ועדת הכלכלה, כנסת 24, פרוטוקול מספר 225, 2022-04-11 14:00

מירב בן ארי: שלום לכולם, אנחנו פותחים דיון משותף של הוועדה לביטחון פנים יחד עם ועדת הכלכלה בנושא אחריות תקשורתית באירוע ביטחוני.

מירב בן ארי: היום 11 באפריל 2022, י' בניסן התשפ"ב.

מירב בן ארי: אני מודה לחברי, חבר הכנסת מיכאל ביטון, יושב-ראש ועדת כלכלה, שבאישון לילה לאחר סוף השבוע, הסכמנו יחד לנהל את הדיון החשוב הזה.

מירב בן ארי: מי שלא יודע עד היום, לפחות כששאלו אותי, אז ועדת הכלכלה היא הוועדה שאמונה על גופי התקשורת במדינת ישראל.

מירב בן ארי: כמו שהוועדה לביטחון פנים אמונה על המשטרה.

מירב בן ארי: אגיד ברשותך כמה מילים על האירוע ביום חמישי, כתבתי עליו גם בטוויטר ביום חמישי.

מירב בן ארי: האירוע הזה, אירוע הירי שקרה ממש מספר מטרים מהבית שלי, אירוע שנחשפתי אליו בתקשורת אבל גם ברחוב.

מירב בן ארי: הרחוב שלי במרכז תל אביב היה מלא בשוטרים עם נשקים שלופים.

מירב בן ארי: היו סירנות, משטרות, כך שהאירוע נכנס אלי עוד לפני שהוא התחיל וכמובן המשכתי אותו בצפייה בחדשות.

מירב בן ארי: הצפייה התחילה כמובן כמו כל אירוע רגיל שמסוקר פה בערך ב-30 השנים האחרונות ולאט לאט הלך והתדרדר למן מחזה לא ברור.

מירב בן ארי: מחזה סוריאליסטי שנבע מניהול של זירה ענקית שאי אפשר לדעת איפה היא מתחילה ואיפה היא מסתיימת.

מירב בן ארי: מחבל שמסתובב, הציבור, כולם, וגם כוחות הביטחון מחפשים אותו מדלת לדלת, ומאידך כתבים שרודפים ומנהלים מן תוכנית ריאליטי באמת על המציאות של המחבל.

מירב בן ארי: תראו, בכובע של האזרחים אני עכשיו מדברת, אני מצפה שגם כתבים ואנשי תקשורת ועורכים יפעילו שכל ישר.

מירב בן ארי: שמעתי באחד הראיונות שישב צנזור, נראה לי ב"קשת", בחדשות 12.

מירב בן ארי: אני לא יודעת מה הוא עשה, הוא צינזר?

מירב בן ארי: הוא צינזר שום דבר.

מירב בן ארי: ההליכה של עיתונאים ביחד עם שוטרים וביחד עם לוחמים של הצבא שנחשפים, גם בפרצופים שלהם וגם בכלי נשק וגם בזיהוי, לדעתי ולא רק אני אומרת את זה – נחצה גבול אדום במדינת ישראל.

מירב בן ארי: אני לא זוכרת, לא היה אף פעם אירוע כזה.

מירב בן ארי: ואני חושבת – שלום אדוני השר, בוא תצטרף אלינו, בדיוק התחלנו את הדיון – שנחצה כאן קו אדום.

מירב בן ארי: לא בכדי הבנתי שהגיעו יותר מ-5,000 תלונות ואפשר גם להבין למה.

מירב בן ארי: אני כיביתי את הטלוויזיה בשלב מסוים, לא יכולתי לצפות יותר באירוע המזעזע הזה ובעיקר בחוסר השליטה שנעשה שם.

מירב בן ארי: אבל לא חשבתי על עצמי, חשבתי על האמהות שצופות עכשיו בחיילים שלהם, רואות פתאום את הבנים שלהם מסתובבים ברחוב.

מירב בן ארי: חשבתי על אנשים מבוגרים, חשבתי על אנשים תשושי נפש, חשבתי על הרבה אנשים.

מירב בן ארי: פנה אלי אתמול אחד מהרופאים הבכירים שעבדתי איתו בדברים אחרים, ואמר לי: מירב, תתייחסו גם לנזק הנפשי שנגרם לאותם צופים.

מירב בן ארי: אני לא חושבת שהאחריות היא רק על התקשורת, אני ומיכאל לא כאן בעניין של לבוא כשופטים.

מירב בן ארי: אני חושבת שיש אחריות של גופי המשטרה, של השב"כ, גם של הצבא, שלא היו מספיק נחרצים בניהול הסיקור הטלוויזיוני הזה.

מירב בן ארי: מאידך אני לא מצפה משוטר שצריך להתעסק עכשיו במניעת פיגוע לרדוף אחרי כתב כמו שראינו שקרה שם בתוך האירוע.

מירב בן ארי: גם זה לא אמור לקרות.

מירב בן ארי: לסיכום הדברים, אני חושבת שהסיבה שיש כאן דיון משותף דחוף שנקבע ממש – אני יכולה להגיד שמיכאל ואני דיברנו ביום שבת ב-12:00 בלילה, וגם ההתגייסות שלך אדוני השר, להגיע לכאן ואני יודעת שכינסת אצלך דיון, אני מניחה שגם תתייחס אל זה.

מירב בן ארי: כל זה מראה לכם את חומרת המצב.

מירב בן ארי: אנחנו נעשה ככל שאנחנו יכולים כחברי כנסת אם זה בתחום החקיקה ובתחום הרגולציה.

מירב בן ארי: ואם זה באמת לפקח שאירוע כזה לא יחזור – הוא לא יכול לחזור, בטח במציאות המורכבת שאנחנו נמצאים היום.

מירב בן ארי: ולכן זו הסיבה שביקשנו לקיים את הדיון ושאנחנו מקיימים את הדיון.

מירב בן ארי: אלה דברי.

מירב בן ארי: מיכאל, שלך.

מיכאל ביטון: תודה רבה חברתי, חברת הכנסת מירב בן ארי, יושב-ראש הוועדה לביטחון פנים.

מיכאל ביטון: כבוד שר התקשורת, ומכובדי כולם.

מיכאל ביטון: כינסנו דיון דחוף כי אנחנו במציאות של חירום של גל פיגועי טרור בבני ברק, בבאר שבע, בתל אביב.

מיכאל ביטון: והגל הזה, אנחנו מקווים שייפסק אבל מצאנו תופעה קשה מאוד שלא נראתה כמותה בשידורי הטלוויזיה בעבר, ובה אנחנו רוצים לדון היום.

מיכאל ביטון: אנחנו קודם כל שולחים תנחומים למשפחות ההרוגים ורפואה שלמה לפצועים.

מיכאל ביטון: ואנחנו רוצים לצאת מהיום הזה בהפקת לקחים ובשמיעה שגם גורמי הממשלה, גם הרגולטורים של משרד התקשורת, גם המשטרה וכוחות הביטחון, יציגו לנו מה בכוונתם לעשות כדי למנוע את המחזות שראינו בתקשורת.

מיכאל ביטון: גופי תקשורת ראשונים הבינו שהאירוע הזה הוא לא שיגרתי וכבר פרסמו, כמו ערוץ 13 לדעתי.

מירב בן ארי: גם 12.

מיכאל ביטון: ערוץ 13 פרסם שהוא מבין את האירוע והוא מתכוון להיות אחראי ולהפיק את הלקחים.

מיכאל ביטון: אני חושב שלכולם יש עכשיו רגע של התבוננות עצמית, וכמו שאמרה חברתי מירב – אנחנו לא בעניין של אשמים, אלא בעניין של מבט קדימה והפקת לקחים ושיהיה ברור שהמציאות לא תיראה כפי שהיא נראתה.

מיכאל ביטון: הדבר הזה חמור מהרבה סיבות.

מיכאל ביטון: בהיבט המבצעי, לראות תופעה של לוחם צה"ל מטהר חדר מדרגות עם חשד לנוכחות של מחבל, על כתפו הנשק, אבל על כתפו מצלמה בפריים טיים.

מיכאל ביטון: הוא יכול לתפקד?

מיכאל ביטון: זה מפריע לו.

מיכאל ביטון: מה חשב הכתב הזה שדחף מצלמה על הגב של לוחם שעומד בזיג ומטהר חדר מדרגות.

מיכאל ביטון: מה חשבה הכתבת כשהיא אומרת: אני מנסה להיכנס בין לוחמי היס"מ (יחידת הסיור המיוחדת של משטרת ישראל) והימ"מ (היחידה המיוחדת ללוחמה בטרור של משמר הגבול) להתקרב לזירת האירוע.

מיכאל ביטון: את רואה נשקים שלופים עם כדור בקנה, להסתובב בין נשקים עם כדור בקנה זאת סכנת חיים.

מיכאל ביטון: ברגע שאת עושה את זה, גם אזרחים עושים את זה.

מיכאל ביטון: אתם מהווים דוגמה אישית.

מיכאל ביטון: אם כתבת יכולה להסתובב בין נשקים שלופים, מכוונים, בסכנה – כל אזרח יסתובב איפה שהיא מסתובבת.

מיכאל ביטון: חשיפה של כתובות, חשיפה של מידע בידי האויב: איפה נמצאים, איזה בית מטהרים, באיזה קומה אנחנו.

מיכאל ביטון: כל זה יכול לשמש מחבל עם אייפון שרואה חדשות או את גורמי המודיעין שמזינים אותו בזמן אמת, ויש למחבלים מודיעין.

מיכאל ביטון: ומעבר לזה, הדבר שהזכירה מירב – כתב לי פרופ' חגי לוין, מבכירי האנשים שעוסקים ברפואת הציבור בישראל, הוא כתב לי את המשפט הבא: שידורי הטלוויזיה המופקרים פגעו בבריאות הנפשית של הציבור הישראלי.

מיכאל ביטון: זאת אמירה קשה ונוקבת, אבל היא מחייבת בדיקה.

מיכאל ביטון: אנחנו רוצים להציג את הסיפור האמיתי, רוצים חדשות בזמן אמת.

מיכאל ביטון: יש ילדים בשעה הזאת בטלוויזיה.

מיכאל ביטון: יש מראות שלא הראנו בעבר.

מיכאל ביטון: למה אנחנו צריכים להראות את זה ללא הגבלה, ללא בחינה?

מיכאל ביטון: בסופו של דבר אנחנו מצפים מכם להציג את המעשים המידיים שנקטתם בהיערכות, חס ושלום, לאירוע כזה בעתיד.

מיכאל ביטון: כיצד אתם הולכים להפיק לקחים בטווח ארוך יותר ומעמיק יותר.

מיכאל ביטון: ומה נדרש מאיתנו בכנסת בהיבטים של חקיקה, אכיפה ורגולציה, לסייע בידי הגורמים הרלוונטיים שיכולו לעשות את עבודתם.

מיכאל ביטון: אנחנו לא רק מדברים פה על גופי התקשורת, קשה מאוד לבודד זירת אירוע של פיגוע טרור מתגלגל.

מיכאל ביטון: ואחד המאפיינים של כל האירועים היו שהאירוע דינאמי וזז ממקום למקום.

מיכאל ביטון: ופה בעצם אתה צריך לבודד כמה זירות אירוע, ולדעת בכלל איפה האירוע מתקיים.

מיכאל ביטון: לכן גם לכוחות הביטחון והמשטרה, אנחנו לא באים בהאשמה אלא אומרים – יש פה חשיבה חדשה, אזור הבידוד צריך להיות גדול יותר.

מיכאל ביטון: האזור הנקי, הסטרילי, באירוע כזה צריך להיות 500 מטר לכל כיוון.

מיכאל ביטון: כי אם המחבל דינאמי, אז גם הזירה דינאמית.

מיכאל ביטון: את כל ההיבטים האלה נרצה לשמוע מכם.

מיכאל ביטון: ואני חושב שהשר ידבר ראשון, בבקשה שר התקשורת.

יועז הנדל: תודה רבה אדוני יושב-ראש ועדת הכלכלה, גברתי יושבת-ראש ועדת ביטחון הפנים, חבר הכנסת סופר, חברת הכנסת שפק.

יועז הנדל: תראו, קודם כל אני חושב שנתת תיאור מדויק.

יועז הנדל: כל מי שהסתכל על הסיקור התקשורתי בערב הפיגוע הרגיש חוסר נוחות בגלל הטעמים שהזכרת: פגיעה מבצעית, חוסר יכולת לתפקד כאשר מצלמות מסתובבות בין הרגליים, חשיפת מידע ועוד.

יועז הנדל: אני חושב שכבר שפכו על זה הררי מילים.

יועז הנדל: אתאר לכם את השתלשלות האירועים עד שלב שבו אני גם חשבתי להגיע פיזית ואלמלא בעיות האבטחה שהיו כדי להוסיף עוד שר עם אבטחה בתוך זירה פעילה שבה יש מחבל, גם הייתי מגיע.

יועז הנדל: זיהינו את הבעיה בזמן שהיא קרתה.

יועז הנדל: ניסינו שם – ניסינו זה גם אני וגם אנשי צוותי – לדבר עם הערוצים השונים כדי שירחיקו את הכתבים.

יועז הנדל: אנחנו מדברים על יום חמישי בלילה, כאמור, אין רגולציה שמחייבת את כלי התקשורת להישמע לשר התקשורת וטוב שכך – בדמוקרטיה אתם לא רוצים שהפוליטיקאי יגיד לכלי תקשורת מה לעשות – ובמקביל לדבר עם המשטרה.

יועז הנדל: המשטרה הוציאה הודעות לכלי התקשורת להגיע לנקודה מסוימת, ניסו להרחיק אותם, כלי התקשורת לא הגיעו לנקודות או לפחות לא בחלק מהזמן.

יועז הנדל: כל כלי תקשורת החזיק איזה ארבעה צוותים והתחרות עשתה את שלה.

יועז הנדל: ואת התוצאות כולנו ראינו.

יועז הנדל: באמצעים ישירים וגם בצורה שבפרסום, ניסינו להניע את זה וזה לא קרה.

יועז הנדל: לא היה סדר בזירה.

יועז הנדל: קיימנו על זה תחקורים וגם היום קיימנו דיון שחלק מהמשתתפים שיושבים כאן גם לקחו בו חלק.

יועז הנדל: המסקנות שלנו ואיתם אני מציע לכנסת ולוועדות לקחת אותן קדימה ולבקר את התהליך או בעצם לעצב את התהליך, הן כמו שהצגתם, הן אכן רוחביות, הן לא רק התקשורת.

יועז הנדל: קודם כל אני חושב שהיה צריך לסגור את האזור ולייצר שטח סטרילי.

יועז הנדל: מה שקרה בזירות לחימה וברור מאוד ברצועת עזה ובצפון, שיש שטח צבאי סגור וכתב או עיתונאי נכנס רק כאשר יש לו אישור לכך מדובר צה"ל או בליווי המתאים – זה לא קרה.

יועז הנדל: בדיזינגוף זה יותר מסובך, אבל כאשר יורים בדיזינגוף זה לא שונה משטח לחימה במקום אחר.

יועז הנדל: זה שטח לחימה ולכן הוא צריך להיות סגור.

יועז הנדל: זה קודם כל.

יועז הנדל: מערכת הביטחון, המשטרה, יצטרכו לבצע את התחקור של זה, איך עושים את זה – לא רק בירושלים שזו זירה מיומנת יותר, אלא גם בתל אביב.

יועז הנדל: הדבר הבא – אני חושב שלא נמצא כאן נציג של מערך ההסברה, אבל בעבר מערך ההסברה הלאומי עסק גם בריכוז עיתונאים וביצירת נקודות ריכוז ודיווח לעיתונאים באירועים המוניים או באירועים מסובכים יותר.

יועז הנדל: וכאן תצטרך להיות הידברות בין מערך ההסברה הלאומי לבין המשטרה, למען אירועים עתידיים כאלה.

יועז הנדל: אני מסכים עם כל מי שאמר שזה אירוע ייחודי.

יועז הנדל: זמן הלחימה, לצורך העניין, זמן ההסתובבות של מי שחשוד עם נשק, מחבל, מחבלים, באותו זמן יש ערפל קרב, היה ארוך מהרגיל.

יועז הנדל: ובדרך כלל אירועים מהסוג הזה, אירועי טרור, מסתיימים מהר כאשר המחבל מנוטרל או כאשר כולם יודעים איפה הוא נמצא.

יועז הנדל: במקרה הזה זה לקח הרבה מאוד זמן.

יועז הנדל: אבל זה אירוע שיכול להתרחש וצריך להבין שכל עוד יש ירי אז השטח הוא שטח לחימה, והתקשורת צריכה להתייחס בהתאם.

יועז הנדל: קודם כל בגזרה שלנו, כנסת, ממשלה, גורמי מדינה – יש מה לשפר.

יועז הנדל: משטרה, מערך הסברה, אם אתם חושבים שצריך להכניס עוד גורם שיתכלל את זה, אז אפשר להכניס עוד גורם, אבל בסוף יש למדינה, למוסדותיה, למערכת הביטחון מה ללמוד ולראות איך היא משתפרת באירועים הבאים ומייצרת שטח סטרילי ולא נותנת לעיתונאים את חופש הבחירה.

יועז הנדל: הדבר הבא זה כלי התקשורת.

יועז הנדל: היה שם ליקוי מאורות, חציית קו אדום והפקרות, אם תרצו, אני אמרתי את זה כבר על הבוקר.

יועז הנדל: היה קל לראות את זה.

יועז הנדל: כלי התקשורת הבינו שנחצה קו אדום, לא צריך 5,400 התלונות נכון להיום בבוקר שהגיעו לרשות השנייה כדי להבין שגם הציבור הרגיש את זה בבטן.

יועז הנדל: ואני לא חושב שכל דבר עובד על פי תלונות, אבל בהחלט הייתה כאן חציית קו אדום שהציבור הרגיש ולכן כבר למחרת בבוקר דיברתי עם עורכי הערוצים, וכל אחד מהם מיוזמתו, אחרי שאמרתי את מה שאמרתי, הודיע שהם יעשו תחקור פנימי וישפרו וילמדו להמשך.

יועז הנדל: יש בסוף גם כלים רגולטוריים, יש כאן נציגים של הרשות השנייה ואם תרצו הם ידברו.

יועז הנדל: אבל יש כלים רגולטוריים ואנחנו יודעים להשתמש בהם.

יועז הנדל: אני חושב שהכלי הטוב ביותר הוא הרגולציה העצמית.

יועז הנדל: בשנות ה-90, כלי התקשורת ידעו לעצור סיקור של צילומי תקריב של גופות, של נפגעים.

יועז הנדל: הם קיבלו החלטה ועשו את זה.

יועז הנדל: אנחנו יודעים שבמציאות הנוכחית כאשר הכול משודר בזמן אמת, קשה מאוד לצנזור או לעורך לקבל החלטות.

יועז הנדל: לכן אחת ההצעות שעלו אצלנו בדיונים, ואנחנו חושבים שהיא צריכה להיות מיושמת וכרגע זה בתהליך אצל כלי התקשורת, אבל בסופו של דבר אם זה לא ייושם מצדם אז זה יבוא מצדנו כרגולציה.

יועז הנדל: באירועים כאלה שהם כאמור נדירים, שזמן הלחימה הוא ארוך מהרגיל וההתרחשות קורית ויש אדם עם נשק, מחבלים עם נשק, שמסכנים את הציבור ויש לחימה שמתרחשת – השידור יהיה ב-delay.

יועז הנדל: יהיה שיהוי בין זמן הצילום לבין מה שמשדרים במסך.

יועז הנדל: זה נותן זמן לעורך.

יועז הנדל: אני לא קובע עכשיו מה זמן ה-delay, אבל זה נותן זמן גם לעורך להעיף מבט, גם לצנזורה להעיף מבט.

יועז הנדל: ויכול להיות שהעורך או הצנזורה יטעו, אבל לפחות זה נותן את הזמן.

יועז הנדל: נכון להיום אין אפילו את הזמן הזה מבחינה טכנית.

יועז הנדל: הדבר האחרון הוא אחריות.

יועז הנדל: וגם כלי התקשורת צריכים לגלות אחריות וגם המשטרה צריכים לנהל את זה בצורה אחרת.

יועז הנדל: הסיקור התקשורתי משפיע בדרגה אחת מתחת ליכולת של המחבל לרצוח אנשים.

יועז הנדל: אבל עדיין חשוב, זאת אומרת, אותם מחבלים שיוצאים לרצוח יהודים בתל אביב, הם רוצים דם, אבל הם גם רוצים לזרוע בהלה, וזו המשמעות של טרור, לזרוע בהלה ופחד.

יועז הנדל: וכאשר אתה משדר את זה בשידור ישיר, זו המשימה שלנו, של המדינה, זו לא המשימה של כלי התקשורת.

