה.

אילן ברוש: לא עולים, אנחנו לא מדברים על עולים.

טירה גליונויר: רק להביא משהו לתשומת ליבנו, משרד החינוך הקצה הרבה מאוד משאבים לעניין הרגשי של מי שיגיע, אגב גם הורים וגם ילדים, אנחנו מתקשים מאוד לממש אותם בקרב אוכלוסיית היעד.

טירה גליונויר: חשבנו שזה אולי תלוי תרבות, אנחנו עוברים לאופציות אחרות שהן פחות אחד על אחד, יותר קבוצתי.

טירה גליונויר: יכול להיות שלא מעט דברים חונים בחלקים התרבותיים ושווה שביננו אולי ננהל איזה שהוא שיח ולברר מה כן חונה.

טירה גליונויר: כי, אני באמת חושבת שאנחנו מאוד נערכנו, לא משרד החינוך, עוד משרדים משותפים והייתה לנו איזו שהיא הכנה וכן נכתבה תכנית מגירה, שמשרד העלייה והקליטה ריכז אותה.

טירה גליונויר: אני חייבת להגיד שהיא הכינה את כולנו לכמה מצבים, אבל בהיבט הזה של הרבה פעמים להגיד לא ניתן, אז ביחד אפשר לנהל שיח ולראות למה זה ניתן.

טירה גליונויר: כי, כן, המשאבים עומדים, חונים, משרד החינוך הקצה את האפשרויות האלה בגלל הבדלי תרבות מתקשים לממש זאת.

שני בר טוביה: במקרה של אם משלחת שיוצאת, אז אולי זו סוגיה שיהיה מעניין להעלות במסגרת המשלחת, הפער הזה.

אילן ברוש: אני רק אציין שיש פורום שולחן עגול, שיושבים בו כל משרדי הממשלה, הוא מתכנס כל שבועיים.

אילן ברוש: מדובר על תשעה משרדי ממשלה, סמנכ"לים ומשנה למנכ"לים.

אילן ברוש: אלו שני פורומים קבועים, אחד זה לסוגית נמלטי מלחמה, שמתכנס כל שבועיים קבוע ברשות מנכ"לית המשרד סיגל מורן.

אילן ברוש: הפורום השני, שמחר הוא מתכנס, זה משרד המשפטים, זו כל הסוגיה של זיהוי חשד לסחר בנתב"ג, שדינה מובילה אותו וכל שבועיים הוא מתכנס.

נעם וילדר: אבל השולחן העגול הוא לא לעניין הדיור?

אילן ברוש: לא, לא, הוא להכל, לצו השעה.

אילן ברוש: את מוזמנת להצטרף לדיון הבא.

טירה גליונויר: גם משרד העלייה מוביל כזה שולחן כמה פעמים בשבוע.

אילן ברוש: כל שבועיים כל משרדי הממשלה יושבים שעה סביב השולחן, מעלים - - -

נעם וילדר: אז אני חושבת שזה צריך להיות לא רק משרדי ממשלה, זה צריך להיות חברה אזרחית וזה צריך להיות - - -

אילן ברוש: גם החברה האזרחית.

נעם וילדר: צריכים להיות בדיוק האנשים שיודעים להגיד מה הקשיים.

אילן ברוש: רונית בר יושבת בפורום הזה.

אילן ברוש: כל פורום היא המנכ"לית של העמותה הישראלית להתנדבות, כל פורום היא נמצאת שם.

אילן ברוש: היא מאגדת סביבה שמונים או תשעים ארגוני חברה אזרחית קבוע.

אילן ברוש: אם תרצי אני אשלח לך קישור ותראי איך זה מתנהל.

שני בר טוביה: אפשר עוד חידוד קטן לגבי מי שנכנס לפני ה-24?

שני בר טוביה: כי, אמרת שתפנו.

שני בר טוביה: אז רק לחדד, שההחלטה לא להכיל את מוקד צו השעה על מי שנכנס לפני ה-24, להבנתי זו לא החלטה של שרת הפנים, כן?

שני בר טוביה: אז החלטה לגבי אשרות היא החלטה של שרת הפנים.