יועז הנדל: כלי התקשורת צריכים להציג את מה שהם רואים.

יועז הנדל: אבל כאשר אתה משדר את זה ומעמיס על זה עוד ועוד, וגם כל השמועות שרצות ברשתות.

יועז הנדל: ועם כלי השידור שבדרך כלל באירועי משבר וחירום כאלה הם אלה שנחשבים המקור הכי אמין, כי בשאר הרשתות ובוואטס אפ רצות שמועות שהן חסרות ביסוס, אז זה כבר מכניס את הציבור למציאות מאוד-מאוד בעייתית.

יועז הנדל: כל הנסיבות האלה, ההפרעה לכוחות הביטחון, חשיפה, המסר שעובר וגם ההפרעה לביצוע המשימה, כל אלה מחייבים אותנו לשינוי משמעותי.

יועז הנדל: אלה הכלים שאני מציע, ואני מציע לכם חבריי חברי הכנסת, וגברתי היושבת-ראש והיושב-ראש, לקחת את הדיון הזה ולנסות ממנו לייצר לא רק הבנה על פיקוח, אלא גם צעדים פרקטיים שאפשר להוסיף ולעשות אותם – אני מציע בהידברות – אבל בסוף אם לא, אז גם יש את הרגולציה ואנחנו לא נהסס לעשות בה שימוש .

יועז הנדל: תודה.

מירב בן ארי: נשמע שני חברי הכנסת, נתחיל איתכם ולאחר מכן נעבור למשטרה.

מירב בן ארי: אני נותנת את רשות הדיבור לנירה שפק, גם היא פנתה אלי ביום חמישי לקיים את הדיון.

מירב בן ארי: נירה, בבקשה.

נירה שפק: תודה.

נירה שפק: אכן ביום חמישי לצערי יצא להיות באזור, הייתי בבית בן גוריון בפאנל ביטחוני וכשיצאתי מהפאנל – שמאלה-ימינה איפה מחנים את הרכב, אני אומרת – בוא נשב לאכול בדיזינגוף.

נירה שפק: אומרים לי – לא, בוא נלך לירקון.

נירה שפק: רצה הגורל והחלטנו ירקון.

נירה שפק: ותוך כדי הליכה, רצים אנשים, וצועקים "פיגוע, תברחו".

נירה שפק: בהתחלה המילה פיגוע לא הייתה.

נירה שפק: אנשים עם מכוניות, חלקם היו איתי בכנס הזה שעשו פרסה כדי, מה שנקרא, להסתובב בדיזינגוף ולחזור.

נירה שפק: לכיוון הירקון, אמרו להם: אל תסתובבו, ואמרו להם - - - פשוט היסטריה.

נירה שפק: והרמתי טלפון למירב, הרמתי אליך כי אנו חברות באותה מפלגה.

נירה שפק: מירב, קורה משהו?

נירה שפק: את גרה פה אזור.

נירה שפק: אף אחד לא ידע מה קורה.

נירה שפק: ואני הבנתי שאני בתוך אירוע, לצערי הבנתי שאני בתוך אירוע, כי גם רצה הגורל שאני חברת קיבוץ כפר עזה, מה שנקרא - - -

מירב בן ארי: זה רודף אחריך.

נירה שפק: לא רודף אחרי, אבל אני מכירה את המציאות ויודעת לשמוע את הרעשים.

נירה שפק: וגם רצה הגורל ואני מפקדת גזרה באוגדת עזה, אני אלוף משנה שפיקדה על גזרת אוגדת עזה בארבע המבצעים האחרונים ובשבע השנים האחרונות.

נירה שפק: עברנו את צוק איתן, עמוד ענן, את כל המבצעים האחרונים ואני יודעת לזהות.

נירה שפק: ודווקא בגלל שאני יודעת לזהות, הטרידו אותי כמה דברים.

נירה שפק: ואומר עוד דבר, אני יושבת-ראש ועדה למוכנות העורף, בחלק מהמשמעויות של מוכנות העורף, זה נושא החוסן שלנו, החוסן של החברה האזרחית.

נירה שפק: ההשפעה וההשפעה של הסברה, דוברות ומציצנות ופגיעה בביטחון האישי של האזרחים והכוחות.

נירה שפק: ומה שקרה כאן ואני לא באה לשפוט, אני שמה נקודות על השולחן, ובכל נקודה כזאת ואצלי בוועדה הולך להיות דיון ממוקד בנושא הביטחוני בנושא הזה, וזה השיח שלי ושלך מירב.

נירה שפק: יש כמה דברים שמפריעים לי שכבר הופקו לקחים מהעבר.

נירה שפק: אפשר להתחיל בפיגוע בדולפינריום, כל מי שעכשיו עושה חושבים, זה קצת מטריד אותי.

נירה שפק: כאנשי מקצוע איפה הייתם קודם?

נירה שפק: אם זה הגופים הרלוונטיים, אם זה הרשויות הייעודיות, אם זה לשכת העיתונות, כל דבר.

נירה שפק: וגם המחקרים שהיו וועדות אתיקה, מה, כולנו עכשיו אומרים: רגע, נעשה חישוב מחדש?

נירה שפק: זה לא מקובל עלי.

נירה שפק: ואני מצטערת שאני גם אמוציונאלית בקטע הזה כי כנראה אנשים לא מבינים מה המשמעות.

נירה שפק: אתחיל בשני סיפורים.

נירה שפק: בצוק איתן כשהייתה לנו הפסקת אש, כמו שאני נוסעת לכיוון הבית רגע להוריד מדים אחרי שלושה שבועות, לראות את הכניסה לבית בקיבוץ.

נירה שפק: יש טיל לכיוון הכניסה לכפר עזה.

נירה שפק: ואני מבינה שיש לי אירוע כי אני שומעת את הרעש ואני יודעת לזהות רעשים.

נירה שפק: אני מגיעה לאירוע שיש לי בו אזרח פצוע ואנחנו מטפלים בו במטרה להציל את החיים שלו ותוך שנייה מגיעים לשם אזרחים ועיתונאים ומתחילים לצלם אותו.

נירה שפק: עכשיו תחשבו עליו, תחשבו על מי שרואה את התמונות ששודרו באותו רגע, מפקד תחנת שדרות עשה לי חסימת אזור – כמו שאמרתם כאן שניכם, קודם כל סוגרים זירה, זה אלף-בית.

נירה שפק: ואני רוצה להגיד לכם, אמרתם שעיר זה יותר מורכב, דיזינגוף יותר מורכב?

נירה שפק: לא.

נירה שפק: השר, דיזינגוף פחות מורכב.

נירה שפק: כי יש כבישים, נורא קל לחסום כבישים, להבדיל ממרחב כפרי שבו אתה צריך להגיד: דרך ציר זה, דרך כביש עפר זה.

נירה שפק: פה נורא קל לבוא ולסגור את גבולות האירוע.

נירה שפק: ואני הייתי צריכה ממש להגיד לאנשים, אני שוברת לך את המצלמה ואתה לא מצלם פה.

נירה שפק: או באירוע לפני, בעמוד ענן שבו רואים בית, רואים בטלוויזיה את משפחת בראודה.

נירה שפק: זה מטורף.

נירה שפק: אותו בן חייל, רואה שהבית של אמא ואבא שלו קיבל פגיעה ישירה.

נירה שפק: אנחנו מפרסמים מספרי בתים, מפרסמים שמות משפחה.

נירה שפק: ואתם חושבים שזה נגמר בזה?

נירה שפק: זה לא נגמר בזה.

נירה שפק: לא למדנו כלום.

נירה שפק: בשומר החומות, פגיעה ישירה בבית בעוטף עזה.

נירה שפק: אני מגיעה לשם כי אני מכירה את המשפחה, אני כבר חברת כנסת, ואני מגיעה לשם ואני רואה את הבית מלא בעיתונאים, רדיו, טלוויזיה, כולם בפנים.

נירה שפק: ואני שואלת את אותה אישה: מה הם עושים בפנים?

נירה שפק: היא אומרת לי – נירה, אין לי מושג.

נירה שפק: ואני עוד מסתכלת ורואה שכולה מלאה אבק והם פשוט נכנסו ופגעו לה בפרטיות.

נירה שפק: פשוט פגעו בה פעמיים ואין לה מושג שהיא יכולה להעיף אותם מהבית.

נירה שפק: אין לה מושג כי האזרח לא יודע, הוא בטראומה.

נירה שפק: וכל מי ששם מנצל את המצב כדי לתת עוד מציצנות.

נירה שפק: למה היו צריכים להיכנס לה לחדר השינה ולהראות את הפגיעה?

נירה שפק: למה היו צריכים לצלם לה את המקרר שנפגע?

נירה שפק: מה זה עוזר למי ומה?

נירה שפק: זה נושא אחד שהיה חשוב לי מאוד להעלות אותו, ואני אומרת: למדנו מזה עוד בדולפינריום, כשאנשים אומרים "לא היה" – היה.

נירה שפק: היה צילום של גופות.

נירה שפק: יש כאן אנשי משטרה, את חלקם אני מכירה, מוריס, בתחום החירום אתה עוסק לא יום ולא יומיים.

נירה שפק: עבדנו ביחד בעבר וכבר היו מסקנות לדברים האלה.

מירב בן ארי: נירה, רק בואי רק בקצרה.

נירה שפק: אני חייבת לעבור על עוד שני נושאים, כי אנחנו נוגעים בעיקר והעיקר הוא לא רק - - - אני פאנל, בסדר?

נירה שפק: אני באה עם כל הכובעים שלי.

מירב בן ארי: אין בעיה.

נירה שפק: אני אומרת עוד דבר: יש מחקרים כולל במרכז הבין-תחומי, שבאו ואמרו מה השפעת התקשורת.

נירה שפק: ודרך אגב, היו גם מחקרים על החוסן ומה השפעת התקשורת במצבי חירום וטרור.

נירה שפק: האם אנחנו משרתים?

נירה שפק: יש מחקרים שמראים שהתקשורת משרתת את ההפחדה.

נירה שפק: יש אסכולות.

נירה שפק: הפחדת האזרח.

נירה שפק: כל הדברים האלה חייבים להיות וכאילו כלום.

נירה שפק: לא דיברנו עליהם.

נירה שפק: זה נושא שלא נראה לי שמישהו נגע בו ולא חשב על מה שזה עושה בהקשר הזה – את מי אנחנו משרתים בפרסום הזה.

נירה שפק: נושא האתיקה – מה מצלמים מה לא מצלמים.

נירה שפק: סירבתי להיכנס לטלגרם ולכל זה, רק שלחו לי צילומי מסך של תמונות של גופות.

נירה שפק: איבדנו את זה.

נירה שפק: מה נותן לצלם גופה?

נירה שפק: מה נותן להיכנס לחדר ניתוח?

נירה שפק: מה הזכות של התקשורת בכלל להציג?

נירה שפק: יש כאן מחקרים, יש כאן סיכומים, יש כאן - - -, הכול כתוב לי כאן.

נירה שפק: השאלה אם זה כתוב בערימות – מה עשינו עם זה?

נירה שפק: מה עשינו עם זה?

נירה שפק: עכשיו אני רוצה להגיע לחוסן הלאומי וזה הנושא האחרון.

נירה שפק: כשאני נסעתי ראיתי אנשים במצבי דחק וחרדה.

נירה שפק: כאחת שמטפלת במרכזי חוסן, שאלוהים יעזור לי, כמה עכשיו אנחנו נצטרך לשלם.

נירה שפק: עזבו לשלם, זה הכסף הקטן.

נירה שפק: כמה אנשים יישאו צלקות על נפשם.

נירה שפק: אנשים שחוו דרך הטלוויזיה.

נירה שפק: אנשים שנכנסו ללחצים ומי שלא יצא היום, זה יצא לו עוד שנה, עוד שנתיים.

נירה שפק: אנחנו בעוטף מטפלים באנשים גם עשר שנים אחרי.

נירה שפק: כשקרתה הקורונה קפצו לאנשים דברים, אנשים שלא היו מטופלים.

נירה שפק: ופגענו בחוסן של האנשים.

נירה שפק: כל הדברים האלה הם בעיני הפקרות.

נירה שפק: אסור לנו כמחוקקים לתת לזה את היד.

נירה שפק: אני חושבת שהדיון הזה חשוב, אני מתכוונת אצלי לעשות דיון מקצועי על כל הדברים האלה.

נירה שפק: והאירוע הבא יכול להיות מחר בבוקר.

נירה שפק: ואם לא נקבל מסקנות ולא נחליט מה, ולא נגיד שלא יכול להיות שלא יבודדו זירה בדקה הראשונה – אז אנחנו חוטאים לתפקידנו כאן ופוגעים בעוד נפשות בגוף ובנפש.

נירה שפק: זה על קצה המזלג.

נירה שפק: תודה.

מירב בן ארי: תודה נירה.

מיכאל ביטון: תודה, חבר הכנסת אופיר סופר, אחרי זה נציג המשטרה ואחרי זה עוד חברי כנסת.

מיכאל ביטון: בבקשה, אופיר.

אופיר סופר: תודה רבה אדוני היושב-ראש, גברתי היושבת-ראש, ראשית אני חושב שמדובר בדיון מאוד-מאוד חשוב.

אופיר סופר: אבל מעבר לזה שהוא חשוב, נראה לי שזו סוגיה עמוקה, סבוכה ועבה שאני לא בטוח שאפשר לסכם אותה בדיון אחד או שניים, ויכול להיות שבשיח הציבורי צריך להתנהל דיון מתמשך בעניין הזה.

אופיר סופר: אי אפשר להתעלם מהסרטונים שאנחנו רואים, מהרשת, ובטח באירועים האחרונים בבני ברק ובאחרים שחווינו.

אופיר סופר: אירועים קשים.

אופיר סופר: ויכול להיות שעד עכשיו קיבלנו את הדברים כגזרת גורל.

אופיר סופר: ואמרנו – אוקיי, זה 2022, אנחנו צריכים לדעת לחיות עם זה.

אופיר סופר: אבל אני חושב שאולי דווקא השיח סביב איבוד העשתונות של התקשורת הממסדית, אולי תביא אותנו לחשיבה, לא רק על התקשורת הממוסדת, אלא גם בכלל לגבי הרשתות.

אופיר סופר: לי קשה קצת לבוא ולהתחיל לתת כיוונים.

אופיר סופר: כן ברור לי שכדאי לצאת מכאן ולדבר גם על ההיבטים האתיים וגם על ההיבטים החוקיים.

אופיר סופר: צריך לדבר בעיקר על עקרונות ולזכור שהאירוע הבא ייראה כנראה אחרת מהאירוע הנוכחי.

אופיר סופר: אני כן חושב שהיה קשה באירוע כזה לתחום גזרה גיאוגרפית כי האירוע הזה משתנה, ואם בפועל במקרה הזה, המרחקים היו רק של מאות מטרים או קילומטרים ספורים, האירוע כזה יכול להתגלגל למרחבים שמעבר למרחב הגיאוגרפי הסביר.

אופיר סופר: לכן יכול להיות שצריך להגדיר כאן ממדים אחרים, וירטואליים, תכנים שאותם לא מראים, וכן על זה הדרך.

אופיר סופר: אגב, כולם מדברים על האחריות של התקשורת, אני לא רוצה לדבר רגע על האחריות של התקשורת, יש לי תחושה שהמערכת הביטחונית, קרי, משטרת ישראל, לא הייתה מספיק אסרטיבית בעניין ולא מספיק ניהלה את האירוע.

אופיר סופר: הלוואי והתחושה הזאת היא לא נכונה, אני מדבר מבחינה תקשורתית כמובן.

אופיר סופר: התוצאה היא תוצאה לא טובה.

אופיר סופר: ולכן התהליכים לא צריכים לקרות רק במערכות התקשורת, אלא גם במשטרה ובשיח משותף.

אופיר סופר: מילה אחרונה, מהותית – אני מתגעגע לרוח הסולידריות שאפיינה את התקשורת בישראל כשאני הייתי ילד.

אופיר סופר: אנחנו התרגלנו לזה שתפקידה של התקשורת היום זה רק להביא אייטמים טובים ולא משנה מה יהיה המחיר.

אופיר סופר: בשם חופש הציבור לדעת ובשם חופשים נוספים ואחרים שכחנו שאנחנו במדינה מאוד-מאוד ייחודית.

אופיר סופר: עם אתגרים מאוד-מאוד ייחודיים.

אופיר סופר: וכרגע גם בתקופה קשה מאוד.

אופיר סופר: וכאילו התקשורת אסור לה לתפוס כאן צד.

אופיר סופר: זה מגיע לזה, אדוני שר התקשורת, שבשידורי התאגיד מכנים אב לרוצח "אב שכול".

אופיר סופר: טעות כזאת לא קורית במקרה.

אופיר סופר: היא לא הייתה קורית לי, כנראה גם לא הייתה קורית לך.

אופיר סופר: היא כן הייתה קורית לשותפים מהקואליציה שלך ולא במקרה.

אופיר סופר: כן קשה לנהל את התקשורת כשהממשלה נמצאת במצב הזה.

אופיר סופר: לי קצת קשה להתעלם מזה.

אופיר סופר: אבל אני אומר – אני מתגעגע לסולידריות שאפיינה את התקשורת כשהייתי ילד.

אופיר סופר: תודה רבה.

יועז הנדל: אופיר, אני רוצה להזכיר לך שגם בימי הליכוד, התאגיד - - -

אופיר סופר: אני דיברתי על התקשורת כשהייתי ילד.

אופיר סופר: זה היה בשנות ה-80.

מיכאל ביטון: אני מבקש מכם לא לאבד את הפוקוס של הדיון הזה.

ענת סרגוסטי: קו 300 - - -

מיכאל ביטון: והדיון הזה עוסק בניהול התקשורתי של אירוע טרור.

מיכאל ביטון: בזה אנחנו ממוקדים.

מיכאל ביטון: תודה רבה, חבר הכנסת אופיר סופר.

מיכאל ביטון: נציג המשטרה בבקשה.

יבגני סובה: מי אמר אב שכול?

יבגני סובה: תחדד לנו את הנקודה הזאת.

מיכאל ביטון: היה, היה אירוע כזה.

יבגני סובה: מי?

יבגני סובה: עיתונאי או מישהו שהתראיין?

מיכאל ביטון: עיתונאי.

אופיר סופר: בתוכנית חדשות.

מיכאל ביטון: עיתונאי, לא חשוב.

קריאה: בחדשות של כאן

קריאה: 11 זה היה.

מירב בן ארי: אנחנו עוברים למשטרה.

מיכאל ביטון: נציג המשטרה, בבקשה.

מוריס חן: אחר הצוהריים טובים, שמי מוריס חן, אני סגן ראש אגף המבצעים והשיטור.

מוריס חן: אני אחראי על בניין הכוח המבצעי במשטרת ישראל.

מוריס חן: ובפיגוע הנוראי הזה, הייתי צמוד למפכ"ל בשטח.

מוריס חן: ברשות

מוריס חן: כם לפני דברי, בשם שוטרות ושוטרי משטרת ישראל אני רוצה להשתתף בצער עמוק עם המשפחות השכולות, ולאחל רפואה שלמה לכל הפצועים.

מוריס חן: כבודה, כבודו, לתקשורת ולגופי הביטחון יש מטרות משותפות.

מוריס חן: ברשותכם, אמנה שלושה, יש יותר, אבל מאחר וגם האויב ככל הנראה גם מאזין לנו ולומד כמונו, אז אזהר מאוד בדבריי.

מוריס חן: ראשית, אנחנו מאמינים בזה ואנחנו דואגים שזה מה שקורה, שזכות הציבור לדעת עם סימן קריאה.

מוריס חן: וזה אומר שסיקור אמין, מדויק, בזמן אמיתי, זה בסדר גמור.

מוריס חן: אנחנו משתדלים לאפשר את זה.

מוריס חן: השתדלנו ואנחנו נשתדל גם בעתיד.

מוריס חן: הדבר השני, תסכימו איתי שזאת מטרה שנייה ואני חושב שאין חולק עליה – למנוע הפצה של מידע שיפגע בביטחון המדינה.

מוריס חן: במקרה הזה, אני רוצה לייצג את הלוחמים ואת הלוחמות שהיו בשטח.

מוריס חן: תבינו את המציאות כפי שהצטיירה אצלנו לפחות בשעה-שעתיים הראשונות.

מוריס חן: זה לא מפגע אחד, יכול להיות שזה מספר מפגעים.

מוריס חן: זה עשרות דיווחים של אזרחים שהמפגע נמצא אצלם בתוך הבניין.

מוריס חן: זה זירה לא של 500 מטר, זה זירה של קילומטרים.

מוריס חן: המפגע נמצא אולי כבר בתוך בית כי יש לנו כבר סוג של נתיב בריחה.

מוריס חן: צריך לחקור מהר מאוד, ואחד האתגרים שלנו בכל זירת אירוע, וכמי שחווה הרבה מאוד זירות בארבע העשורים ויותר שלי במדים, האתגר הכי גדול זה לייצר שליטה.

מוריס חן: איך מייצרים שליטה, איך מייצרים תמונת מצב מדויקת.

מוריס חן: ופה היה אתגר מאוד-מאוד משמעותי.

מוריס חן: ואני מסכים, אנחנו מתחקרים את זה, לא רק אנחנו, אלא יחד עם כלל הגופים שהיו איתנו ואתם ראיתם את זה לבד.

מוריס חן: יחד עם זאת, במסגרת התמונות שכולנו ראינו – אני ראיתי אותם בדיעבד – ראינו שם יכולות, ראינו שם אמצעים, ראינו שם לוחמים ולוחמות מיחידות מיוחדות מאוד.

מוריס חן: ואני פותח פה סוגריים ומאוד אזהר בדבריי: כמי שאחראי על תחום המאוימים, ואני מרגיש את ההבדל.

מוריס חן: .. ואני לא ארחיב.

מוריס חן: וזה משהו שמאוד מטריד אותי.

מוריס חן: זה מאוד מטריד אותנו.

מוריס חן: מרדף אחרי מחבל, נכנסים לתוך מבנה, לתוך בניין, עם תקשורת שמצלמת, כפי שנאמר פה קודם על ידי חברת הכנסת המכובדת ולא ארחיב.

מוריס חן: אותנו זה מאוד מטריד.

מוריס חן: הדבר השלישי במטרות, זה לשרת את מה שהפיגוע הזה נועד: בסוף לזרוע פחד וחרדה.

מוריס חן: והתמונות האלה מדברות בעד עצמן, ואנחנו צריכים כמו בכל דבר בחיים לייצר פה סוג של איזון לצד זכות הציבור לדעת.

מוריס חן: לייצר פה את החוסן הדרוש.

מוריס חן: ובמקרה הזה שוב – לעשות את הכול בשום שכל, לשמור על הראיות, לשמור על הזירה.

מוריס חן: לא לזהם את הזירה.

מוריס חן: האם סגרנו את הזירה?

מוריס חן: ואני לא אכנס פה יותר מדי לסוגיות המבצעיות, התשובה היא כן.

מוריס חן: חילקנו אותה לפי רובעים, ברמת מתח פיקוד מספיק.

מוריס חן: האם זה היה מספיק?

מוריס חן: ברור שלא.

מוריס חן: וכנראה שזה גם לא יספיק בפעם הבאה אם מדובר על זירה כל כך גדולה.

מוריס חן: אבל יחד עם זאת, בהחלט כן, היו פה פעולות שבוצעו, לפחות מנקודת מבטי, ממה שאני ראיתי אל מול התקשורת זה היה יחסית סדור, הם היו בנקודה מסוימת.

מוריס חן: אבל לא כולם נשמעו להוראות וחבל.

מוריס חן: אשמח לענות לשאלות לאחר מכן אם יהיו.

נירה שפק: מוריס, אני רוצה להבהיר לשאלה שלו, למה שאמרת.

נירה שפק: אמרת שתי נקודות: א', זכות הציבור לדעת – סימן קריאה.

נירה שפק: אשמח שתפרט כי זכות הציבור לדעת סימן קריאה זה גם להיכנס להערכות מצב מפכ"ל ולקרוא הכול.

מוריס חן: לא, לא.

מוריס חן: אני מתכוון - - -

נירה שפק: אוקיי.

נירה שפק: אז אני מבינה שזה לא סימן קריאה.

מוריס חן: אבל מבחינתי - - -

נירה שפק: והדבר השני, בתור אחת שהסתובבה שם חצי שעה כדי לנסות לצאת, ברוב הצמתים, אני חושבת ששווה לבוא ולהגיד את האמת.

נירה שפק: ובנקודות, אני הגעתי לצמתים על דיזנגוף שלא היו חסומים גם חצי שעה בתוך האירוע.

נירה שפק: אז להגיד: היה לנו ניסיון לחסימה, אנחנו נלמד את הצמתים, נלמד מה עושים, ניצור תוכניות.

נירה שפק: אבל לבוא ולייצר נקודה שלא נוכל עכשיו – אני לא שמעתי את זה.

נירה שפק: אני הייתי שם.

נירה שפק: לא שמעתי, לא ראיתי בטלוויזיה.

נירה שפק: אני הסתובבתי שם.

מוריס חן: לגבי הסימן קריאה, זה רצף של שלוש מטרות שקשורות זה בזה.

נירה שפק: אוקיי, אז אין סימן קריאה.

מוריס חן: על זה אין דיון.

מוריס חן: זאת אומרת, זכות הציבור תחת זה שלא פוגעים בביטחון המדינה, בביטחון - - -

אופיר סופר: מוריס, איפה שלא שמעו – הרי זה לא וולונטרי, זאת משטרת ישראל באירוע חירום, אחד האירועים הקשים שחווינו לאחרונה.

אופיר סופר: יש סנקציות?

אופיר סופר: יש פעולות?

אופיר סופר: כתבי אישום?

אופיר סופר: משהו?

מיכאל ביטון: חכו, אופיר, יש עוד ח"כים שלא התבטאו, ניתן לעוד נציגים מהמשטרה להתייחס לאחר מכן.

מיכאל ביטון: אבל נשאיר את זה כשאלה.

מיכאל ביטון: הוא ישיב.

מיכאל ביטון: תשיב בסוף, כי נשמע פה עוד דוברים, ובמיוחד עם הפנים לעתיד – איזה סנקציות אתם עושים או לא עושים מול מה שראיתם.

מיכאל ביטון: ומה בכוונת

מיכאל ביטון: כם לעשות בעתיד כתוכנית עבודה.

מיכאל ביטון: בבקשה.

הדס מדמוני: צוהריים טובים, שמי הדס שפירא מדמוני, אני ראש חטיבת הדוברות.

הדס מדמוני: החטיבה פרוסה בכל רחבי הארץ, יש לנו דוברים מרחביים, מחוזיים, יש לנו מטה חטיבה שנותן את המענה לכל הכתבים, לכל כלי התקשורת בעידן הנוכחי המאתגר מאוד מבחינה תקשורתית וכולנו מבינים את זה.

הדס מדמוני: אמשיך את דבריו של חברי סגן ראש אג"ם (אגף מבצעים), בשתי הנחות יסוד.

הדס מדמוני: הנחות יסוד שברורות לנו היטב, וגם נאמרו פה.

הדס מדמוני: האחת – חשיבותה של התקשורת במדינה דמוקרטית.

הדס מדמוני: אין טעם להמשיך ולדבר וזה ברור לנו כדוברות המשטרה.

הדס מדמוני: הנחת יסוד שניה שהיא מאוד-מאוד חשובה לי, ואני חושבת שהיא משותפת לכולנו, לגופים הביטחוניים, לגופי התקשורת ובוודאי לבית הזה – יש לנו אחריות משותפת לחוסן הלאומי ולחוסן החברתי של אזרחי המדינה.

הדס מדמוני: זה עומד לנגד עניינו כל הזמן בכל שעה ומשפיע על קבלת ההחלטות.

הדס מדמוני: התקופה האחרונה היא תקופה מורכבת, תקופה מאתגרת, גם זה ברור לכולם.

הדס מדמוני: מבחינתנו לדוברויות של גופי הביטחון יש מטרה משותפת, ואני בטוחה שגם לאמצעי התקשורת – להעביר מידע מדויק, אמין, אמיתי, מוקדם ככל שניתן.

יצחק פינדרוס: למה?

הדס מדמוני: למה ככול שניתן?

יצחק פינדרוס: למה מוקדם ככל שניתן?

יצחק פינדרוס: למה?

הדס מדמוני: שוב, תכף אגיע לזה.

יצחק פינדרוס: לא, אתם מניחים הנחות שאני לא יודע מאיפה אתם לוקחים אותם.

יצחק פינדרוס: למה?

מירב בן ארי: למה?

מירב בן ארי: כי אם היא לא תיתן זה כבר ירוץ ברשת.

הדס מדמוני: וזה חלק מהעניין.

מירב בן ארי: יש אחריות.

מירב בן ארי: איזו שאלה, עוד לפני שאתה יודע, הרשתות כבר שולחות את הכול.

יצחק פינדרוס: לא, אני לא מקבל את זה.

הדס מדמוני: כבר אפרט, ובדיוק אני - - -

מירב בן ארי: הרשתות לא מחכות להם.

יצחק פינדרוס: כי נכנסו לדיזינגוף 176 או 168, באמת.

הדס מדמוני: צריך לזכור שברגעים - -

יצחק פינדרוס: שידברו על זה למחרת.

הדס מדמוני: - - המורכבים הללו, ואם אנחנו מסתכלים על האירועים האחרונים בבאר שבא, חדרה, בני ברק ובוודאי ובוודאי בתל אביב.

הדס מדמוני: אלה אירועים מתגלגלים עם מספר זירות.

הדס מדמוני: גיבוש תמונת המצב לוקחת זמן.

הדס מדמוני: אימות הנתונים לוקח זמן.

הדס מדמוני: המידע הראשוני שאנחנו מקבלים הוא לא מאומת, לוקח לנו זמן לאמת אותו ובכך אני מתייחסת להערת חבר הכנסת.

הדס מדמוני: המידע הראשוני הרבה פעמים אינו מבוסס על עובדות.

הדס מדמוני: ולכן אנחנו משתהים בהוצאת המידע.

מירב בן ארי: למה?

מירב בן ארי: למה אתם משתהים בהוצאת המידע?

הדס מדמוני: שוב, אם גיבוש תמונת המצב הוא לא מספיק מהימן, אנחנו מתבססים על איזשהם השערות.

הדס מדמוני: אנחנו יוצאים עם הודעה ראשונית מאוד-מאוד מינימליסטית.

הדס מדמוני: מינימליסטית שיש אירוע כזה, שאנחנו בודקים את המידע.

הדס מדמוני: אם ניקח את הפיגוע בבני ברק, צריך לזכור שהמידע שהתקבל היה חלקי.

הדס מדמוני: תחילה דווח שהמחבל היה על אופנוע, לאחר מכן הובן שאלו השוטרים.

הדס מדמוני: לוקח זמן לגבש את תמונת המצב.

הדס מדמוני: ולכן ככל שניתן מהר – אנחנו יוצאים עם הודעה ראשונית.

מירב בן ארי: את יכולה להסביר למה לקח כל כך הרבה זמן בעיר הכי מצולמת במדינה, אני גרה שם, כל דבר בה מצולם.

מירב בן ארי: יש לה משל"ט (מרכז שליטה) מדהים, ביקרתי במשל"ט של המשטרה.

מירב בן ארי: למה לקח לכם כל כך הרבה זמן להוציא את התמונה של המחבל?

הדס מדמוני: אוקיי, בוודאי אתייחס ורציתי להגיע לכך.

הדס מדמוני: צריך לזכור שגם כאשר אנחנו מוציאים מידע, בוודאי ובוודאי מידע כמו תמונת המחבל, מצד אחד כמו שאמר סגן ראש אג"ם – אנחנו מחויבים לציבור והתמונה מחויבת לצאת כמה שיותר מהר כדי שהציבור יזהר.

הדס מדמוני: לצד זה יש מאמצים מודיעיניים גדולים מאוד שמתרחשים במקביל ואנחנו תלויים בגופים אחרים ופועלים בשיתוף פעולה עם גופים אחרים.

הדס מדמוני: ובאמת בעניין הזה - - -

מירב בן ארי: גופי ביטחון אחרים?

מירב בן ארי: - - - שזה יהיה מספיק ברור.

הדס מדמוני: בוודאי.

הדס מדמוני: במקביל למאמצים האלו מתבצעים מאמצים ממודיעיניים מהירים מאוד על ידי גופי הביטחון האחרים ואני לא רוצה לפרט, אני בטוחה שאתם מבינים.

הדס מדמוני: ועל כן גם אנחנו נתונים תחת מגבלות.

הדס מדמוני: את תמונת המחבל, את הסרטון שהגיע אלינו מעשרות כתבים, לא יכולנו לאשר באותו הרגע.

הדס מדמוני: וחייבים להבין את זה.

הדס מדמוני: חייבים להבין גם כמובן כלי התקשורת וגם הציבור בדרך זו או אחרת.

הדס מדמוני: יש לנו אחריות לעניין הזה.

הדס מדמוני: אנחנו לא נוציא את המידע, לא נוציא את התמונות, לא נאשר את הסרטונים, לפני שנקבל את האישורים של הגופים הביטחוניים.

הדס מדמוני: את זה חשוב להגיד.

נירה שפק: הדס, כשאת מתארת עולם שהוא - - -

מירב בן ארי: רגע, אנחנו עוצרים אותך, אני יודעת שיש לך הרבה להגיד.

מירב בן ארי: הדס, את מדברת ולאחר מכן חברי כנסת שמחכים.

מירב בן ארי: הם נשארים כאן עד סוף הדיון והם יענו לשאלות.

מירב בן ארי: תסיימי ואחר כך נשמע את חבר הכנסת יבגני סובה.

הדס מדמוני: ברור לנו שבעולם התקשורת אין ואקום.

הדס מדמוני: בזמן הזה בדיוק מתחילות הודעות הכזב, הפייק ניוז שהוזכר פה קודם.

הדס מדמוני: היום כל אזרח הוא בעל טלפון, הוא מצלם, הוא מעלה לרשתות.

הדס מדמוני: הסרטונים האלה ויראליים.

הדס מדמוני: הם מגיעים לכלי התקשורת, הם משודרים מיד.

הדס מדמוני: ראינו את זה בפיגוע בחדרה.

הדס מדמוני: ראינו את זה בעוד מקומות נוספים.

הדס מדמוני: הבעיה היא שבעניין הזה באמת שאין סינון.

הדס מדמוני: ופה אנחנו מתקשים להתמודד עם הדבר הזה.

הדס מדמוני: אין סינון, והזכיר חברי, גם את התמונות, גם את הגופות שהוזכרו פה קודם.

רותם דנון: סליחה, באיזה סרטונים לא היה סינון?

רותם דנון: איזה סרטונים עברו לשידור ולא היה סינון?

רותם דנון: אני מתנצל, חברת הכנסת בן ארי, רותם דנון, חדשות 13.

רותם דנון: איזה סרטונים - - -

מירב בן ארי: לא, זה לא עובד ככה.

מירב בן ארי: אם יש הערות ביניים בוועדות, זה רק של חברי הכנסת וגם להם לא.

מירב בן ארי: בזמנך תדבר.

רותם דנון: רק שזה רחוק מלהיות מדויק, אני אדבר.

מירב בן ארי: בסדר, יהיה לך זמן.

מירב בן ארי: תרשום לך ותתייחס לכל הדברים.

הדס מדמוני: גם בבני ברק יש דוגמאות לכך.

הדס מדמוני: גם בחדרה יש לנו דוגמאות לכך.

הדס מדמוני: ואני מוכנה אחר כך לציין בדיוק מה וגם להראות.

מירב בן ארי: אני רוצה שתדברי, אז חס וחלילה וחס ושלום, באירוע הבא – דיברה על זה גם חברת הכנסת שפק – איך הוא ייראה?

מירב בן ארי: האם הוא ייראה אחרת?

מירב בן ארי: מה הפקת הלקחים?

מירב בן ארי: תכף נדבר על הפקות לקחים של גופי התקשורת.

מירב בן ארי: מה הפקת הלקחים שלכם כדי למנוע באירוע הבא את מה שהיה כאן?

הדס מדמוני: ראשית רק אתאר ממש בקצרה איך מתנהל האירוע מבחינה תקשורתית.

הדס מדמוני: האירוע התקבל, אנחנו מקבלים את הדיווח, אנחנו מגבשים את תמונת המצב, את מה שיש בידנו ומיד יוצאים עם הודעה או עם דובר שיוצא לתקשורת.

הדס מדמוני: כמובן זה בהתאם לנתונים שמתקבלים מתוך הזירה.

הדס מדמוני: הזירה מבודדת, אנחנו מייצרים נקודת כינוס כתבים.

הדס מדמוני: ברור לנו שהכתבים מגיעים מידית.

הדס מדמוני: יש לנו איש קשר שעומד בנקודת כינוס הכתבים וכך היה בכל הפיגועים האחרונים וגם בפיגוע האחרון.

הדס מדמוני: נמצאים איתם בקשר ובמקביל יש לנו משל"ט שמנהל מול המהדורות, מול המערכות, מה שאפשר לתת, להוציא, לאשר ויזואליה החוצה.

הדס מדמוני: ואלה הדברים שיוצאים לתקשורת באישורנו כל הזמן.

הדס מדמוני: שוב, אנחנו עוסקים המון בפייק ניוז.

הדס מדמוני: אני יכולה לספר שבאירוע בבני ברק למשל, קיבלנו מידית שבשער שכם, בערים המעורבות, מתחילה מהומה.

הדס מדמוני: גם את זה בדקנו.

הדס מדמוני: וצריכים זמן כדי לבדוק את הדבר הזה בשביל להזים את השמועות הללו.

הדס מדמוני: כל הדברים האלה מתקיימים ביחד ובאמת בעניין של דקות.

הדס מדמוני: ושוב, ככל שניתן להזים דבר כזה, אנחנו מיד – או מאשרים או מזימים ויוצאים החוצה.

הדס מדמוני: ברור לנו שהיו ליקויים בהתנהלות שלנו בזירות האירוע האחרונות ואנחנו יושבים ומפיקים לקחים, כלל גופי הביטחון, וגם ציינו את זה במכתב שכתבנו.

הדס מדמוני: אנחנו בדוברות המשטרה עשינו אתמול בבוקר הפקת לקחים, הסתכלנו על ארבעת הפיגועים האחרונים.

הדס מדמוני: בדקנו את עצמנו.

הדס מדמוני: בדקנו את ההודעות.

הדס מדמוני: בדקנו את נקודת כינוס הכתבים.

הדס מדמוני: בדקנו את ההתלוויות.

הדס מדמוני: ממש ישבנו והתחלנו הליך ושרשרת של הפקת לקחים שהתחילה אצלנו בבית.

הדס מדמוני: אנחנו ממתינים להפקת הלקחים שתתבצע בציר המבצעי ומיד לאחר מכן, נעשה את החיבורים הנדרשים.

הדס מדמוני: זה אומר: שדכנים לכל ערוץ; איש שנמצא כמחבר בין הערכת המצב לבין הכתבים, ועוד הרבה מאוד פעולות, גם טקטיות וגם אופרטיביות כדי שבאירועים הבאים הדברים ייראו אחרת גם בציר שלנו.

הדס מדמוני: ברור לנו שהכתבים והמערכות נדרשים למענה מידי.

הדס מדמוני: זה ברור לנו לגמרי, זה נר לרגלינו.

הדס מדמוני: ועדיין אנחנו מחויבים לאמת, מחויבים לא לזרוע בהלה בציבור ולנסות רגע לייצב את הסיטואציה ופה אני חושבת שהאירוע הזה זאת הזדמנות.

הדס מדמוני: הזדמנות לכולנו רגע, לשלב זרועות, לראות איך אנחנו מסתכלים על האחריות המשותפת הזו שלנו.

הדס מדמוני: איך אנחנו מגבירים את שיתוף הפעולה כדי לייצר פה חוסן חברתי וחוסן לאומי חזק יותר, ומפה מתחיל השיח.

הדס מדמוני: ציין השר את הצעדים שהוחלט הבוקר שיינקטו.

הדס מדמוני: וכל אחד מהגופים גם הם, אנחנו בקשר הדוק מאוד עם דובר צה"ל, עם דוברות משרד ראש הממשלה, עם מטה ההסברה – בדיוק בשביל לחזק את שיתופי הפעולה בינינו, ובפעם הבאות שהדברים האלה יישנו.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: חבר הכנסת יבגני סובה.

יבגני סובה: תודה רבה גברתי היושבת-ראש, ואדוני היושב-ראש, אני שמח על הדיון הזה וקודם כל אני רוצה להגיד כמה דברים כאיש תקשורת לשעבר.

יבגני סובה: מסוף 2004 ועד שנבחרתי לכנסת ב-2019, כמעט 16 שנה הייתי איש תקשורת, הייתי מגיש טלוויזיה, ברדיו, בעיתונות כתובה.

יבגני סובה: אני יכול להגיד לכם בוודאות שאולי במקרים בודדים, כשאני סיקרתי מבצעים בעזה ואירועים – היו לי התלבטויות מה מותר ומה אסור לשדר.

יבגני סובה: כל עיתונאי וכל איש תקשורת יודע בדיוק מה מותר לו לשדר ומה אסור לו לשדר, וכל הלבטים האלה של האם אני נכנס או לא נכנס – בואו נשאיר את זה לדיון הפילוסופי.