שני בר טוביה: אבל, להחיל את מוקד צו השעה על מי שנכנס רק אחרי ה-24, למען האמת אני לא יודעת של מי ההחלטה הזו, אולי היא הייתה של כמה שרים.

שני בר טוביה: אני חושבת שהגיע הזמן לשנות אותה, כי חיים כאן אנשים שכרגע לא מטופלים.

מיכל שיר סגמן: אתה חושב שצריך להאריך את צו השעה ללפני ה-24?

אילן ברוש: אני לא אתייחס לזה כרגע, אבל אני אשמח לעשות שיח.

אילן ברוש: אני אסביר רגע, מה זה בעצם 24?

אילן ברוש: היינו חייבים להגדיר.

אילן ברוש: אני רואה פה ממש את המסמך הראשוני שהוצאנו ממש ביום הראשון של הדיונים, והיינו צריכים להגדיר לאוצר, אני מקריא לכם, מה המענה, כמה אנשים אנחנו עוד צופים ומה התקציב המוערך.

אילן ברוש: הם ביקשו איתנו להגדיר, מה שנקרא, מספר מטרה או סדר גודל על כמה לכמת את כל האירוע.

אילן ברוש: עכשיו, כאשר אנחנו אומרים, מה-24 זה היום שהתחילה המלחמה ומשם בעצם אמרנו שכל מי שנקלט נכנס לתוך המעטפת של המענה.

אילן ברוש: אם אנחנו הולכים רגע אחורה, כמה אחורה?

אילן ברוש: שבוע, שבועיים?

אילן ברוש: אם מדובר במספרים של - - -

נעם וילדר: כל מי שלא יכול לחזור הביתה.

אילן ברוש: רגע, אבל מלפני ה-24 - - -

מיכל שיר סגמן: זה מזכיר לי את הסרט עם טום הנקס שהוא נתקע בלי אזרחות בטרמינל.

אילן ברוש: אין לי ויכוח איתך, אני דווקא חושב שזה בסדר.

אילן ברוש: אני צריך לחשוב בשני היבטים, מי לפני ה-24 כמה זמן, כי יש פה, אם אני לא טועה, שמונת אלפים אזרחים מאוקראינה שהם מהגרי עבודה או כאלה שאשרה שלהם - - -

מיכל שיר סגמן: לא, מדינת ישראל יודעת שהם מהגרי עבודה ויודעת אם נגמר לו או לא נגמר לו, יכול או לא יכול, ולפי זה מאריכים.

אילן ברוש: להערכתי, גם מנהל האוכלוסין לא יודע להגיד את הנתונים המדויקים מלפני ה-24 לחודש, זו דעתי האישית.

מיכל שיר סגמן: לא, שוב אני אומרת, מי שבא לכאן לעבוד המדינה יודעת.

אילן ברוש: על איזה מספרים מדובר?

מיכל שיר סגמן: שוב, גם את זה המדינה יודעת.

מיכל שיר סגמן: המדינה לא יודעת כמה עובדים זרים יש אצלה?

אוריאל בוסו: זה לא מהגר עבודה, אתה נמצא פה לפני ה-24 זה נראה לי - - -

מיכל שיר סגמן: לא, אז אני אומרת, מהגר עבודה שעוד לא תמה לו אשרת העבודה, הכל בסדר.

מיכל שיר סגמן: תמה לו אשרת העבודה, אין לו לאן לחזור הביתה אז עושים דיון ורואים מה עושים איתו, כי אין לו בית לחזור אליו.

מיכל שיר סגמן: אם מדובר על תייר שבא לבקר את קרובי משפחתו, ובזמן שהוא כאן הוא הופתע גם לגלות שרוסיה פלשה למדינה שלו, וכרגע הוא נמצא במלחמה ואין לו בית לחזור אליו, אז אתה יודע, הוא גם צריך סוג של מענה.

מיכל שיר סגמן: שוב, אני לא סתם הזכרתי את הסרט עם טום הנקס על טרמינל.

מיכל שיר סגמן: אלו מקרים שטכנית לא קרו רק בישראל, אלא בכל העולם.