יבגני סובה: אני רוצה להגיד פה גם לחברי אופיר סופר, זה נכון שפעם היה דבר כזה כמו פורום עורכים.

יבגני סובה: בשנות ה-70, עורך בעיתון ידע יותר מאשר חברי כנסת, כי היה כבוד לתקשורת והיום אין כבוד לתקשורת.

יבגני סובה: בין היתר גם בזכות האופוזיציה שכל הזמן תוקפת את התקשורת ותוקפת עוד את התקשורת, ואומרים שהתקשורת ככה והתקשורת ככה.

יבגני סובה: ואז באים לתקשורת ואחר כך מתפלאים שהתקשורת מנסה לשמור על הכללים.

אופיר סופר: אבל הזכיר השר - - -

יצחק פינדרוס: הראשון שעשה את זה היה איווט ליברמן.

יבגני סובה: אני רוצה להגיד עוד משהו: פורום עורכים הוא דבר הכרחי.

יבגני סובה: אבל לצערי התקשורת היום, איך אומרים, היא כל כך מפוצלת שאין את העניין הזה שמאחד ואת זה אני אומר בצער רב.

יבגני סובה: לגבי הדברים של מה מותר ומה אסור, ופה אני מתחבר לחלק מהדברים שאמרת, כי יש לי פה הרבה שאלות.

יבגני סובה: יש לי תחושה שרציתם שהתקשורת כן תיכנס לתוך הפעולה.

יבגני סובה: אני לא יודע מתוך איזה שיקול, אתם תגידו לי את זה.

יבגני סובה: הייתה לי תחושה שאתם, המשטרה או מי שניהל את האירוע, כן נתתם לתקשורת להיכנס.

יבגני סובה: אני גם עקבתי אחרי השידורים, ושוב, מהניסיון האישי שלי, לא צריך דובר או מפקד מחוז בשביל להעיר לעיתונאי.

יבגני סובה: מספיק שכל קצין, אפילו קצין זוטר, ברגע שהוא אומר לצלם: אתה לא חוצה את הכביש, אתה עומד פה ואתה לא נכנס לבית כי יש חשש למחבל – תאמינו לי, אף צלם לא היה עושה את הדבר הזה ועובר על ההנחיות.

יבגני סובה: הייתה לי תחושה שאתם הלכתם קצת יותר רחוק עם הסיפור הזה.

יבגני סובה: אני לא יודע למה, תענו לי אתם, אולי היה לכם מידע שאוטוטו המחבל יחוסל ואז יש פה באמת אירוע או שיכול להיות שגם אתם רציתם לנצל את התקשורת וזה בסדר להעביר מסר לציבור – להישאר בבתים, לא לצאת למרפסות.

יבגני סובה: וזה בסדר גמור כי זו ההזדמנות גם שלכם לפנות לתקשורת כשכולם יושבים בבית ורואים ולהעביר את המסרים שלכם שחשוב להעביר.

יבגני סובה: ואני לא אומר שזה לא חשוב.

יבגני סובה: ובכן זה משחק משני הצדדים.

יבגני סובה: א', אם יש לכם תשובה – תגידו לנו אותה כי זה יאיר לנו מאוד את התמונה כולה, כי אנחנו לא מבינים את ההתנהלות שלכם.

יבגני סובה: וכמובן שאם אתם תגידו שאתם עושים בדיקה, אז נשמח גם לשמוע על הבדיקה הזאת.

יבגני סובה: ב', אמרת פה שאתם בודקים כל מידע וזה בסדר.

יבגני סובה: למדנו את זה גם מדובר צה"ל, כי דובר צה"ל תמיד שיש מלחמות ומבצעים, הטענה העיקרית לדובר צה"ל היא שלוקח שעות עד שמעבירים מידע.

יבגני סובה: בתקשורת הזרה כולם כבר יודעים הכול, כולם כבר מפרסמים ואז אנחנו מגיעים לסוג של צומת – מצד אחד יש צנזורה ומערכות יודעות, בכל מערכת יושב צנזור ולא עוזב את המערכת עד שלא מסתיימת מהדורה מרכזית לפחות.

יבגני סובה: מצד אחד יש כאמור את הצנזורה שלא מאפשרת לפרסם, וכל התקשורת הזרה מפרסמת וכולם יודעים, והדילמה היא האם אתה באמת הולך על הכיוון של פרסום משהו זמני ולא מחכה שרב סרן שמועתי כבר ידווח לכולם או שאתה משאיר סמכויות לאותו בן אדם שמנהל את האירוע.

יבגני סובה: יכול להיות שהיה שם דובר לא הכי בכיר בשטח.

יבגני סובה: השאלה האם – ופה תענו בבקשה לשאלה הזו – אתם ביקשתם שכל דבר יעבור בצינור למעלה ואז ירד למטה?

יבגני סובה: או שהמצב שאולי דובר במחוז תל אביב, לצורך העניין, יקבל החלטה עצמאית ויגיד: אני כרגע מנהל את האירוע ברחוב דיזינגוף, ואני כרגע משחרר לתקשורת את התמונה הזאת והזאת ולא מחכה עכשיו עד שדובר המשטרה או דוברת המשטרה יגידו לי מה לעשות.

יבגני סובה: אני חושב שזה אחד הלקחים שצריך להפיק מהאירוע הזה.

יבגני סובה: מוריס, זה נכון שאתה אמרת שחילקתם לרובעים, מבחינה מקצועית הכול בסדר.

יבגני סובה: אני לא חושב שרוב האנשים פה בחדר בכלל מבינים מה המשטרה עושה מבחינה מבצעית.

יבגני סובה: אבל תקשורת, צריך גם להשאיר לאנשי תקשורת שעושים את העניין.

יבגני סובה: אלה הדברים שחשוב להשמיע.

מיכאל ביטון: תודה יבגני.

מיכאל ביטון: ואולי הדגש הוא שיש הערכה גדולה לשוטרים ולשוטרות, ללוחמים וללוחמות, והנוכחות המאסיבית של כוח צבאי מהיר בתל אביב הייתה ברורה לעין.

מיכאל ביטון: אפילו ברמה של צפיפות של כוחות צבא.

מיכאל ביטון: אין לי ספק פה על התפקוד המבצעי והעבודה.

מיכאל ביטון: פה יש רק את הניהול של הזירה ואת היבטי התקשורת שזה מוקד הדיון היום.

מיכאל ביטון: חבר הכנסת יצחק פינדרוס, בבקשה.

יצחק פינדרוס: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, אני רוצה לחלק את הדיון לשלושה חלקים.

יצחק פינדרוס: קודם כל אני כופר בהקשר של זכות הציבור לדעת, זה אומר שמיד להוציא הודעה ולצלם כל דבר, ולפגוע בפרטיות.

יצחק פינדרוס: זכות הציבור לדעת אם הוא רוצה בדיוק לדעת מה היה, הוא יכול לקרוא את זה בעיתוני סוף השבוע, לא יקרה שום דבר.

יצחק פינדרוס: לתת משהו ליצר הסקרנות – אני לא מכיר בזכות הזאת.

יצחק פינדרוס: זה נחמד, זה נשמע טוב - - -

מירב בן ארי: אתה פשוט לא חי באותו עולם שאנחנו חיים.

יצחק פינדרוס: תאמיני שאני חי ואני עוד מעט אגיע לזה.

יצחק פינדרוס: אגיע לזה, כי אמרתי שאני מחלק את הדברים לשלושה חלקים.

יצחק פינדרוס: קודם כל לעצם העיקרון, בסימן קריאה – זכות הציבור לדעת.

יצחק פינדרוס: מה לדעת?

יצחק פינדרוס: לדעת שאיך קראו לו?

יצחק פינדרוס: סטלה, תזיז את המצלמה ל-178 דיזינגוף, תעביר את זה ל-176, אני כבר עולה ונכנסו עכשיו שני שוטרים ויצאו שני שוטרים.

יצחק פינדרוס: ואני יושב ומתפוצץ ורב עם הילדים שלי שאני סוגר את הרדיו, לא מוכן לשמוע את זה, זה מוציא אותי מדעתי.

יצחק פינדרוס: התחיל מזה.

יצחק פינדרוס: אני רוצה לומר עוד דבר אחד, אמר את זה בצדק יבגני – אנחנו מכירים את האירועים האלה, בדיוק כמו שהמשטרה מכירה את האירועים האלה.

יצחק פינדרוס: בסוף יש את התן וקח בין הדוברים לתקשורת.

יצחק פינדרוס: וזה עובד בצורה נהדרת.

יצחק פינדרוס: מה שהדובר רוצה שיצא לתקשורת, פחות או יותר יוצא.

יצחק פינדרוס: מה שהוא לא רוצה, לא יוצא.

יצחק פינדרוס: אם רוצה שיתלוו לשוטרים לתוך הבתים – הם מתלווים, ואם הוא לא רוצה – זה לא קורה.

יצחק פינדרוס: לבוא להיתמם ולהגיד: כתבים נדחפו, לא הוציאו אותם, לא העבירו אותם.

יצחק פינדרוס: בואו, אנחנו יודעים איך אירועים כאלה מתנהלים.

יצחק פינדרוס: אנחנו יודעים איך מערכות כאלה מתנהלות.

יצחק פינדרוס: ויש את התן וקח הזה בתוך המערכת שעובדת בין הדוברים לבין העיתונאים.

יצחק פינדרוס: אנחנו מכירים את זה פה בכנסת מהדלפות, ואנחנו מכירים את זה בממשלה מהדלפות ובטח מהמשטרה בהדלפות, אנחנו יודעים בדיוק איך המערכת הזאת עובדת.

יצחק פינדרוס: ולכן אם אתם עושים בדיקה, וצריך לעשות בדיקה – למישהו היה אינטרס.

יצחק פינדרוס: אם הוא רצה להגדיל את המשטרה או להגדיל את השב"כ או להגדיל את הצבא או להגדיל משהו אחר, אני לא יודע.

יצחק פינדרוס: אבל למישהו היה אינטרס בדבר הזה.

יצחק פינדרוס: מישהו עשה את זה.

יצחק פינדרוס: זה לא משהו שקרה בטעות ופתאום.

יצחק פינדרוס: מישהו היה לו ואני מציע לכם לבדוק את זה.

יצחק פינדרוס: ואני מכיר את זה מניסיוני בעבר, זה לא עובד בלי אינטרסים.

מירב בן ארי: צריך להפיק את המרב בלי קשר ל - - -

יצחק פינדרוס: מה שהיה שם במשך שעה שלמה שכל עם ישראל ראה – מישהו היה לו אינטרס בדבר הזה וצריך לבדוק מי זה היה.

יצחק פינדרוס: אני רוצה להתייחס לעוד משהו, ולפרטיות כמו שהתייחסה חברת הכנסת נירה: הגשתי הצעת חוק שעברה את ועדת שרים לענייני חקיקה ואושרה.

יצחק פינדרוס: הצעה בנושא הזה של הפרסומים הפרטיים בוואטס אפים הקבוצתיים.

יצחק פינדרוס: גם עליו יש.

יצחק פינדרוס: לא יכול להיות שילד בבני ברק רואה את אבא שלו נהרג בתמונת וואטס אפ.

יצחק פינדרוס: זה לא יכול להיות.

יצחק פינדרוס: רואה את המכונית נכנסת ורואה איך יורים באבא שלו או האימא רואה איך הבן שלה נהרג שם.

יצחק פינדרוס: זה דבר שהוא בלתי מתקבל על הדעת.

יצחק פינדרוס: הוא לא קשור כבר לכלי התקשורת, הוא משהו אחר.

יצחק פינדרוס: הצעת החוק שהגשתי זה הצעת חוק בעצם ששייכת לכחול לבן, פנינה תמנו שטה זו הצעת חוק שלה, היא ביקשה ממני לקדם אותה כשהיא עזבה את הכנסת.

יצחק פינדרוס: היא נמצאת היום בוועדה.

יצחק פינדרוס: משרד המשפטים גם שם כל הזמן התעקש על הנושא הזה של זכות הציבור לדעת וזכות הציבור לדעת והזכות ל - - - את זה.

יצחק פינדרוס: רבותי, להמתין ארבע שעות, זה מה שאנחנו מבקשים בהצעת החוק הזאת, אני מבקש מכם כחברי הכנסת, לעזור בעניין הזה.

יצחק פינדרוס: ועדת שרים אישרה עקרונית את החוק, אבל נשאר ויכוח אם זה יהיה רק לאירועים צהליים, רק לאירועי טרור, רק לתאונות דרכים.

יצחק פינדרוס: אין סיבה.

יצחק פינדרוס: שיחכו עם סבלנות עם התמונות החטטניות האלה ארבע שעות, לא יקרה שום דבר.

יצחק פינדרוס: הציבור ידע עוד ארבע שעות את התמונות החטטניות.

יצחק פינדרוס: לדעת שיש פיגוע, את זה יודעים להודיע.

יצחק פינדרוס: לדעת איפה אזור הפיגוע זה בסדר.

יצחק פינדרוס: לדעת אפילו כשיש הרוגים להודיע מיד זה בסדר.

יצחק פינדרוס: אבל כל התמונות החטטניות האלה, וכל הדברים המבצעיים של בדיוק מה עושים ואיך עושים ולאן עולים – כשזה יורד, יושבת אימא בבית ורואה את זה, יושב בן דוד, אח, גיס, זה לא אמור להיות.

יצחק פינדרוס: אני מבקש את עזרתכם בקידום של הדבר הזה.

יצחק פינדרוס: לסיום, אני אומר שוב, התרבות המערבית הזאת שאנחנו חייבים לספק סקרנות, זה שאנחנו צריכים להתמודד עם פרסומים זה נכון, זה שצריך להתמודד עם פרסומים בתקשורת זה רע וזה נכון, כל הדברים האלה נכונים.

יצחק פינדרוס: אבל תוציאו מההקשר של הדיון הזה את הנושא של זכות הציבור לדעת.

יצחק פינדרוס: זכות הציבור לדעת בשביל הדמוקרטיה, יכולה להיות גם בעיתוני סוף-שבוע.

יצחק פינדרוס: תודה רבה.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: אנחנו רוצים להעלות את נציג דובר צה"ל שנמצא בזום.

מירב בן ארי: סגן אלוף אביחי אדרעי, ראש תחום ערבית בצה"ל.

נירה שפק: מירב, כחברת כנסת אני אומרת וכבר הערנו על זה במלא ועדות ומיכאל, אני גם זוכרת אותך בנושא – לא יכול להיות שנציגי ציבור לא יגיעו.

נירה שפק: אין סיבה.

נירה שפק: אנחנו לא בקורונה, שיגיעו לכאן.

מירב בן ארי: זה לא קורה פשוט בגלל שנתנו את הזימון רק ביום ראשון.

מירב בן ארי: אז הזכרנו.

מירב בן ארי: אל תדאגי, כמו שאת רואה, קודם כל המשטרה התייצבה כאן בהרכב מלא.

מירב בן ארי: ככה מתייחסים ברצינות לוועדה לביטחון פנים.

מירב בן ארי: והפעם אנחנו - - -

מיכאל ביטון: והשר הגיע, שזה רציני.

מירב בן ארי: כן.

מירב בן ארי: בגלל ההתראה.

מירב בן ארי: זאת התראה קצרה מדי.

מירב בן ארי: אבל את צודקת וזה קורה - - -

מיכאל ביטון: אנחנו נשמור ונקפיד על כבודה של הכנסת במושב הבא לכל מי שחושב לעלות בזום, שיכתת את רגליו לכנסת.

מירב בן ארי: צריך לנתק את הזום הזה בכלל.

אביחי אדרעי: שלום לכולם.

אביחי אדרעי: בהקשרים של דובר צה"ל, קודם כל באירוע הספציפי שאנחנו מדברים עליו כעת, היינו תחת פיקודה של המשטרה, ואני חושב ששיתוף הפעולה בין מערך הדוברות של משטרת ישראל לבין מערך הדוברות של צה"ל הוא טוב מאוד.

אביחי אדרעי: אני חושב שגם באירועים האלה, על בסיס גם המסמך ששיגרו דובר צה"ל ודובר המשטרה.

אביחי אדרעי: בכל מקרה, גם היחסים והקשר בין דוברות המשטרה ובין דובר צה"ל הוא טוב מאוד.

אביחי אדרעי: גם אם בסיפא של המכתב ששוגר ביום שישי למערכות התקשורת, יש שם גם סעיף עם אמירה חד משמעית של ראשי הגופים שאנחנו מתחילים עם תהליך מאוד משמעותי פנימה, וזה תהליך שמתקיים.

אביחי אדרעי: גם דיברה עליו ראש חטיבת הדוברות במשטרה וגם לראות מה נכון יותר לעשות.

אביחי אדרעי: שוב, באירועי ביטחון פנים בתוך המדינה, כמובן שהמדינה מובילה.

אביחי אדרעי: תת ניצב הדס מדמוני דיברה על זה בצורה שאנחנו חותמים עליה בשתי ידיים.

אביחי אדרעי: באירועים שהם תחת אחריות צה"ל ודובר צה"ל כמי שאחראי על הדברור של האירועים האלה יש סדר פעולות מאוד-מאוד ברור, מסגירת האירוע, דרך הכרזה על צו שטח צבאי סגור ופתיחתו רק כשאפשר לעשות את זה ממגוון של טעמים.

אביחי אדרעי: כמובן שהטעם המרכזי הוא הטעם הביטחוני, אבל גם הטעמים האחרים שדוברו פה בדיון.

מירב בן ארי: היית שם באירוע?

אביחי אדרעי: באירוע דיזינגוף, שהוא אירוע ביטחון פנים, היו כוחות - - -

מירב בן ארי: לא קשור, היה לכם שם חצי צבא.

מירב בן ארי: לא היה שם נציג של דובר צה"ל?

אביחי אדרעי: היה שם הרבה מאוד צבא.

אביחי אדרעי: גם אם אנחנו שולחים נציג, בסוף ניהול הדוברות של האירוע בדיזינגוף הוא של משטרת ישראל.

אביחי אדרעי: כל קציני הדוברות - - -

מירב בן ארי: שלחתם לשם חיילים של יחידות העילית של צה"ל.

מירב בן ארי: הם היו עם פנים חשופות.

מירב בן ארי: כשראיתי את אותה כתבת, דבר ראשון אמרתי לעצמי – למה הם לא אומרים לה שתלך?

מירב בן ארי: היה מישהו מהצבא?

מירב בן ארי: עזוב שלא הגעתם לוועדה, היה מישהו מדובר צה"ל בשטח?

אביחי אדרעי: דובר בצה"ל בסופו של דבר כשהוא מנהל, כשהוא נמצא בתוך האירוע, כל קצינות הדוברות של כל אחת מהיחידות הרלוונטיות האלה - - -

מירב בן ארי: אביחי, תעצור רגע.

מירב בן ארי: אתה אומר שלא היה אף אחד.

מירב בן ארי: נירה, מה רצית להגיד?

נירה שפק: השאלה הראשונה שצריכה להישאל היא קודם כל האם היה חפ"ק (חדר פיקוד קדמי) אחוד?

נירה שפק: מירב, בכל אירוע, גם אם זה צבא וגם אם זה משטרה, גם אני כשאני אחראית על גזרה אזרחית כשהייתי במילואים, האלף בית זה להקים חפ"ק אחוד.

נירה שפק: בחפ"ק אחוד קובעים מי הכוחות.

נירה שפק: מי הנציגות – וזה לא נעשה.

נירה שפק: אז מה, אז את שואלת על דובר?

נירה שפק: היה חפ"ק אחוד?

נירה שפק: מוריס, נפתח חפ"ק אחוד?

מוריס חן: זה לא מדויק.

מירב בן ארי: נירה - - -

נירה שפק: אני שואלת שאלה פשוטה, אני חברת כנסת ששואלת שאלה: היה חפ"ק אחוד?

נירה שפק: כן או לא, זאת התשובה.

מירב בן ארי: איזה חפ"ק אחוד - - -

נירה שפק: יש מושג מקצועי כזה.

מירב בן ארי: אני יודעת.

מירב בן ארי: אבל תני לי רגע לסיים לדבר.

נירה שפק: אז אני מעירה עם חפ"ק אחוד.

נירה שפק: הייתה נציגות בחפ"ק אחוד, אז הכול בסדר.

נירה שפק: לא צריך להיות דובר, מספיק שיש נציג בכיר.

מירב בן ארי: עצרי בבקשה.

מירב בן ארי: שאלתי אותך: בעוד הצבא שלח את כל כוחותיו המיוחדים לרחוב דיזינגוף, האם הייתה נציגות שלכם של דובר צה"ל בשטח?

מירב בן ארי: אתה ספציפית לא, אבל היה מישהו?

אביחי אדרעי: נציגות של דובר צה"ל, תדרוך של הכוחות, ושל זה - - - מן הסתם - - -

מירב בן ארי: בכינוס, היה לך שם כינוס עיתונאים?

מירב בן ארי: נקודת כינוס?

הדס מדמוני: אני נכחתי באירוע, אגב, ל - - -

מירב בן ארי: את היית ומוריס היה.

הדס מדמוני: נכון.

הדס מדמוני: והייתי בקשר הדוק עם דובר צה"ל, בעיקר בדקות שהתלוו הכתבים שלא באישור - - -

מירב בן ארי: האירוע מתגלגל שעות.

מירב בן ארי: שעות.

מירב בן ארי: באותה נקודת כינוס, לא היה נציג של דובר צה"ל?

נירה שפק: הייתה נקודת כינוס כזאת?

נירה שפק: היה תא כתבים?

הדס מדמוני: בוודאי, אמרתי את זה קודם.

הדס מדמוני: בוודאי.

הדס מדמוני: הייתה נקודת כינוס, היא נאמרה לכתבים, חד משמעית, והכתבים היו שם.

הדס מדמוני: יש לנו גם הרבה מאוד תמונות משם.

מוריס חן: גם בציר הפיקודי הייתה קצונה בכירה מאוד ביחד עם נציגות קבועה.

מירב בן ארי: את לא צריכה לתת צדדים, אתם נמצאים פה, אתם הייתם שם.

מירב בן ארי: את השאלות שיש לנו לשאול אני שאלתי: אחרי שהצבא הביא את כל הצבא שלו, את יחידות העילית שלו, לא הייתה נציגות שלו.

מירב בן ארי: לא הייתה בנקודת כינוס כתבים, הם דיברו איתך בטלפון.

מירב בן ארי: בסדר.

מירב בן ארי: אז הבנתי אותך.

מירב בן ארי: עוד פעם, יש כאן משהו שעובר כחוט השני שבכל פעם שהוועדה לביטחון פנים מתכנסת לנושאים שקשורים לצבא ולמשטרה, אתם בדרך כלל מגיעים בזום, ובדרך כלל לא נמצאים בשטח.

מירב בן ארי: אני באופן אישי אפנה לדובר צה"ל.

מירב בן ארי: באירוע שבו שלחתם את היחידות הכי מיוחדות של הצבא לשטח לא טרחתם להביא נציג של דובר צה"ל.

מירב בן ארי: נירה שפק צועקת על חמ"ל אחוד.

מירב בן ארי: איזה חמ"ל אחוד?

מירב בן ארי: בכלל לא הייתם.

מירב בן ארי: מי יפעיל את החמ"ל?

מירב בן ארי: המשטרה תדבר בטלפון עם הצבא?

מירב בן ארי: הבנתי, אני מודה לך.

מירב בן ארי: כרגיל, אני לא אוהבת להרוג את השליח, אין לי שום מטרה כזאת.

מירב בן ארי: לא עשיתם את העבודה שלכם.

מירב בן ארי: הייתם צריכים להיות בשטח.

מירב בן ארי: אם אני הייתי בדובר צה"ל זה הדבר הראשון שהייתי עושה.

מירב בן ארי: ואם אני יושבת בבית מדובר צה"ל, ורואה את יחידות העילית עם הפרצוף שלהם בתוך המצלמה – משהו כנראה לא עובד.

מירב בן ארי: והייתם צריכים לבוא לשם ולמנוע את זה פיזית.

מירב בן ארי: פיזית.

מירב בן ארי: מה קרה?

מירב בן ארי: זה דיזינגוף בתל אביב, תעברו את הכביש מקפלן.

אביחי אדרעי: קודם כל אנשי דובר צה"ל נמצאים בכל מקום ובכל זמן.

מירב בן ארי: מסתבר שלא הייתם.

מירב בן ארי: היה מישהו?

מיכאל ביטון: רגע, אמרת: לא להרוג את השליח.

מיכאל ביטון: עזבי את אדרעי שעושה עבודה מדהימה בייצוג המדינה.

מירב בן ארי: עושה עבודה מדהימה.

מירב בן ארי: אבל מה הוא רלוונטי בכלל ל - - -

מיכאל ביטון: רגע, אמרת הערה נכונה, נצטרך לקבל עליה תשובות ויהיה דיון מעקב אחרי הדיון הזה, נכון?

מיכאל ביטון: כי כל הבעיות לא ייפתרו בדיון הזה.

מיכאל ביטון: ושם אני רוצה נוכחות של דובר צה"ל עם תשובות – מה הלקחים שהפיקו, איפה הם היו, ומה בכוותם לעשות.

מיכאל ביטון: אבל אני רוצה שיהיה ברור שאנחנו לא זורקים עכשיו בוץ על צה"ל ואנחנו באמת מעריכים את כל כוחות הביטחון בתפקוד באירוע הזה.

מירב בן ארי: אני לא זורקת בוץ על צה"ל.

מירב בן ארי: אבל אני כנסת והתפקיד שלי הוא לפקח על עבודת הממשלה.

מירב בן ארי: ופה נכשלתם.

מירב בן ארי: זהו.

מירב בן ארי: אני לא הורגת את השליח.

מיכאל ביטון: אני לא חושב שהם נכשלו.

מירב בן ארי: בוודאי, אם באירוע כזה - - -

מיכאל ביטון: אולי לא לפי אמירתך, לא היה נציג בשטח, אבל צה"ל עושה עבודה מדהימה גם בפיגועים האלה.

מירב בן ארי: - - -

מיכאל ביטון: לא, אני אומר: מידתיות באמירות.

מירב בן ארי: אבל אני דיברתי על דובר צה"ל, לא דיברתי על היחידות המיוחדות.

מיכאל ביטון: דובר צה"ל יידרש בדיון מעקב לבוא בעצמו ולתת תשובות איך הוא רואה את האירוע הזה.

מירב בן ארי: don't hold your breath בעניין הזה שהוא יבוא בעצמו.

מיכאל ביטון: יבוא ,יבוא.

מיכאל ביטון: אנחנו נדאג שהוא יבוא.

מירב בן ארי: טוב.

מירב בן ארי: אולי בגלל ש - - -

מיכאל ביטון: ביחד אנחנו נביא אותו.

מירב בן ארי: אמרתי שראש המפלגה שלך ישפיע עליו.

מירב בן ארי: תודה אביחי.

מיכאל ביטון: יושב-ראש או מנכ"ל הרשות השנייה, לפי שיקולכם.

מיכאל ביטון: הרשות שאמורה להיות רגולטור ואחרי זה נציגי תקשורת ואחרי זה פרופ' חגי לוין.

עדן בר טל: כבוד היושבת-ראש והיושב-ראש, נמצאים כאן גם היושב-ראש וגם המנכ"ל של הרשות השנייה.

עדן בר טל: אני רואה את קוצר הזמן ואגע בכל הנושאים.

עדן בר טל: מועצת הרשות השנייה התכנסה כבר ביום שישי בצוהריים בנושא.

עדן בר טל: אני לא רוצה להכביר במילים על יום חמישי בערב.

עדן בר טל: ההיבט שלנו הוא התקשורתי, ערוצים 12 ו-13, חדשות 12 ו-13.

עדן בר טל: בבירור ראינו שיש חשש ממשי לפגיעה בביטחון, גם של הפעולה עצמה וגם של לוחמים, וגם גילויי מידעים, וכל מה שציינתם ואני לא רוצה לחזור על זה.

עדן בר טל: החשש הזה ותופעה שנראית על פניה כחוסר אחריות ברמה הביטחונית, למרות זכות הציבור לדעת וכל זה.

עדן בר טל: בבירור – נחצו כל הקווים האדומים.

עדן בר טל: המועצה התכנסה ביום שישי וקיבלה מספר החלטות אופרטיביות: הראשונה, הורתה להנהלה לפתוח הליך של בירור מול כללים קיימים.

עדן בר טל: אני לא בטוח מה היקף הכללים הקיימים מול מציאות שלא חצינו מראש שצפויה במדינת ישראל, אבל בכל זאת, נעשה בדיקה ולמעשה היום היא הפכה להיות – נכנסו לשלב הפורמאלי של הבדיקה מול הפרה לכאורה.

עדן בר טל: דבר שני, הנחנו את ערוצים 12 ו-13 לגבש מהר מאוד מסקנות רגולציה עצמית.

עדן בר טל: המלצנו להם שזה יהיה לא רק מס שפתיים אלא מדריך או ספר עזר, נהלים, בהוראות פנימיות ברורות מאוד על מנת שסיכון ביטחון לא יקרה בעתיד על ידי סיקור שלהם.

עדן בר טל: וכמובן בכל פעם שיוותר ברגולציה העצמית שלהם, ברור לכולם שהרגולטור כאן יצטרך לסגור את הפערים האלה ברגולציה נוספת.

עדן בר טל: ככל שלא יהיה לזה פתרון על ידי חדשות 12 וחדשות 13.

מיכאל ביטון: תודה רבה לך.

מיכאל ביטון: תכף נציגי 12 ו-13 יוכלו גם, ואם יש נציג של 11 ו-14 גם.

מיכאל ביטון: השופט בדימוס, חנן מלצר, בבקשה.

חנן מלצר: תודה רבה לכם כבוד יושבת-ראש הוועדה וכבוד יושב-ראש הוועדה על ההזמנה, אנחנו הופענו פיזית למרות ההתראה הקצרה.

חנן מלצר: קבענו ישיבת מועצה דחופה למחר.

חנן מלצר: תבינו שזה באמת היה אירוע חדשני מהבחינה הזאת, אבל קבענו דיון דחוף ככל שיכולנו כאשר למעשה הוזמנו לשר התקשורת ביום רביעי ורצינו להקדים את הדיון במועצה לדיון אצל השר, אבל גם הגענו לכאן לדיון כאשר השר מסיבה כזו או אחרת עוד הקדים את הדיון אצלו להיום לשעה עשר בבוקר וגם שם היינו.

חנן מלצר: אני מסכים עם מה שאמרה יושבת-ראש הוועדה, תבינו, לא רק הפיגוע הוא אירוע חד פעמי וחדש, אלא אנחנו חיים במציאות חדשה.

חנן מלצר: ואני מסכים גם עם ההערה שאמרה יושבת-ראש הוועדה לחבר הכנסת פינדרוס, צריכים להבין שאנחנו חיים אל מול הרשתות החברתיות.

חנן מלצר: יש הבחנה בין הרשתות החברתיות שעליהן אין כל רגולציה כלשהי, וכל אחד מעלה מה שהוא רוצה, וגם באירוע של יום חמישי התחילו לרוץ שמועות נוראיות על עשרות הרוגים וכך הלאה.

חנן מלצר: ההבדל בין הרשתות החברתיות לבין מה שאני קורא כלי התקשורת הקלאסיים שזה העיתונות וכלי התקשורת הרדיו והטלוויזיה הוא זה שיש לאחרונים עורך.

חנן מלצר: ובהקשר הזה, כשאנחנו נכנסנו – אנחנו זה כלי התקשורת הקלאסיים שמועצת העיתונות שאני עומד בראשה – לעניין, נרגעו – וצריכים לראות את זה – שמועות השווא שרצו בתקשורת.

חנן מלצר: אז גברתי צדקה במה שהיא אמרה והעירה שקודם כל אין זכות לציבור לדעת, הוא יכול לדעת בעוד שבוע או בעוד כמה ימים.

חנן מלצר: תבינו, אנחנו חיים בעולם אחר.

חנן מלצר: קודם כל, יש זכות לציבור לדעת.

חנן מלצר: ואם התקשורת הקלאסית לא תיתן את ביטויה אז מה שעלול לקרות הוא שהמציאות תצטייר לפי הרשתות החברתיות ששם רצים פייק ניוז ובצורה מעריכת מתפשט.

חנן מלצר: תבינו עוד דבר אחד, התפקיד של העיתונות לשקף את המציאות.

חנן מלצר: לא יעזור שום דבר, היא משקפת את המציאות כמו שמראה משקפת את הדמות של האדם.

חנן מלצר: ואם משהו לא בסדר, אז הפתרון הוא לא לשבור את המראה.

חנן מלצר: ויש לי תחושה, כולל הקול קורא הזה שיצא על ידי שלושת הדוברים, שכועסים על המראה.

חנן מלצר: היה בלגן בשטח, אנחנו עכשיו ראינו שלא היה גוף אחוד לכולם, לא היה נציג של דובר צה"ל, למרות שהיו אנשים, והתקשורת שיקפה את זה.

מוריס חן: זה לא מדויק שלא היה גוף אחוד.

מוריס חן: אף אחד לא אמר את זה.

חנן מלצר: רק דקה.

חנן מלצר: אני מדבר בכל - - -

מוריס חן: העובדות שכן היה.

חנן מלצר: לא, לא, בנושא הדיון.

מירב בן ארי: לא ברמה המבצעית, ברמה התקשורתית.

חנן מלצר: אני לא מדבר על הרמה המבצעית.

חנן מלצר: אגיד משהו שאומרים שכאילו פגענו בביטחון וכך הלאה.

חנן מלצר: תבינו, כל היחידות המיוחדות בכל העולם צריכים ללמוד כמה דברים.

חנן מלצר: כל היחידות המיוחדות בכל העולם שמות על עצמן כיסוי.

חנן מלצר: לא מסכות של קורונה, אלא כיסוי, וזה בכל העולם, זה חלק מהציוד התקני שלהם – כמו שיש להם נשק, יש להם כיסוי.

חנן מלצר: ואז קורים שני דברים: א', לא מזהים אותם ו-ב', המשפחות שרואות את האנשים לא דואגות – כמו שגברתי אמרה – כי קשה מאוד לזהות בסיטואציות כאלו.

חנן מלצר: זה גם לא נעשה, אני לא אומר כלפיהם כי גם כל הגופים האלה, זה פעם ראשונה שזה קרה.

חנן מלצר: אבל וודאי שזה לא אשמה של התקשורת.

חנן מלצר: התקשורת שיקפה את המצב כמות שהוא.

חנן מלצר: זה דבר אחד.

חנן מלצר: דבר שני - - -

יבגני סובה: אדוני, על איזה יחידות אתה מדבר?

חנן מלצר: כל היחידות המיוחדות בעולם.

יבגני סובה: לא, פה, פה.

מוריס חן: לא צריך להרחיב.

מוריס חן: רק אגיד לך שיש חוק שמחייב אותנו ללכת עם סימן זיהוי שזה אומר מספר ושם ו - - -

חנן מלצר: עם כל הכבוד, זה בכלל לא מן העניין מה שאתה עכשיו אומר לי.

חנן מלצר: אסביר למה: כי בזמן פעילות מבצעית, מורידים גם את סימני הזיהוי.

חנן מלצר: שוב, תלמדו דברים מהעולם.

נירה שפק: לא אצלך, הוא מדבר על המיוחדות.

חנן מלצר: - - - על היחידות המיוחדות.

נירה שפק: גם המסתערבים, גם אותם ראו.

חנן מלצר: אני מדקדק.

מיכאל ביטון: כבוד השופט, אולי אתה עושה את ההפך?

מיכאל ביטון: אולי אתה אמרת לנו לא יותר מדי לבקר את המראה ואתה קצת מגזים בביקורת על מי שהוא לא המראה.

מיכאל ביטון: הצבא יודע להחליט לעצמו מי ישים מסכה ומי יפעל בפנים גלויות.

מיכאל ביטון: ומשטרת ישראל עושה ביטחון לאזרחים בפנים גלויות ושוטר עומד עם שמו וזהותו.

מיכאל ביטון: אז לא להטיף להם איך לעבוד.

חנן מלצר: רק דקה.

חנן מלצר: סליחה, סליחה, קודם כל מסיטים את הזרקור.

חנן מלצר: תבינו, לפני העיתונות יש ממשל ויש משילות.

חנן מלצר: כדי לחפות על דברים שלא היו בסדר, אז מסיטים את הזרקור לעבר כלי התקשורת.

מיכאל ביטון: לא, לא.

מיכאל ביטון: אתה לא הקשבת לפתיח של שנינו.

חנן מלצר: לא, לא, זה בדיוק - - -

מיכאל ביטון: בפתיח הזה נאמר שלא מחפשים אשמים, רוצים לראות הפקת לקחים, רואים ערוצי תקשורת שכבר פרסמו שהם עושים את הבדיקה עצמית.

מיכאל ביטון: למה אתה אומר דבר שלא פה?

מיכאל ביטון: עם כל הכבוד.

חנן מלצר: כבר אני - - -

מירב בן ארי: רגע, חלק מהפקת הלקחים שהוא מציין כאן, זה שבאוכלוסייה אזרחית שמגיעים צריך לכסות את הפנים.

מיכאל ביטון: חלק מלוחמי העילית מכסים את פניהם.

מיכאל ביטון: לא כל השוטרים ורוב הלוחמים בצה"ל לא מכסים את פניהם.

חנן מלצר: נכון, אני לא אומר - - -

מיכאל ביטון: אני 30 שנה לוחם בצה"ל, לא כיסיתי את הפנים דקה אחת.

מיכאל ביטון: אז אל תסביר לי את הנהלים המבצעיים של צה"ל.

מיכאל ביטון: תתמקד בענייני התחום שאתה אמון עליו עכשיו.

מיכאל ביטון: אל תסביר לצבא איך לעבוד.

חנן מלצר: רק דקה, אני מתמקד בתחום שעליו אני כרגע אמון.

חנן מלצר: ואתם זימנתם את הדיון על הנושא הזה ועל זה אני עונה.

חנן מלצר: ואני נותן דוגמאות ולקחים מן העולם.

חנן מלצר: אני כבר מגיע לפתרונות.

חנן מלצר: הפתרונות בכל העולם וגם אצלנו, כל פעם שיש פעם ראשונה אז צריכים להיזקק לזה, הפתרון הוא רגולציה עצמית.

חנן מלצר: לכן כינסנו את מועצת העיתונות למחר וזה הפתרון.

חנן מלצר: אדוני, איך אומרים – אני לא לוקח על עצמי את התפקיד להגיד לצבא מה לעשות, למרות שהתפקיד של התקשורת זה גם לבקר וגם לשקף את המצב.

חנן מלצר: אני לא לוקח על עצמי את התפקיד הזה, אני אומר שהרגולציה העצמית היא התפקיד שלנו ואנחנו נעסוק בזה.

חנן מלצר: בשעתו, למשל, באסון המסוקים במקרה ולא בכוונה, הראו קיטבג של אחד החיילים, מיד אחרי זה הפקנו לקחים ועשינו כל מיני דברים.

חנן מלצר: למשל, גם בזיהוי הלוחמים, יש אמצעי של טשטוש תמונה.

חנן מלצר: זה תפקיד שלנו.

חנן מלצר: אבל לא אהבתי את הרמזים שאם לא נעשה או לא נעשה מספיק מהר, אז תיכנס רגולציה.

חנן מלצר: רגולציה בתחומים האלה יש רק במדינות לא דמוקרטיות.

חנן מלצר: ובמדינות דמוקרטיות אם עושים רגולציה כופה, אז לשמחתי, ואנחנו מדינה דמוקרטית – יש לזה סעדים משפטיים כנגד רגולציה כופה.

חנן מלצר: תנו לנו את ההזדמנות לעשות את הרגולציה הזאת כמו שעשינו בעבר ובהצלחה גדולה.

חנן מלצר: עובדה, בשני דברים: נתתי את הדוגמה של אסון המסוקים, גם ברגולציה פנימית הסדרנו שלא מפרסמים שמות של חללים לפני שהגיעה ההודעה למשפחות.

חנן מלצר: זה לא בחוק, זה רק ברגולציה פנימית.

חנן מלצר: אז תנו לנו את ההזדמנות לעשות את זה.

חנן מלצר: ואדוני, לא צריך להתרגש אם יש קצת ביקורת גם על השטח ועל מה שהיה שם ועל הממשל.

חנן מלצר: כי העיתונות והתפקיד שלה והתקשורת – זה לשקף את המציאות כמות שהיא.

חנן מלצר: לא יעזור, אם ינסו לשבור את המראה – המציאות לא תשתנה.

מיכאל ביטון: אני לא מתרגש אדוני ויש לי הערכה לפועלך ועשייתך רבת השנים.

מיכאל ביטון: אני רק רציתי שתבין שכאתה תקשורת ואתה שם מראה לאחרים, לפעמים גם התקשורת מסתכלת במראה.

מיכאל ביטון: ואתה גם אמרת את זה שאתה הולך להסתכל במראה ולבחון את הדברים.

מיכאל ביטון: אז אני תמיד מעדיף את העיסוק של כל ארגון בעצמו ובלקחיו ולא בהסבר לאחרים איפה הם טעו.