מיכל שיר סגמן: פה, מדינת ישראל הרי יודעת מי נכנס, מי יצא, מי תייר, מי לא תייר, מי בא לעבודה, עד מתי האשרה, יש את הנתונים האלה.

מיכל שיר סגמן: אם מחליטים כן, ולכן אני אומרת כן לשקול את הארכה של צו השעה לאלה שהגיעו לפני ה-24, אז לבחון את הדברים.

מיכל שיר סגמן: אתה לא צריך ללכת חצי שנה אחורה, כי בסוף יש לך רגע נתון.

מיכל שיר סגמן: התחילה לך מלחמה ב-24 בפברואר, יש X תיירים שבאו לטייל פה, יש X מהגרי עבודה שאשרת העבודה שלהם נגמרה ב-25 בפברואר או במאי, מה אנחנו עושים איתם?

אילן ברוש: אז אני חייב לציין שמי שהגיע גם לפני ה-24 בפברואר, ואני זוכר פשוט שפנו אליי עם מקרים שהם מצריכים איזו שהיא התערבות, אמרתי תאשרו.

אילן ברוש: אישרתי את זה במוקד לפני ה-24 במשורה, אני זוכר ממש מקרים בודדים שאמרנו אוקיי, זה סיוע הומניטרי, זה טיפול במזון, זה נקודתית לאשר את זה.

אילן ברוש: אז, בהקשר הזה, למי שפנה והוא ממש מספר ימים אפילו שבועות - - -

מיכל שיר סגמן: שגרירות אוקראינה עובדת?

אילן ברוש: כן.

אילן ברוש: הם ביקרו, הם היו אצלנו במוקד.

מיכל שיר סגמן: כלומר, יש להם את היכולת לבוא, אם יש באמת תייר שנתקע פה לתת מענה ואני מניחה שהם עובדים גם מול משרד החוץ.

אילן ברוש: כן, גם משרד החוץ וגם משרד המשפטים היו שם.

אילן ברוש: את מוזמנת לבוא ולבקר במוקד.

מיכל שיר סגמן: בסדר גמור.

מיכל שיר סגמן: טוב, תודה.

מיכל שיר סגמן: אני ממש רוצה לסיים את הדיון.

מיכל שיר סגמן: יערה שילה, מומחית גיל הרך, ביקשה לומר כמה מילים.

מיכל שיר סגמן: אנחנו לא מצליחים לשמוע אותה.

מיכל שיר סגמן: ד"ר מאיה אלעזר, איגוד הפסיכיאטריה של הילד, גם ביקשה לדבר, אז בבקשה.

מאיה אלעזר: שלום, צוהריים טובים.

מאיה אלעזר: תודה על הזכות להשתתף בדיון.

מאיה אלעזר: אני שמעתי הרבה דברים מעניינים שיש לי מה למסור.

מאיה אלעזר: מאחורי גם חברי איגוד הפסיכיאטריה של הילד, שמאוד התגייסו לעזור, וגם פסיכולוגים רבים.

מיכל שיר סגמן: יפה שהתגייסתם לעזור, להבנתי, אין לכם יותר מדי כוח אדם.

מאיה אלעזר: זהו, שעל זה רציתי לדבר, שיש אלפי מתנדבים שהיו שמחים לקבל הסבה מהירה כזו להדרכה של קבוצות ילדים, כי עכשיו בתהליך המניעה של בעיות פסיכיאטריות, תעסוקה של ילדים הוא נושא מספר אחד.

מאיה אלעזר: זה שהם ייכנסו למסגרות זה מצוין, שיש תוכניות זה ממש טוב, קבוצות טיפוליות שהן בזום או במרכזים, הן גם חיוניות ובאמת שאין הרבה אנשים שיכולים לעשות את זה, דוברי רוסית ויש מעט אנשי מקצוע - - -

מיכל שיר סגמן: כלומר, את מדברת על הסבה מקצועית לאנשים שהם כבר פסיכולוגים ופסיכיאטרים שצריכים לעשות הסבה מידית בעצם?

מיכל שיר סגמן: שהם דוברי השפה כמובן, על מנת שהם יוכלו לתת מענה.

מיכל שיר סגמן: זה עניין של משרד הבריאות בעצם.