מיכאל ביטון: זה מה שביקשנו פה, שכל ארגון יגיד מה עושה, לאן פניו ומה הוא מפיק.

חנן מלצר: אז רק עוד מילה אחת:

חנן מלצר: למרות לוח הזמנים הקצר, הכנו קצת חומר השוואתי ממה שקרה בעולם, והייתי מבקש מד"ר ענת פלג מהמועצה שתציג את זה.

ענת פלג: שלום ותודה רבה, אהיה באמת קצרה בגלל לוח הזמנים הצפוף.

ענת פלג: אני מחזיקה בידי מסמכים שחוברו באו"ם, ביוניצ"ף, גם ב-BBC, וגם ב-European council, וכולם עוסקים בנושא של סיקור אירועי טרור.

ענת פלג: אף שאנחנו ייחודיים, בכל זאת נצבר גם במדינות אחרות בעולם המערבי ניסיון טראגי מאוד בסיקור מעשי טרור, ובכל מקום אין רגולציה כופה.

ענת פלג: מה שכן יש זה עבודה של רגולציה עצמית, של תקנוני אתיקה, ספרים שנכתבו והכשרת עיתונאים.

ענת פלג: וכולם עוסקים בנושא של איך לסקר מעשה טרור תוך כדי מצד אחד הגנה על זכויות אזרח, ומצד שני הגשמת הערכים העיתונאיים ומילוי זכות הציבור לדעת.

ענת פלג: אני מניחה שאין זמן כדי לפרט את הכללים, אומר רק כדגימה שמדובר במפורש לגבי תצלומי תקריב של נפגעים, מדובר על עצם הגישה אל הפצועים ואל משפחותיהם בשעת לחץ.

ענת פלג: מדובר על היחס בין המשטרה לבין העיתונאים ושיתוף הפעולה שמחייב גם את המשטרה לדיווחים אמינים מצד אחד, ומצד שני גם מטיל מגבלות על הסיקור העיתונאי בזמן המבצעים הצבאיים עצמם.

ענת פלג: כל אלה נמצאים בכתובים ואני מדברת על חומר עדכני מהשנים האחרונות שבהם אירופה ידעה גל טרור במדינות שונות, ואני חושבת שאפשר להשתמש בחומרים האלה תוך כדי התאמה למציאות הישראלית ולהגיע לרגולציה עצמית.

ענת פלג: כאמור, אין רגולציה כופה באף אחד מהמקומות שאליהם אנחנו מסתכלים ולא במדינות דיקטטוריות.

ענת פלג: תודה רבה.

ענת פלג: אני חושבת שלמשנה למועצת העיתונות, עורכת הדין ארנה לין, יש גם הדגמה של פעילות שאנחנו עשינו כבר לפני שנים.

מירב בן ארי: בבקשה.

ארנה לין: תודה רבה כבודכם על ההזמנה ואדבר בקצרה, אחרי מלחמת לבנון השנייה הקימה נשיאת מועצת העיתונות דאז, דליה דורנר, ועדה ציבורית שדנה וקבעה כללי אתיקה מיוחדים לתקופת לחימה.

ארנה לין: התוצאה הכי טובה לכולנו, גם לשלטונות הביטחון וגם לאזרחים וגם לזכות הציבור לדעת, זה שיהיה ממשק אופטימלי בין רשויות הביטחון לבין מועצת העיתונות והכללים והעיתונאים וכולי.

ארנה לין: אם הזירה תהיה סגורה, אז הזירה תהיה סגורה, אז אנחנו יודעים איך עובדים עם זירות סגורות של צה"ל וכיוצא בזה, וכשיש בעיה בין צה"ל או בין המשטרה לבין העיתונאים, אז נשיא מועצת העיתונות ואנוכי באים אצל מפכ"ל המשטרה ואנחנו מסדירים את כל מה שצריך להסדיר ויש נהלים.

ארנה לין: אותו דבר כאן.

ארנה לין: אבל כשהזירה פתוחה, אז יש אזרחים ויש כתבים.

ארנה לין: רק כדי להשלים את מה שאמר נשיא מועצת העיתונות, חנן מלצר, ומה שאמרה חברתי, ד"ר ענת פלג: נעשה את הרגולציה שלנו.

ארנה לין: אנחנו יודעים את האחריות שלנו.

ארנה לין: אנחנו מועצת העיתונות אחראים על העיתונאים.

ארנה לין: אנחנו יודעים שצריכה להיות אחריות מיוחדת כמו בתקופת לחימה, גם בתקופת טרור פנימי.

ארנה לין: ואת זאת אנחנו נעשה החל ממחר בבוקר כשיש ישיבה מיוחדת של המליאה.

ארנה לין: ותודה רבה שהזמנתם אותנו.

מיכאל ביטון: אני בכל זאת רוצה לשאול את שלושתכם: האם במעט שצפיתם, עוד לפני הלמידה והחקיקה המעמיקה, האם זיהיתם נקודות כשל, דברים שלא היו צריכים להתרחש באירוע הזה?

ארנה לין: חלק מההשגה של התוצאה הטובה ולא הייתה תוצאה הכי טובה באירוע שהיה, אנחנו ערים לזה – היא הכשרה מדויקת וכללים מדויקים לעיתונאים.

ארנה לין: על זה אנחנו אחראים וזה מה שאנחנו נעשה.

יבגני סובה: היום אומרים שלא צריך להיות עיתונאי, כל מי שמחזיק טלפון הופך לצלם, אז זו גם סוגיה בפני עצמה.

יבגני סובה: אני אומר את זה גם בצער רב, כי הרבה אנשים - - - שוב, לבי עם כל האנשים, אבל צריך להסתכל כשמגיעים לאירוע, שנותנים לצלם להיכנס, אותו צלם שהתפקיד שלו זה פשוט להביא תמונה למערכת ויושבים במערכת אנשים, אין לו זמן אפילו לשקול את כל השאלות הגדולות, אלא פשוט נכנס ומצלם.

יבגני סובה: אז משטרה נותנת להיכנס, אז הוא נכנס.

יבגני סובה: משטרה חוסמת – הוא לא נכנס.

יבגני סובה: זה כל הסיפור פה.

מירב בן ארי: שנייה - - -

יבגני סובה: מירב, זה אפילו לא כתבים.

יבגני סובה: עם כל הכבוד.

מירב בן ארי: רגע, מה רצית להגיד כבוד השופט?

חנן מלצר: רציתי להגיד שזה התפקיד של העורך וזה מה שמבדיל מרשתות חברתיות.

חנן מלצר: וגברתי צדקה ב-100%, למשל, הרעיון של השהייה לא נראה לי, כי מה שיקרה ברווח של השהייה, ייכנסו הרשתות החברתיות ויפיצו.

חנן מלצר: כל אדם יהפוך לעיתונאי ויפיץ דברים ללא שום פיקוח.

חנן מלצר: אלא אם כן תהיה רגולציה גם על הרשתות החברתיות – דבר שלא קיים בעולם.

חנן מלצר: לכן גברתי צודקת וצריכים לחזק את העיתונות הקונבנציונלית ואת כלי התקשורת הקונבנציונליים.

חנן מלצר: אנחנו מיד התארגנו כדי לעשות כללים, כמו שעשינו בעבר.

חנן מלצר: ואנחנו הולכים לעשות את זה.

חנן מלצר: ברור שכשיש אירוע בפעם הראשונה או יש חריגות כאלה או אחרות, או נתקלים בסיטואציות שלא הכרנו בעבר וצריכים לתת להם פתרונות.

חנן מלצר: זה מקובל עלי.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: אנחנו רוצים להתחיל עם נציגי התקשורת.

מירב בן ארי: מי כאן מהתאגיד?

מירב בן ארי: עורך הדין ישגב נקדימון היועץ המשפטי של חדשות ערוץ 12.

מירב בן ארי: בבקשה אדוני.

ישגב נקדימון: תודה גברתי היושבת-ראש, ותודה לכבוד יושב-ראש ועדת הכלכלה על כך שהזמנתם אותנו לכאן.

ישגב נקדימון: אני רוצה לתת נקודת מבט ממערכת החדשות בזמן אמת כאשר האירוע הזה מתחיל להתגלגל.

ישגב נקדימון: אנחנו נמצאים, כמו שאמרו קודמיי, באירוע חסר תקדים במובן הזה שבדרך כלל אם יש אירוע של פעילות חבלנית עוינת או פיגוע, המחבל בדרך כלל מנוטרל באופן מידי או בזמן קצר מאוד.

ישגב נקדימון: ואילו כאן בעצם כל המהות של האירוע נגזרה מכך שלא הצליחו למצוא אותו לאורך שעות ארוכות, ובעצם אנחנו נמצאים באירוע מתגלגל שתופס את מערכת החדשות בעיצומה של מהדורת החדשות.

ישגב נקדימון: זה זמן שכבר כל הכתבים את הדיווחים שלהם, את הכתבות שלהם, הם הכינו במהלך היום והם כבר השלימו אותם.

ישגב נקדימון: והכתבים שאתם ראיתם על המסך בזמן הסיקור של האירוע הזה, אלה אנשים שהוקפצו מעכשיו לעכשיו לסקר אירוע שמתרחש כרגע בזמן אמת.

ישגב נקדימון: אנשים עוזבים בתים, משפחות, יוצאים לשטח.

ישגב נקדימון: שטח מסוכן, שטח שבו לא רק לכוחות הביטחון ולאזרחים יש סכנה, אלא גם לעיתונאים שמסתובבים שם וחלילה יכולים למצוא את עצמם בסכנה כזאת או אחרת.

ישגב נקדימון: והם יוצאים למלא – וכמו שאמרו כאן לא אחד ולא שניים – תפקיד.

ישגב נקדימון: תפקיד ציבורי, תפקיד שמוטל עליהם מתוקף היותם עיתונאים.

ישגב נקדימון: להביא אל הצופים שלהם את המציאות כפי שהיא מתרחשת בזמן אמת.

ישגב נקדימון: הדיון שלנו סב עכשיו על מותר ואסור במסגרת מילוי התפקיד הזה.

ישגב נקדימון: כמו שנאמר, בסיטואציה שהיא די חד פעמית, די תקדימית, וכאשר הם מצייתים לחוק, הם מצייתים לאיסורים, יש צנזור, זה נאמר קודם ואני חוזר על זה גם עכשיו, במערכת החדשות בערוץ 12, והוא ישב כל העת, הוא ראה את כל הדברים שמצולמים ומובאים בזמן אמת.

ישגב נקדימון: והוא לא אסר על שידור.

מירב בן ארי: הוא לא אסר כלום?

ישגב נקדימון: לא אסר על שידור.

מירב בן ארי: תגיד, מה עשיתם?

מירב בן ארי: הבנו מה שהיה, כבר דיברנו פה.

מירב בן ארי: מה עשיתם בערוץ 12 – בערוץ 13 ראינו את ההודעה – כהפקת לקחים?

ישגב נקדימון: אמרת שראיתם את ההודעה של ערוץ 13, אבל כנראה לא ראיתם את ההודעות שלנו.

ישגב נקדימון: ביום שישי בערב וגם במוצאי שבת - - -

מיכאל ביטון: תגיד את מהותה.

ישגב נקדימון: יש לי את הטקסט.

מיכאל ביטון: בבקשה.

ישגב נקדימון: אני יכול לקרוא אותו.

מיכאל ביטון: בקצרה.

מיכאל ביטון: קצר כנראה הטקסט הזה.

מיכאל ביטון: בבקשה.

ישגב נקדימון: קצר.

ישגב נקדימון: באולפן שישי אומר המגיש דני קושמרו: אני חייב לומר משהו בשם המערכת על השידור אמש.

ישגב נקדימון: נאמר מיד, המטרה שלנו בחדשות 12 היא להביא את מה שקורה בשטח לציבור.

ישגב נקדימון: זאת העבודה שלנו, זה הייעוד.

ישגב נקדימון: אבל אנחנו בחדשות 12 שומעים את התגובות, קשובים לביקורת, בודקים את עצמנו כדי להיות טובים יותר, כי היינו אתמול באירוע שלא הכרנו קודם.

ישגב נקדימון: היינו יחד עם עיתונאים מכל העולם שרצים יחד עם כוחות הביטחון, כשבשטח יש ערפל קרב כאוטי, בלגן, בהלה של ממש לעיתים.

ישגב נקדימון: כשכל זה קורה במרכז תל אביב עם אלפי אנשים, כשגם הכתבים שלנו מסכנים את החיים שלהם, באמת מחשש שכל רגע תפתח עליהם אש.

ישגב נקדימון: חשוב לומר שהשידור אמש היה מלווה כרגיל בצנזורה הצבאית, שנמצאת כאן מאחורי החלון במערכת כל השידור.

ישגב נקדימון: באף שלב לא שידרנו תמונות שנפסלו על ידי הצנזורה.

ישגב נקדימון: כשנתבקשנו על ידי נציגי המשטרה להתרחק ממקום האירוע, כך עשינו.

ישגב נקדימון: למרות זאת – זה שודר ביום שישי – אנחנו בחברת החדשות ניהלנו היום, קרי ביום שישי, דיונים ארוכים שיימשכו גם בימים הקרובים, על מנת להסיק מסקנות משידורי ליל אמש – איך להשתפר, מה לא לעשות.

ישגב נקדימון: אנחנו בחדשות 12 לא מתכוונים לעשות לעצמנו חיים קלים.

ישגב נקדימון: אמנם בלהט הסיקור של אירוע, כאמור יוצא הדופן, נעשו טעויות.

ישגב נקדימון: אבל הן נובעות מדבר אחד – הרצון של המערכת שלנו להביא לכם הצופים את התמונה המלאה.

ישגב נקדימון: אז נפיק לקחים, נהיה יותר טובים, נשתפר.

ישגב נקדימון: הודעה דומה חזרה על עצמה למחרת במוצאי שבת אצל דנה וייס.

ישגב נקדימון: ומאז אני יכול להעיד ממקור ראשון שמתנהלים שורה של דיונים ברמה יום-יומית בפורומים כאלה ואחרים, כדי להפיק את הלקחים מהאירוע.

ישגב נקדימון: ואנחנו בטלוויזיה, אז אני יכול לתת לכם ספוילר, באירוע הבא הסיקור כנראה לא יהיה בדיוק אותו דבר כפי שהוא היה באירוע הזה.

ישגב נקדימון: אבל אני רוצה מאוד לשים דגש בדברי על הכיוון של לא להגיע למצב של רגולציה כופה מצד המחוקק או מצד הממשלה בתקנות כאלה אחרות, אלא בהסדרה עצמית כפי שאמר נשיא מועצת העיתונות.

ישגב נקדימון: אני חושב שזה בדיוק המקום שבו תפקידה של מועצת העיתונות להסדיר כללים אתיים שמסדירים את הסוגיה הזאת, כפי שקורה אגב בכל מיני מקומות בעולם.

ישגב נקדימון: ואני אומר לכם שאני בא מראש מכיוון שלכולנו מטרה משותפת: לסקר את הדברים האלה בצורה אנושית, מוסרית, ומדויקת ככל הניתן.

ישגב נקדימון: אין אדם אנושי שלא טועה לפעמים, כנראה שבאירוע הזה היו טעויות, אבל צריך להסתכל על התמונה הגדולה ובסופו של דבר אני חושב שמערכת החדשות של ערוץ 12 עשתה את שלה באותו ערב בכך שהיא הביאה לכל אותם מאות אלפים שישבו בבית והיו חשופים לפרסומים איומים, מפחידים, היסטריים ונוראיים ברשתות החברתיות, היא הביאה להם את מה שאומרת התקשורת הממוסדת, קרי, את התמונה של הדברים כפי שהם מתרחשים בשטח.

ישגב נקדימון: אני חושב שבכך היא מילאה את תפקידה.

יבגני סובה: לא הבנתי את הספוילר.

יבגני סובה: אם תוכל להסביר?

יבגני סובה: אתה נותן ספוילר – אבל מה תשנו?

יבגני סובה: זה מהות הדיון פה.

יבגני סובה: תן לי דבר אחד שתשנו.

מיכאל ביטון: יבגני, אנחנו רוצים לשמוע את חבר הכנסת שלמה קרעי.

מיכאל ביטון: הוא פשוט אמר שההתנהגות התקשורתית באירוע, חס ושלום, של פיגוע מצדם תהיה אחרת.

מיכאל ביטון: את הפרטים הם מעצבים עכשיו, הם דנים בזה.

מיכאל ביטון: נרצה לשמוע את הפרטים האלה, יהיה דיון מעקב שלנו על כל הנושא הזה.

מיכאל ביטון: שלמה קרעי, בבקשה.

שלמה קרעי: תודה מכובדי יושבי הראש.

שלמה קרעי: קודם כל הערת אגב, שמעתי הרגע את נשיא מועצת העיתונות שאומר שבאף מקום בעולם לא קיימת רגולציה על רשתות החברתיות, כדאי שהמשפט הזה יישאר כאן איתנו.

שלמה קרעי: לא שאפשר לעשות משהו משהו כבר עם הנושא הזה.

שלמה קרעי: אנחנו לא ניתן לזה לקרות.

שלמה קרעי: אבל זה נושא חשוב.

שלמה קרעי: אדוני היושב-ראש, מעבר לכל מה שאמרתם.

מיכאל ביטון: למה לא תיתן לקרות?

שלמה קרעי: לרגולציה ברשתות החברתיות.

שלמה קרעי: כמו שלא קורה באף מקום.

מיכאל ביטון: אם זה מסכן חיים של ילדים, אתה גם לא תיתן?

שלמה קרעי: לא צריך רגולציה כשיש סכנה לילדים.

מיכאל ביטון: יש כבר פעולות רגולציה ברשתות חברתיות.

שלמה קרעי: לא צריך רגולציה מיוחדת כדי לסכל - - -

מיכאל ביטון: אתה מתכוון לחופש הדיבור הפוליטי, לא דברים אחרים.

מיכאל ביטון: אם אנחנו נראה מחבלים מתקשרים במדיה החברתית?

שלמה קרעי: אז אתה עוצר אותם.

שלמה קרעי: אדוני, אתה עוצר אתם, לכן יש לך יחידת סייבר.

מיכאל ביטון: אתה אומר שטוב לנו שיהיו ברשת.

שלמה קרעי: טוב שיהיו, בדיוק.

מיכאל ביטון: הבנתי אותך.

מיכאל ביטון: קרעי, בבקשה.

שלמה קרעי: מעבר לכל מה שדיברתם, אני רוצה להעלות כאן סוגיה אחת שממש הציקה והפריעה עד מאוד.

שלמה קרעי: לא יכול להיות שרשתות ציבוריות כמו גלי צה"ל, אחרי הפיגוע מעלה את מושל ג'נין שהגיע ושיבח את המחבל ונותנת לו במה ברשת ציבורית כמו גלי צה"ל.

שלמה קרעי: או רשת ב' שקוראים לאבא של המחבל אב שכול.

שלמה קרעי: אני חושב שמעבר לכל הסוגיות האלה אנחנו צריכים להידרש גם על מה שקורה במדינה שלנו.

שלמה קרעי: מדינה שצריכה לדעת גם להגן על עצמה.

שלמה קרעי: דמוקרטיה, דמוקרטיה, גם לא רק רשתות שממומנות על ידי הציבור, אבל בטח ובטח רשתות ציבוריות כאלו שנותנות במה להסתה כנגד מדינת ישראל.

שלמה קרעי: נותנות במה לטרוריסטים, לאנשים שמבקשים את דמנו.

שלמה קרעי: אני חושב שזו סוגיה שאולי נשיא מועצת העיתונות, כדאי שידרשו גם אליה באירועים כאלה.

שלמה קרעי: תודה.

מיכאל ביטון: תודה לך קרעי, רק אומר שחלק מהדברים שאמרת, נאמרו פה בראשית הדיון.

מיכאל ביטון: אנחנו ביקשנו למקד את הדברים בהתנהגות התקשורתית באירוע הטרור, לא בהיבטים מי ידבר ומה יגיד או למי נותנים פתחון פה וכולי.

מיכאל ביטון: כבר ניכר שגם גופי התקשורת וגם גופי הביטחון מרגישים שזה אירוע חריג בהתנהגות התקשורתית ומחייב בדיקה עצמית.

מיכאל ביטון: וכל הגופים עושים את הבדיקה הזאת.

מיכאל ביטון: יש לנו נציגים של ערוצים - - -

ענת פלג: סליחה, נמצאת נציגת תאגיד הציבורי, והיא סימסה לי שלא פותחים לה את המיקרופון.

מירב בן ארי: אז לפעם הבאה, לדאוג להגיע לדיון.

מיכאל ביטון: קודם כל שתבוא.

מיכאל ביטון: ניתן לה לפנים משורת הדין.

מירב בן ארי: קודם כל שתבוא, זה בירושלים, זה לא כזה מורכב.