מאיה אלעזר: כן.

מאיה אלעזר: יש הרבה מאוד פסיכולוגים שהגיעו, למדו פסיכולוגיה ברוסיה ובאוקראינה ופה לא עשו את תהליך ההסמכה בארץ, אבל הם רוצים לעזור עכשיו לילדים ולקבל ידע הכי עדכני ומהיר שאפשר, על מנת לקבל זכות להעביר את הקבוצות הטיפוליות.

מאיה אלעזר: יש אנשים שרוצים לעשות את זה, ואם המדינה תעשה את התהליך הזה של הסבה מהירה להדרכה של הקבוצות האלו, איך לעזור בהתמודדות עם אובדן, עם התמודדות עם לחץ, עם סטרס, הרבה חוויות קשות שהילדים חוו, אז זה יכול מאוד לעזור.

מאיה אלעזר: יש אנשים שרוצים לעשות את ההסמכה הזו, הסבה מהירה.

מיכל שיר סגמן: הבנתי.

מיכל שיר סגמן: אוקיי.

מיכל שיר סגמן: זו שאלה בעצם למשרד הבריאות, האם יש ביכולת

מיכל שיר סגמן: כם קודם כל רצון ואחר כך עניין של יכולת באמת להעביר את אותם האנשים להסמכה מהירה, כמובן שוב, אנשים בעלי תארים בפסיכולוגיה ובפסיכיאטריה, פשוט צריכים לעבור הסמכה של טיפול בילדים.

מאיה אלעזר: כן.

מאיה אלעזר: בארץ, כן.

מיכל שיר סגמן: משרד הבריאות פה, הוא אומר שזה ייבדק.

זהר מור: זה ייבדק אל מול אגף בריאות הנפש שלנו.

מיכל שיר סגמן: בסדר גמור.

מאיה אלעזר: בנוסף, יש עוד נושא, שעכשיו שהילדים ייכנסו למסגרות, אז יעלו בטח עוד הרבה סוגיות של אבחון ילדים עם צרכים מיוחדים שבאוקראינה לא אובחנו בכלל, ועכשיו אנחנו נראה את כל הקשיים, אז יש פסיכיאטרים דוברי רוסית שהם מוכנים לעזור ופה אנחנו רוצים לבנות שיתוף פעולה עם משרד החינוך, על מנת שתהיה לנו תקשורת בנוגע לאבחון מהיר ומתן מענה.

טירה גליונויר: אנחנו נשמח לשתף איתכם פעולה.

מאיה אלעזר: בהחלט.

מאיה אלעזר: אנחנו נשוחח איך נקיים את התקשורת בינינו.

מיכל שיר סגמן: הטלפון שלה נמצא אצלנו.

מיכל שיר סגמן: בסדר גמור, אז הוועדה תקשר ביניכם.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: אנחנו ננסה שוב את יערה שילה, מומחית גיל הרך.

יערה שילה: קודם כל, תודה רבה.

יערה שילה: זה באמת דיון חשוב שהיה בו המון תשובות.

יערה שילה: אני חזרתי רק יום שני מגבול פולין.

יערה שילה: אני פה על הילדים, אמרת שיהיה חינוך זה מצוין, אבל מה קורה עם הילדים לידה עד שלוש?

יערה שילה: חוץ מטיפת חלב, מסגרות מתחת לשבעה ילדים הם לא במשרד החינוך.

יערה שילה: הילדים האלה די שקופים וחייבים לתת להם מענה.

יערה שילה: יש המון מתנדבים אבל הם לא מומחים ואני חושבת שצריך לתת על זה את הדעת, לא יודעת מי.

מיכל שיר סגמן: אמרו שחלק מהתופעות זה גם כשיש מסגרות, לצורך העניין, למשל, אם אני מסתכלת על משרד הקליטה, ששם הם כן נכנסים למערכות החינוך, שהאימהות, במיוחד בגילאים הצעירים יותר, לא ממהרות לשחרר.

יערה שילה: נכון.

יערה שילה: את הצעירים מאוד, אבל אלה שמעל שנתיים, הן כן מעוניינות במסגרות הרבה פעמים, אבל אין בכלל מענה, אין.

יערה שילה: מיכל, צריך לתת על זה את הדעת באופן כללי, מה עושים עם הילדים האלה.

יערה שילה: גם אם האימהות לא משחררות, אז איך נותנים להם מענים.

יערה שילה: זאת אומרת, יש המון סוגיה סביב זה של לידה עד שלוש.

יערה שילה: את יודעת, גם בישראל זה - - - קל וחומר במצב משברי.

יערה שילה: על עיקר הדברים כבר דיברו, ובאמת תודה לוועדה כי היא מאוד קריטית וחשובה.

אילן ברוש: יש מאתיים חמישים ושניים ילדים מגיל אפס עד שלוש שהם נמלטי מלחמה, שהם נמצאים בארץ.

מוריה רבינוביץ': שפנו אליכם למוקד, הם לא רק נמצאים בארץ.

אילן ברוש: נכון, נכון שפנו.

מיכל שיר סגמן: שפנו למוקד.

אילן ברוש: כן.

מיכל שיר סגמן: מאתיים חמישים ילדים זה הרבה.

אילן ברוש: מאתיים חמישים ושניים, כן.

מיכל שיר סגמן: זה הרבה.

אילן ברוש: לא מעט.

יערה שילה: אין מענים.

יערה שילה: אני יודעת שאין מענים, כי פנו אליי, מיכל.

יערה שילה: למשל, פנו אליי דוברי רוסית.

אילן ברוש: צריך לבדוק עם מעונות היום, אם יש איזו שהיא אפשרות להכניס אותם למעונות היום.

אילן ברוש: היום מעונות היום עברו ממשרד הרווחה למשרד החינוך.

מיכל שיר סגמן: מעונות היום לא קיבלו את המענים עוד לפני הגל הזה, הם רק עכשיו עוברים למשרד החינוך.

מיכל שיר סגמן: להגיד לך שיש להם יכולת קליטה, לאור כל הדיונים שעשיתי פה בחצי השנה האחרונה?

מיכל שיר סגמן: נו.

יערה שילה: אין להם, מיכל.

יערה שילה: צריכים לתת את הדעת - - -

מיכל שיר סגמן: תראי, כרגע בבתי המלון ובמסגרות השונות שבהן שוהים, המונח, אני כל הזמן באה לקרוא להם פליטים, אני מתנצלת, אז להבנתנו יש צוות וכוח אדם שנמצא במלונות ובתוך המרכזים.

מיכל שיר סגמן: השאלה היא באמת מה קורה הלאה, מעבר לשעשוע או הבייביסיטר המיידי שנותנים להם כרגע.

יערה שילה: בואו נזכור שהילדים האלה עברו שנתיים קורונה.

מיכל שיר סגמן: הקורונה כרגע היא הבעיה הכי קטנה שלהם.

יערה שילה: לא, אני אומרת הם כבר עברו את זה, אז הם מקבלים עוד זווית.

מיכל שיר סגמן: בסדר גמור.

מיכל שיר סגמן: אנחנו נפנה את השאלה הזו למשרד החינוך, בסדר?

יערה שילה: אני לא בטוחה שזה משרד החינוך, זו הבעיה.

מיכל שיר סגמן: זה משרד החינוך, אנחנו נפנה גם למשרד הכלכלה תוך כדי המעבר.

יערה שילה: היועץ המשפטי אמר לי שאם זו לא מסגרת של שבעה ילדים, הוא לא יכול - - -, זו הייתה התשובה.

מיכל שיר סגמן: יש מאתיים חמישים ושניים ילדים, שנמצאים כרגע בין שבע לעשר רשויות גדולות, בואי נבדוק.

מיכל שיר סגמן: כרגע הבעיה המרכזית שלנו היא בעיקר הנתונים, לדעת איפה הם נמצאים.

מיכל שיר סגמן: רגע, אנחנו עדיין מטפלים בהם, גם בקורת הגג.

מיכל שיר סגמן: אשרת השהייה שלהם כרגע נמצאת עד סוף מאי, אתה יודעת, יש שלבים בדבר הזה.

מיכל שיר סגמן: המלחמה הזו נפתחה לפני שלושה חודשים, פחות.