מירב בן ארי: אנחנו ניתן אחרי שנסיים עם אלה שטרחו להגיע.

מיכאל ביטון: בוועדה שלנו, בוועדת כלכלה, אני גם ממליץ לך, הודעתי לכל הרגולטורים, מי שלא בא פיזית – לא מדבר.

מירב בן ארי: אתה רואה את הנוכחות של המשטרה.

מיכאל ביטון: אנשי ציבור או עמותות או גופים שאין להם חובת הגעה – יכולים, אבל נציגי ממשלה וחברות ממשלתיות יתייצבו פיזית.

מירב בן ארי: צריך לבטל למושב הבא את הזום.

יבגני סובה: אבל לפחות אם שלמה קרעי דיבר על גלי צה"ל, שמישהו יגיב לדברים שלך.

שלמה קרעי: הם ממומנים גם - - -

מיכאל ביטון: חברי הכנסת, בבקשה.

מיכאל ביטון: ערוץ 13, נא להציג עצמך, שם ותפקיד.

רותם דנון: רותם דנון, סמנכ"ל תוכן חדשות 13.

רותם דנון: שלום לכולם, ותודה לך היושבת-ראש, תודה לך היושב-ראש, לא רק על הזימון, אלא גם על הדיון החשוב הזה.

רותם דנון: ותודה לך חבר הכנסת סובה שדיברת דברים נכונים מאוד, גם מהניסיון וגם מהפיכחון – הוא ראה את הדברים מהצד שלנו, למרות שהוא היום יושב כמחוקק.

רותם דנון: הרבה דברים נאמרו פה, אני חושב שהדבר הכי חשוב הוא שהרגולציה הכי נכונה היא רגולציה עצמית.

רותם דנון: אין רגולציה טובה ממנה.

רותם דנון: אף אחד לא רוצה לראות פה חקיקה או תקנות שיקבעו מה אפשר לשדר או מה אי אפשר לשדר.

רותם דנון: לצערנו אנחנו חיים במציאות שונה מרוב מדינות העולם.

רותם דנון: וגם במדינות שבהם יש מציאות ביטחונית קשה מאוד, בדרך כלל, אין בהם תקשורת חופשית ומתקדמת כמו שיש אצלנו.

רותם דנון: כך שהדיסוננס הזה והמתח הזה קיימים במציאות הישראלית, ואנחנו אולי מקרה כמעט בודד.

רותם דנון: אחרים חווים את מה שאנחנו חווים שנים ומנסחים לעצמם כללים תוך כדי תנועה, אבל העיתונאים שלנו לא צריכים את ניסוח הכללים האלה כמעט.

רותם דנון: הם לא צריכים את זה כי הם חושלו באש ובדם בניסיון שלהם ולא בסמינריונים ממוזגים כדי ללמוד מה עושים ולא עושים במקרה של פיגועים.

רותם דנון: במקרה של יום חמישי, אנחנו מדברים על אירוע תקשורתי נדיר מאוד.

רותם דנון: רק לשם המחשה, יש כאן שתי חברות כנסת שהיו בזירה.

רותם דנון: אם ילדיי גרה ברחוב הירשנברג, בבניין שאליו קפץ המחבל ועבר את החומה.

רותם דנון: גם אני רצתי לזירה, הייתי בזירה וחציתי אותה.

רותם דנון: גם לא היה אכפת לי אם יסגרו אותה או לא יסגרו אותה, שום כוח לא היה עוצר אותי.

רותם דנון: שתי כתבות שלי גרות בזירה ועוד קשבת דסק חוץ.

רותם דנון: כלומר, אנחנו מדברים גם על זירה פעילה בזמן שידור מהדורה שהופכת לשידור מתגלגל, וגם זירה שנמצאת במקום מאוד מרכזי והיא פעילה בתוך שטח אורבני.

רותם דנון: זה לא משהו שאנחנו רגילים אליו יותר מדי וטוב שכך.

רותם דנון: אבל אני מזכיר לכם שאתם אומרים שנחצה קו אדום, יש פה תקדימים – אין תקדימים.

רותם דנון: גם במקרה נשאת מלחם, למרות שהוא הספיק להתרחק, היו דיסאינפורמציות שעברו בשידורים שונים ולא באשמתם, בדרך כלל באשר להימצאות המחבל האפשרית, באשר למרדף.

רותם דנון: כך סוקר הפיגוע.

רותם דנון: למרות שזה היה ביום שישי אחר הצוהריים, זה לא היה יום חמישי בזמן צפיית שיא בערב, נכון?

רותם דנון: זה מצב שונה.

רותם דנון: העידן הזה ממחיש – וכל מה שאתם אומרים ממחיש – יותר מהכול את החשיבות של תקשורת ממוסדת דווקא בעידן הזה.

רותם דנון: את מר צוקרברג, אם תזמינו לדיון, כנראה שהוא לא יתייצב, הוא רואה את משתמש הקצה שלו בוואטס אפ או בפייסבוק.

רותם דנון: הם עושים לכאורה סוג של רגולציה עצמית, היא לא באמת קיימת, אתם יודעים את זה.

רותם דנון: שנים של הפצת פייק ניוז, אבל הם נזכרים שש שנים לתוך זה לעשות disclaimer קטנים, כמובן בתוך זה.

רותם דנון: אנחנו לא חיים את זה.

רותם דנון: אנחנו חיים מציאות אחרת לגמרי.

רותם דנון: אני פוגש את הצופה שלי כל יום.

רותם דנון: עם הרשות השנייה אני נמצא בקשר כל יום.

רותם דנון: עם דוד רגב, נציב תלונות הציבור, הייתי בקשר תוך כדי המשדר כי התלונות התחילו להגיע תוך כדי המשדר.

רותם דנון: והתלונות האלה עברו מיד לעורכים שמנהלים את המשדר.

רותם דנון: כלומר, אנחנו קשובים כל הזמן.

רותם דנון: אנחנו לא איזשהו תאגיד שיושב בקליפורניה ורואה משתמש קצה ישראלי כמשהו לשורת הרווח שלו.

רותם דנון: אנחנו רואים את הצופים שלנו ואנחנו פוגשים אותם וגם את המסוקרים האלה, ולאחר מכן נפגוש אותם בהלוויות, נפגוש אותם בבתים של המשפחות השכולות, נפגוש אותם בבתי החולים, נפגוש את הפצועים.

רותם דנון: אנחנו נלווה אותם.

רותם דנון: ויותר חשוב מזה, דווקא בגלל המציאות הזאת, הממשק בין מערכות הביטחון בישראל לבין התקשורת הממוסדת בישראל, זה הממשק הטוב והיעיל ביותר שקיים, לפחות מהצד שלנו.

רותם דנון: ושוב, לצערנו, זה דבר שנבנה ועוצב במשך שנים של מציאות ביטחונית קשה מאוד.

רותם דנון: אבל כן, גם אצלנו יושב צנזור מאחורי העורך.

רותם דנון: במקרה הזה, אני לא רוצה לשפוט אותו ולא את דובר צה"ל – זה מקרה חריג.

רותם דנון: צנזור שהיה יושב מאחורי כשניה

רותם דנון: לתי משדרים מתגלגלים מעזה ידע להגיד לי בדיוק מה לומר, מה לא לומר.

רותם דנון: יש פגיעה, אין פגיעה וכולי.

רותם דנון: כאן זה לא המצב.

רותם דנון: כאן זה זירה אורבנית פעילה שהיא שונה מאוד מכל מה שהתרגלנו אליו.

נירה שפק: הנחת היסוד לבוא ולהגיד שזה מצב חריג, היא מקלה על כולם.

רותם דנון: אני לא הולך להקל עלינו, אני רוצה להגיד מה עשינו לא נכון ומה הפקנו מבחינת לקחים.

יבגני סובה: הצנזור הוא איש צבא?

רותם דנון: הצנזור הוא איש צבא.

יבגני סובה: אין איזה מישהו שהיה במשטרה.

רותם דנון: אני רוצה לומר לזכותה של הצנזורה הצבאית, לאורך שנים, לא משנה מי היה הצנזור או הצנזורית, זה גוף מקצועי לעילא שעובד באופן מדהים ביעילות שלו ובהבנה שלו את המתח הרגיש בין זכות הציבור לדעת לבין האינטרסים הביטחוניים.

רותם דנון: הוא הולך כמה שיותר רחוק עם זכות הציבור לדעת.

רותם דנון: גם דוברות משטרת ישראל היא דוברות מקצועית, רצינית, והצופים בטח לא רואים את המטבח שבו אנחנו עושים את הנקניקייה הזאת.

רותם דנון: אבל המטבח במקרה הזה הוא מטבח מורכב מאוד.

רותם דנון: יש קבוצות פנימיות בתוך הערוצים האלה.

רותם דנון: להם יש בטלגרם, לנו יש בוואטס אפ.

רותם דנון: האחוז שמגיע מהמידע שזורם ממאות אנשינו מהקבוצות האלה למסך הוא אולי 2% או 3%.

רותם דנון: כי כל הדיסאינפורמציות האלה שאתם מדברים עליהם, מגיעים גם אלינו.

רותם דנון: הגענו למצב ביום חמישי שהיו 20 זירות פעילות, שמונה הרוגים, 15 הרוגים.

רותם דנון: קיבלתי עשרות כתובות שבהם המחבל נמצא ולכאורה המשטרה צובאת עליהם.

רותם דנון: אנחנו יודעים בדיוק מה לשדר ומה לא לשדר.

רותם דנון: נכון ששם היו מקרים חריגים כמו של אנשי ביטחון בלבוש אזרחי עם נשקים שלופים.

רותם דנון: אבל זה נקלט במצלמה בזמן אמת.

רותם דנון: ובזמן אמת קשה מאוד לצנזר את עצמך, קשה מאוד להבין האם זה אזרח עם אקדח, האם זה איש שב"כ עם אקדח, האם זה איש ימ"מ עם אקדח או האם זה המתנדב המשטרתי שלא שם מדים או לא זיהה את עצמו.

רותם דנון: אני לא יודע לגבי מסכות – כבוד השופט בדימוס מלצר – כן או לא, באמת קטונתי.

רותם דנון: זה באמת מקרה נדיר.

רותם דנון: עוד לפני שהרשות השנייה פנתה אלינו ערכנו דיון פנימי ביום שישי, הוצאנו הודעה מפורטת על הצעדים שאנחנו מתכוונים לעשות.

רותם דנון: פתחנו את הדיון הזה לדיון תקשורתי, כלומר, את הביקורת הזאת פתחנו גם אצלנו בכל המשדרים.

רותם דנון: ניהלנו משדרים מיוחדים לאורך כל היום ביום שישי.

רותם דנון: ובכל משדר ומשדר, הקפדנו לדבר גם על ההיבט של הסיקור התקשורתי ביום חמישי; לדבר על הפקת הלקחים שלנו ומה לא היה בסדר.

רותם דנון: לתת לאנשים להעביר ביקורת עלינו, לדוברים כאלה ואחרים, כי זה היה חשוב לנו.

רותם דנון: היה חשוב לנו גם להגיד מה אנחנו מסיקים מהעניין הזה.

רותם דנון: ולכן אנחנו לוקחים את האירוע הזה, למרות חריגותו, כאירוע שחשוב מאוד ללמוד ממנו.

רותם דנון: אבל אני מדגיש: אין רגולציה מלבד רגולציה עצמית.

רותם דנון: רגולציה כופה על כלי תקשורת אינה רגולציה יעילה.

מיכאל ביטון: אבל אמרת שאתה תגיד לנו בכל זאת במה הייתם לא בסדר.

מיכאל ביטון: תסביר לנו מה אתה מבין שהיה אפשר לתקן.

רותם דנון: במקרה שלנו, אני לא מבקר כלי תקשורת אחרים.

רותם דנון: במקרה שלנו, הסתכלתי בשידורים שלנו, הכתבים שלנו נענו לכל הוראה של כוחות הביטחון.

רותם דנון: גם הכתבים וגם הצלמים נענו לכל להוראה.

רותם דנון: ככול שלא הייתה הוראה כזאת, האינסטינקט של עיתונאי הוא להגיע למקום שבו קורה האירוע.

רותם דנון: תמיד.

רותם דנון: אם שידרנו מידע לא נכון, גם דיסאינפורמציה עברה מדוברות המשטרה, בחלק מהמקרים, ולא באשמתם.

רותם דנון: כי היו מיידעים שהיה חשוב להעביר לציבור ובדיעבד יכול להיות שחלקם לא היו מדויקים.

רותם דנון: זה טבעו של אירוע מתגלגל.

רותם דנון: באירוע הזה אנחנו רוצים שרוב הצופים יבואו אלינו.

מיכאל ביטון: אמרת דברים בעיני, נכונים, כלליים, עקרוניים.

מיכאל ביטון: אתה גם אמרת שבכל זאת יש לך מבט ביקורתי פנימה.

מיכאל ביטון: ושאתה באירוע הזה כן מזהה נקודות שצריך לתקן.

מיכאל ביטון: אני רוצה לדעת אצלך בבית – מה אתה מזהה שאפשר לתקן?

רותם דנון: במקרה שראינו בשידורים, אכן להראות נשקים שלופים זה משהו שעורכים מיומנים יודעים לא להראות.

רותם דנון: אנחנו בדרך כלל מתנהלים בזירות מהסוג הזה כזירות צבאיות.

רותם דנון: זירות צבאיות הן זירות הרבה יותר מסודרות מבחינה תקשורתית, בטח מזירת פיגוע בלב תל אביב.

רותם דנון: יש הבדל מהותי.

רותם דנון: אבל אנחנו יודעים את כללי ה"עשה ואל תעשה".

רותם דנון: כל העורכים שלנו מכירים אותם.

רותם דנון: כל הכתבים שלנו, לא רק הצבאיים והמשטרתיים, אין לנו כמעט כתב אחד שלא נשלח בחייו לזירת פיגוע לצערנו.

רותם דנון: זאת המציאות שלנו.

רותם דנון: ולכן אחרי הדיון הזה חידדנו את הנהלים שלנו.

רותם דנון: הפקנו את הלקחים מחמישי בערב.

רותם דנון: ושוב, אכן היה סרטון שדיברה עליו הדס ושידרנו אותו.

רותם דנון: ואני זוכר את הסרטון הזה מחדרה, ונזפנו.

רותם דנון: אבל זה קמצוץ לעומת מאות ואלפי סרטונים שזורמים אלינו.

רותם דנון: אנחנו פשוט לא מראים אותם.

רותם דנון: אנחנו לא מתכוונים להיות ערוץ סנאף.

רותם דנון: הציבור לא רוצה את זה.

רותם דנון: אנחנו מודעים לאחריות העצומה שיש לנו ואנחנו רוצים להיות דווקא בעידן הזה, להיות אבן שואבת באירועים כאלה כדי שאנשים לא ילכו לרשתות החברתיות ולא יוצפו בדיסאינפורמציה ובסנאף.

רותם דנון: כי זה מה שקורה שם ולכן זה רק מחדד את החשיבות של מה שאנחנו עושים ואת האופן שבו אנחנו מבקרים את עצמנו ואת הבקרה שאנחנו שמים על עצמנו בכל אירוע כזה.

מיכאל ביטון: תודה.

מירב בן ארי: נציגת התאגיד, אילאיל שחר, בבקשה.

אילאיל שחר ליס: אתייחס בקצרה כי רוב הדברים כבר נאמרו, בעניין הזה של נחשפים אמצעים ופנים של אנשים, כמו שנאמר, הנציגים של הצנזורה יושבים בערוצים השונים, הם יודעים את הטלפון שלנו, והם לא טלפנו ולא פנו תוך כדי השידורים וביקשו להוריד.

אילאיל שחר ליס: אני מעלה פה נקודה למחשבה, אולי גם הם בזמן אמת לא הבינו בדיוק איזה יחידות מיוחדות ואיזה אמצעים מיוחדים נראים על המסך והם לא ידעו לעצור את השידורים.

אילאיל שחר ליס: אולי זה מחייב איזשהו בדק בית קצת יותר רציני.

אילאיל שחר ליס: אנחנו תוך כדי השידור הבנו מה כן לעשות ומה לא לעשות, ואולי – אני לא רוצה להעיד על עצמנו – בניגוד לערוצים אחרים, לא נכנסו לחדרי מדרגות עם הכוחות, לא נדחפנו יותר מדי.

רותם דנון: אל תגידי ערוצים ברבים, בבקשה.

רותם דנון: גם אנחנו לא נכנסנו לחדרי מדרגות.

מיכאל ביטון: כל אחד ידבר על עצמו בלבד ולא על אחרים.

אילאיל שחר ליס: בסדר גמור.

אילאיל שחר ליס: כבר תוך כדי האירוע הבנו שזה אירוע אחר, אירוע שלא סוגרים זירה.

אילאיל שחר ליס: אירוע שיש גישה לכוחות ולמצלמות להצטרף לכוחות או להיצמד לכוחות.

אילאיל שחר ליס: ואנחנו לקחנו מיוזמתנו את ההחלטה איפה כן ואיפה לא ולקחנו קצת צעד אחורה, למרות שזה לא נעשה על ידי הגורמים המוסמכים.

אילאיל שחר ליס: כן אציין שאנחנו מקבלים הרבה מאוד סרטונים מאירועים כאלה ואנחנו עושים את הצנזורה העצמית שלנו, ואני חושבת שזה חשוב.

אילאיל שחר ליס: אני אפילו לא נכנסת לשאלה מה הציבור רוצה לראות או לא רוצה לראות, אני לא חושבת שזה שם.

אילאיל שחר ליס: האחריות הציבורית שלנו היא שיש דברים שלא מראים.

אילאיל שחר ליס: וכמו שחבר הכנסת פינדרוס ציין, סרטונים מאוד-מאוד קשים שהגיעו מהפיגוע בבני ברק, ואלה דברים שלא מראים ברשתות אחראיות.

אילאיל שחר ליס: ואנחנו לגמרי עושים את זה ולוקחים את האחריות.

אילאיל שחר ליס: עם זאת, אנחנו כן בוחנים את עצמנו כל הזמן.

אילאיל שחר ליס: גם לאחר האירוע הזה, אנחנו מקיימים ישיבות, מפיקים לקחים.

אילאיל שחר ליס: עוברים על החומרים שכן נראו על המסך בסופו של דבר ומנסים לראות מה אפשר היה לעשות יותר טוב.

אילאיל שחר ליס: שוב, אני מסכימה עם עמיתיי שלחוקק חוקים ורגולציה בנושא הזה, אני חושבת שזה לא הפתרון הנכון.

אילאיל שחר ליס: זה צריך להיעשות בדיאלוג כמו שזה נעשה עד עכשיו באירועים קודמים.

אילאיל שחר ליס: אני חושבת שזו הדרך הנכונה.

מירב בן ארי: תודה, אילאיל.

מיכאל ביטון: פרופ' חגי לוין, שנותן מבט בצד ההשפעות הרגשיות והנפשיות של מבזק שידורים כזה.

מיכאל ביטון: בבקשה, חגי לוין.

חגי לוין: תודה רבה לכם יושבי הראש.

חגי לוין: פרופ' חגי לוין, יושב-ראש איגוד רופאי בריאות הציבור, ההסתדרות הרפואית.

חגי לוין: צר לי שאני לא יכול להשתתף, אני מחלים מקורונה.

חגי לוין: מה שלא דיברנו עליו עד עכשיו בדיון זה האחריות התקשורתית שלא להזיק לבריאות הציבור.

חגי לוין: לצערי כמי שצפה בשידורים, כאן ראינו מראה שבורה ועקומה שפגעה בבריאות הציבור בישראל, פגעה בבריאות הנפש.

חגי לוין: שידור שכזה גורם לאנשים לעורר מחדש פוסט טראומה ויש לא מעט אנשים כאלה בישראל.

נירה שפק: פרופ' חגי, הקדשתי לזה את שלוש הדקות הראשונות של הדיון.

יבגני סובה: אפילו ציטטת אותו.

חגי לוין: מאה אחוז.

חגי לוין: אני רוצה להגיד באופן פרקטי עם צעדים קדימה: א', זה יוצר תחושת חרדה ודיכאון וזה פוגע בתפקוד.

חגי לוין: וצריך ממש לכתוב – כי זה לא כתוב היום, הסתכלתי וזה לא כתוב ברשות השנייה – ולהנחיל כי אני לא ראיתי פה מהדוברים מטעם התקשורת או ממועצת העיתונות הפנמה שיש להם אחריות לבריאות הציבור ולבריאות הנפש של הציבור.

חגי לוין: אני לא יודע ואני אשמח לדעת, האם יש גורם מקצועי שיושב באותם מקומות שמסתכל על ההנחיה ואומר: חבר'ה, בואו תעצרו, מה שאתם עושים מזיק.