יערה שילה: אני לא רואה איך זה ייגמר.

מיכל שיר סגמן: אז, אנחנו ניתן על זה את הדעת, אנחנו נעביר את השאלה הזו למשרד החינוך.

מיכל שיר סגמן: זאת כן שאלה עתידית, לא נוכחית, היא עתידית מעניינית, על אחת כמה וכמה אם אנחנו באמת נראה גל נוסף ומספר הילדים האלה יגדל.

מיכל שיר סגמן: בסדר גמור, תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: תודה שהעלית את הנושא.

יערה שילה: תודה.

מיכל שיר סגמן: אני רוצה לסכם את הדיון.

מיכל שיר סגמן: ראשית, תודה לכל משרדי הממשלה שהגיעו והגיעו מוכנים.

מיכל שיר סגמן: אני חייבת לשבח, כי באמת בחצי השנה האחרונה נתקלתי בעיקר בחוסר תיאום בין משרדי הממשלה ושיח שתקוע, ובאמת נדיר לשמוע על שיתוף פעולה ופרגון בין משרדי כל כך גדול כפי ששמענו בדיון הזה.

מיכל שיר סגמן: שוב, משרד הקליטה, אני גם אשוחח עם השרה וגם חוסר ההגעה שלהם מוכנים ועם תשובות לדיון כל כך חשוב, כאשר אמונים אלפי ילדים בידיים שלהם, זה לא יעבור בשתיקה.

מיכל שיר סגמן: אני מסכמת.

מיכל שיר סגמן: למשרד הקליטה, הוועדה מוחה על כך שנציג משרד הקליטה הגיע לא מוכן לדיון, למרות שהשאלות ומיקוד הדיון נשלח למשרד כבר לפני כחודש.

מיכל שיר סגמן: הוועדה מבקשת עד היום בערב תשובות בכתב לכל השאלות שעלו בדיון.

מיכל שיר סגמן: למשרד הרווחה ולמשרד האוצר, הוועדה קוראת לתכנון ארוך טווח, צופה פני עתיד לטיפול באוכלוסיית הנמלטים שנמצאת בישראל מתוך ההנחה שהמצב באוקראינה לא יסתיים בקרוב.

מיכל שיר סגמן: הוועדה קוראת להחיל את טיפול מוקד צו השעה גם על השוהים בישראל על אשרת תייר, שנמצאים בישראל עוד לפני פרוץ המלחמה, ה-24 בפברואר 2022.

מיכל שיר סגמן: למשרד הפנים, הוועדה מבקשת לשקול בחיוב הארכת אשרות תייר לנמלטי המלחמה שנמצאים בישראל לשלושה חודשים, ולא הארכת חודש בחודשו ולקבל החלטות בהקדם, משום שכל המערכות תלויות בהחלטה זו.

מיכל שיר סגמן: למשרד החינוך, הוועדה מבקשת להקפיד על ביצוע החוק הקובע שאחרי שלושה חודשים ילדים נמלטי מלחמה ייכנסו למערכת החינוך.

מיכל שיר סגמן: הוועדה מבקשת להמשיך בפעילויות בבתי המלון גם בזמן החופש הגדול.

מיכל שיר סגמן: למשרד הבריאות, הוועדה קוראת להחיל על הילדים הנמלטים הסדר ביטוח רפואי על ידי קופת חולים מאוחדת, כפי שמקבלים שאר ילדי אוכלוסיות הפליטים בישראל.

מיכל שיר סגמן: בדיקת משרד הבריאות להכשרת פסיכולוגים ופסיכיאטרים דוברי השפה לטיפול בילדים, זה לבדיקתכם.

מיכל שיר סגמן: למשרד המשפטים ולמשרד הפנים, הוועדה קובעת שאוכלוסיית התושבים החוזרים נופלים בין הכיסאות, ועל כן מבקשת להשוות זכאותם לזכאות העולים החדשים.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה שוב, לכל מי שטרח, הגיע, התכונן ובעיקר על עבודת הקודש שאתם עושים.

מיכל שיר סגמן: זו גאווה עבורנו כולנו.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.