חגי לוין: יש דברים ספציפיים מאוד, כשאתה רץ במצלמה וכל המציאות נראית מעורערת, זאת לא מראה.

חגי לוין: זאת מראה שבורה שיוצרת בקרב הצופים תחושה של חוסר ביטחון ופוגעת בחוסן.

חגי לוין: אפשר רגע לעצור, לראות איפה אנחנו מסוגלים לייצב את המצלמה, ותאמינו לי, בכל השידורים האלה לא הייתה שום תועלת ציבורית כשלעצמה בשידור הרץ הזה המתגלגל.

חגי לוין: לא בשידור כולו, ברור שהשידור חשוב וצריך אותו, וברור שעדיף את כלי התקשורת הממוסדים, אבל חוץ מזכות הציבור לדעת – יש גם את זכות הציבור לא לדעת.

חגי לוין: הילדים שלי ושלכם, פותחים את הטלוויזיה, זה מה שהם אמורים לעשות.

חגי לוין: בטלוויזיה הציבורית צריך לדעת לשדר אזהרה לפני שמשדרים משהו שהוא קשה לצפייה צריך להזהיר לפני.

חגי לוין: ודבר שני, אני לא ראיתי שהייתה אזהרה לילדים לא לצפות בשידורים הללו בדברים שילדים אולי לא צריכים לצפות בהם.

חגי לוין: אלה צעדים פרקטיים שאפשר לעשות ולצערי כלי התקשורת כאן כשלו מלעשות אותם.

חגי לוין: אנחנו צריכים איזשהו רצף, לתת מידע אמין.

חגי לוין: וכן, גוף תקשורת מסודר, אם הוא לא יודע מה להגיד באותו רגע אז זאת התשובה שלו, להגיד: אנחנו נחכה למידע נוסף.

חגי לוין: זה נעשה במידה רבה, אני כולי הערכה לצוותי התקשורת בשטח שגם מסכנים את עצמם.

חגי לוין: אבל התוצאה הסופית באירוע הזה – אני אומר לכם ואני שומע מחברים רבים בתחום הרפואה ובריאות הנופש – הייתה פגיעה בבריאות הנפש של הציבור הישראלי.

חגי לוין: אני חושב שנדרש כאן תחקיר נוקב וחשבון נפש, איך אנחנו הולכים ומשפרים כדי שלא יקרה אותו דבר בפעם הבאה.

חגי לוין: ואיך אנחנו משקפים את המציאות ולא יוצרים מציאות מעורערת שפוגעת בחוסן הלאומי ופוגעת בבריאות הנפש של הציבור.

חגי לוין: תודה.

מירב בן ארי: תודה, פרופ' חגי לוין.

יבגני סובה: אגב, זאת שעה מאוחרת, ילדים כבר צריכים לישון.

מירב בן ארי: שנייה, אני נותנת לנירה שפק, יש לך דקה וחצי.

מירב בן ארי: ואחרי כן נשמע מילה מהמשטרה ואנחנו מתכנסים לסיום.

מירב בן ארי: אם יש לכם משהו לומר – דקה לכל אחד.

נירה שפק: כמה דברים לגבי האמירות שנאמרו כאן.

נירה שפק: אחד הדברים שאני מוטרדת מהם הוא שכל אחד עכשיו נכנס למגננה.

נירה שפק: מתחילים להתעסק פה בדיון אם כן רגולציה, לא רגולציה – זה לא הנושא, זאת התוצאה של אחרי שנבדוק.

נירה שפק: ההסתגרות הזאת אותי מאוד מלחיצה.

נירה שפק: לכן אני אומרת כמה דברים: א', התפקיד שלנו כחברי כנסת הוא לשמור על ביטחון האזרחים.

נירה שפק: ולכן אנחנו נשתמש בכל כלי.

נירה שפק: האם אני אוהבת רגולציה?

נירה שפק: ממש לא.

נירה שפק: אבל בוא נגיד גם מה התפקיד שלנו, ואנחנו צריכים לעשות בקרה על זה וגם יושבי הראש התייחסו לזה.

נירה שפק: ב' – להט הסיקור.

נירה שפק: נאמר כאן פעמיים על ידי שניים מאנשי התקשורת שהציגו.

נירה שפק: להט הסיקור היא מילה לא מקצועית, זה להט.

נירה שפק: ולכן אני אומרת שגם את זה צריך לבדוק.

נירה שפק: זכות הציבור לדעת חשובה, אבל זכות הציבור לא לדעת היא לא פחות חשובה.

נירה שפק: ועל זה יש מחקרים, וגם המדד לביטחון לאומי, בדקו מגמות בדעת הקהל לא מזמן, ב-2020, ואני ממליצה לכם לקרוא אותם.

נירה שפק: יש כאן מה הציבור אומר על מה הוא רוצה ומה הוא לא רוצה.

נירה שפק: מבחינתי זה לא דיון רק על התקשורת עם התקשורת.

נירה שפק: למה?

נירה שפק: כי התקשורת זה לא רק מה שאמצעי התקשורת אומרים, אלא על מה כל המארג.

נירה שפק: וכשאני שאלתי האם היה חפ"ק, זה לא בגלל שמעניין אותי אם היה את האוהל הזה, פתחת אותו, למרות שאלה הפקודות וסדרי הפעולות.

נירה שפק: והדבר הראשון שמלמדים כוחות ביטחון וכוחות עזר זה שבכל אירוע יש כאוס, ולכן אני לא מקבלת את המשפט "אירוע חריג".

נירה שפק: כי כשאנחנו יודעים שאנחנו פועלים בתנאי אי ודאות, אנחנו מטפלים במה שכן ודאי.

נירה שפק: סדר פעולות וגבולות גזרה זה שני דברים שמסדרים אותם.

נירה שפק: וכשזה לא פועל, אז על הכאוס שהיה אמור להיות מוסדר, יש עוד כאוס.

נירה שפק: וזה תפקיד לכולנו לבדוק אותו.

נירה שפק: אני לא בטוחה מה היה או לא, אבל אנחנו נבדוק את זה.

נירה שפק: ואני מסכימה עם התקשורת בדבר אחד: כשאין לי את הרגולציה העצמית, וכשהדלת פתוחה – אני נכנסת.

נירה שפק: עכשיו השאלה היא מה האתיקה ומה ה-די-אן-איי של כל גוף וגוף.

נירה שפק: האם אם הבית שלי פתוח וקרה לי אירוע בבית, אתם נכנסים?

נירה שפק: מה זה שונה מעיר?

נירה שפק: אז כאן נאמר כאילו, על פניו לכולם, מכיוון שלא סגרו את הזירה, ולא אמרו אירוע צבאי סגור או אירוע אזרחי סגור, אז זכותנו להיכנס וגם על זה אני מערערת.

נירה שפק: כל הנושא של גבולות גזרה בין-ארגוניות בהיבטי התקשורת צריכים להיכנס לכאן.

נירה שפק: ברשות

נירה שפק: כם עוד שני דברים מתוך הרבה דברים שאני רוצה לדבר עליהם.

נירה שפק: הראשון, העורף על השולחן, והעורף כאן ניזוק.

נירה שפק: החוסן ניזוק.

נירה שפק: ולכן הנושא הזה הוא נושא שפונה לפתחנו.

נירה שפק: הדבר השני שאני רוצה להגיד הוא שמתייחסים כאן רק לגופים מסוימים.

נירה שפק: אני לא פונה למשטרה, ורק למשטרה, או לארגונים אחרים, אני אומרת שיש כאן אירוע תחקיר – מירב, וזה בעיקר בוועדה שלך – של בידוד זירת האירוע.

נירה שפק: יש לנו כאן אירוע של ביטחון פנים.

נירה שפק: אירוע של דחק וטראומה זה משרד אחר.

נירה שפק: אירוע של הכנת הרשויות, הרשות, לא נגענו בזה בכלל – זה אירוע של משרד הפנים.

נירה שפק: יש כאן את רח"ל (רשות חירום לאומית) כאחראית על החירום הלאומי.

נירה שפק: אני ספרתי שמונה משרדים שצריכים לבוא וגם לעשות תחקיר אצלנו בבית, תודה.

נירה שפק: והדבר האחרון, מערך ההסברה של משרד ראש הממשלה – שבע שנים לא היה מאויש.

נירה שפק: ובתחקיר שעשינו – זה מתחיל משם.

מירב בן ארי: שלמה קרעי, דקה בבקשה.

שלמה קרעי: רק במשפט, לגופו של עניין לא התייחסתי, לגופו של עניין דעתי היא שהרגולציה הטובה ביותר זה הפיקוח של הוועדות בכנסת.

שלמה קרעי: אנחנו לא צריכים להתחיל לכתוב תקנות ולהתחיל לכתוב ספרי חוקים על איך תקשורת מתנהלת.

שלמה קרעי: כשיש משהו שציבורית נראה לא טוב, מגיעים לכאן, וזה הלקח שלומדים.

שלמה קרעי: אני חושב שזה מספיק שהם יעשו חושבים ושאנחנו נראה באמת שהדברים - - - שלא נגיע, אני מקווה שלא נראה איך הדברים משתפרים, שלא נגיע לעוד אירוע כזה.

שלמה קרעי: אבל רגולציה זה לא המקום.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: יבגני, בבקשה.

יבגני סובה: קודם כל אני חושב שאנחנו צריכים להמשיך לקיים את הדיונים האלה, ולא יודע אם ועדה משותפת, אולי נקים סוג ועדת משנה לנושא של תקשורת.

יבגני סובה: שמעון פרס זכרונו לברכה בראיון שמונה חודשים לפני מותו אמר לי כששאלתי אותו: איזה אומץ היה למקבלי החלטות לשלוח חיילים לאנטבה, למבצע הבא.

יבגני סובה: אז הוא אמר:

יבגני סובה: אם המבצע הזה חלילה היה נכשל, לא היינו מדברים על זה.

יבגני סובה: אני חושב שגם האירוע הזה היה מתגלגל בצורה שונה אם המחבל היה מחוסל בתוך שעה או תוך שעתיים, ויכול להיות כל הבלגן הזה לא היה קורה.

יבגני סובה: אילו, אילו ואילו – אלה דברים שכל אחד צריך להסיק מסקנות.

יבגני סובה: אני מתנגד לגמרי לכל הרגולציה בתחום הרשתות החברתיות, אם כן, אני חושב שאין מקום לבוטים ברשתות החברתיות וזאת גם התשובה שלי לשלמה קרעי, לדדי בנושא הזה.

יבגני סובה: כן צריך להילחם בפייקים, כן צריך להילחם בבוטים, כן צריך להילחם במידע כוזב.

שלמה קרעי: מי קובע מה זה פייק, אתה תקבע?

יבגני סובה: לא, אם זה פייסבוק, אז פייסבוק זה הלחם של פרצוף וספר, פייס ובוק.

יבגני סובה: אז אם מישהו נכנס ומשתמש בפייסבוק בשביל להציף ב-10,000, 20,000, 25,000 בוטים בשביל להשפיע על דעת הקהל, אז צריך להילחם בזה.

יבגני סובה: אבל אם בן אדם משמיע את דעתו במסגרת החוק, בלי להסית, בלי לפרסם מידע שגוי או מידע אסור לציבור.

שלמה קרעי: מי קובע מה זה שגוי ומה זה אסור?

שלמה קרעי: זה מדרון חלקלק.

יבגני סובה: מה זה מי קובע?

יבגני סובה: יש לך גורם, שלמה - - -

שלמה קרעי: אתה רוצה לסגור פיות למי שאומר - - -

יבגני סובה: מה פתאום, יש לך את המועצה לעיתונות, יש לך - - -

שלמה קרעי: זה מה שרוצה שר המשפטים לעשות.

מיכאל ביטון: חבר'ה, זה לא נושא הדיון.

יבגני סובה: אבל אתה מבין, מיכאל, איך אנחנו מתגלגלים מהר לנושא הזה.

יבגני סובה: כי זה מהות הדברים.

יבגני סובה: באים ותוקפים פה את התקשורת, אחר כך תוקפים את מי שתוקף את התקשורת, וזה מהות הדיון.

מיכאל ביטון: יש עבודה להגן על הציבור מפני הרשתות החברתיות.

יבגני סובה: חד משמעית.

מיכאל ביטון: התורה ירדה מהקדוש ברוך הוא בסיני, קרעי, פעמיים.

מיכאל ביטון: לוחות שבורים מונחים בארון.

שלמה קרעי: לוחות ושברי לוחות מונחים בארון.

מיכאל ביטון: מונחים בארון, השבר גר שם.

מיכאל ביטון: אבל המדיה החברתית לא ירדה מהשמיים.

מיכאל ביטון: זה לא תורה משמים.

שלמה קרעי: נכון.

מיכאל ביטון: זה בני אדם עשו.

שלמה קרעי: ולכן כל אחד יבחר לעצמו למה הוא מאמין לו ולמה הוא לא מאמין.

מיכאל ביטון: אם יש קלקול במדיות, צריך לחזור ולטפל בהם.

מיכאל ביטון: אבל את זה לא נעשה היום.

שלמה קרעי: וצנזורה זה סתימת פיות.

שלמה קרעי: זה תחילתה של סתימת פיות.

יבגני סובה: שלמה, זה לא עניין של צנזורה.

יבגני סובה: זה עניין שכשאתה משדר תמונות מזירת פיגוע כל כך קשה מבני ברק, ואתה שומע שבאים שם כמה אנשים ומתחילים לנצל את השידור הזה בשביל לתקוף את הממשלה, יכול להיות שזה לגיטימי אבל זה כבר עובר את גבול הטעם הטוב.

מיכאל ביטון: זהו, אנחנו מסכמים.

מיכאל ביטון: חברים תודה רבה.

מיכאל ביטון: גברתי, הדס, משפט בבקשה.

הדס מדמוני: אני רוצה לפתוח בתודה גדולה ליושבי הראש של הדיון החשוב מאוד הזה.

הדס מדמוני: כבר כולנו עושים בדק בית פנימי וזה משמעותי מאוד.

הדס מדמוני: אני רוצה להעיר הערה חשובה מאוד לחבר הכנסת יבגני סובה שאמר פה פעמיים או שלוש שאפשרנו לכתבים להתלוות להיכנס לבתים – ממש לא.

הדס מדמוני: חד משמעי – לא.

הדס מדמוני: וברגע שקיבלנו את התגובות מהבית שיש כזה דבר הוצאנו מיד הודעה לכתבים ולמערכות להפסיק עם הדבר הזה.

הדס מדמוני: בוודאות לא נתנו - - -

נירה שפק: יש בעיה בשפה – הם אמרו שהם הבינו שאין בעיה.

נירה שפק: שמענו פה.

הדס מדמוני: אפשר לראות את השידור, ואני ראיתי אותו יום למחרת, את כל שלוש השעות בכל הגופים כדי לחוות את הדברים.

הדס מדמוני: ואפשר לראות שם שוטרים שהודפים את הכתבים ואת הצלמים ומבקשים מהם לא להיכנס.

מיכאל ביטון: תודה על ההבהרה.

הדס מדמוני: עוד דבר אחד לגבי הצנזור, גם פה, אין ספק שזה חלק מהפקת הלקחים.

הדס מדמוני: הצנזור הוא צבאי.

הדס מדמוני: וכשמו כן הוא.

הדס מדמוני: על אירועי ביטחון פנים יש לו פחות השפעה ואת זה אנחנו צריכים לבדוק.

הדס מדמוני: ודבר אחרון, אני פונה לכל גופי התקשורת לעשות שולחן עגול ביחד איתנו, דיברנו על זה עם העורכים.

הדס מדמוני: אנחנו בשיתוף פעולה על בסיס שעתי, ושיתוף הפעולה ימשיך ובאמת - - -

מיכאל ביטון: הדס, הדיוק שלך שהמילה היא אירוע ביטחון פנים, בסוף אירוע יש לו מסלול.

מיכאל ביטון: אירוע שנולד בשומרון, חוצה את גדר ההפרדה, ושם תפקידו של צה"ל למנוע טרור, והגעה של טרור לישראל, ושל כוחות הביטחון האחרים והשב"כ.

מיכאל ביטון: ובסוף זה הופך לאירוע בתל אביב.

מיכאל ביטון: יש בזה אירוע שהוא של כל כוחות הביטחון, לכן האחריות הזאת היא של כולכם ביחד.

מיכאל ביטון: ואם הצנזור יכול באירוע טרור לייצג אתכם בחדרי הטלוויזיה, כך ייעשה.

מיכאל ביטון: אם הוא לא יכול לעשות, אז צריך לבדוק מה עושים.

רותם דנון: חוקית הוא לא יכול.

מיכאל ביטון: אז האירוע הזה צריך להיבדק.

נירה שפק: מיכאל, זה כמו המסבירים בזמן חירום.

נירה שפק: הם יושבים מטעם הצבא, ומייצגים גם את המשטרה.

נירה שפק: מסבירי פיקוד העורף.

מיכאל ביטון: יכול להיות שיוגדר שבכל אירוע טרור יש לו סמכויות לקבוע בזמן אמת.

מירב בן ארי: חיים שיבי, אחרון הדוברים.

מירב בן ארי: בבקשה.

חיים שיבי: תודה רבה, שמי חיים שיבי, אני חבר הנהלת אגודת העיתונאים בירושלים ונציגה במועצת העיתונות.

חיים שיבי: שמעתי כאן משפט: "זכות הציבור לדעת סימן קריאה" מפי מוריס חן.

חיים שיבי: אני רוצה קודם כל לומר לו תודה.

חיים שיבי: אני רוצה לקרוא משפט אחד, סעיף 11 בתקנון האתיקה של מועצת העיתונות שאנחנו לא רק נטמיע אותו יותר אלא גם נרחיב אותו.

חיים שיבי: סעיף 11 קובע: בדיווחים על אסונות, תאונות, אירועי אלימות או מלחמה יש לאזן בין העניין הציבורי שבדיווח מלא לבין המחויבות לנהוג ברגישות ובחמלה כלפי קורבנות נפגעים מעורבים ובני משפחותיהם.

חיים שיבי: זה סעיף שאנחנו נפעל להטמיע אותו ביתר שאת.

חיים שיבי: זה אחד הלקחים שלנו.

חיים שיבי: תודה.

מיכאל ביטון: תודה רבה.

מיכאל ביטון: אנחנו רוצים לסכם את הדיון הזה.

מיכאל ביטון: אני רוצה להודות ליושב-ראש הכנסת, מיקי לוי, שאפשר לנו דיון חירום בפגרה.

מיכאל ביטון: לחברתי יושבת-ראש ועדת ביטחון פנים, חברת הכנסת מירב בן ארי, על הביצוע המשותף – אני כרגולטור של תחום התקשורת והיא כאחראית על עולם ביטחון הפנים.

מיכאל ביטון: הדיון היה דחוף ואני חושב שקיימנו אותו בזמן במובן הבא: כל הגופים שהציגו לנו, הציגו לנו עבודה פנימית ותחקיר פנימי שהם עושים.

מיכאל ביטון: חלקם לא סיימו את הבדיקות ואת המסקנות, ולכן יהיה דיון מעקב בוועדה משותפת על הנושא הזה.

מיכאל ביטון: נגיד לכם את המועד, זה יהיה כבר במושב של הכנסת ובו כל גוף יציג לנו תוכנית עבודה כתובה, ברורה עם קודם כל מה הכשלים שהוא זיהה אצלו, לא אצל אחרים.

מיכאל ביטון: מה הקשיים שהוא זיהה אצלו באירוע הייחודי הזה ומה בתוכנית העבודה שלו לתקן ולשפר ומה הדברים שהוא עתיד להיזהר מהם.

מיכאל ביטון: זה מה שנבקש מכם בדיון הבא.

מיכאל ביטון: לגבי נוכחות אנשים משמעותיים; לדובר צה"ל יש פה תפקיד מרכזי, גם לצנזור הראשי יש תפקיד מרכזי.

מיכאל ביטון: אנחנו נרצה את שניהם פיזית נוכחים בדיון המעקב בכנסת.

מיכאל ביטון: דובר צה"ל והצנזור הראשי, כבר תתכוננו להציג לנו גם את עבודת הצנזור באירוע טרור והאם החקיקה הקיימת לא מאפשרת לו את אותו כוח שיש לו באירוע מלחמתי להגן על האינטרס הציבורי בזמן שהותו בערוצים השונים.

מיכאל ביטון: נרצה להבין את זה, ואם צריך לתקן את החקיקה בתחום הזה – נעשה.

מיכאל ביטון: כי אירוע טרור הוא כמו אירוע מלחמתי והגבולות לא ברורים בישראל בין משטרה לשב"כ לצה"ל, הדברים משולבים והעשייה היא שוטפת ומשותפת.

מיכאל ביטון: כוחות משטרה מסייעים בידי צה"ל, כוחות משטרה הם אלה שעוצרים טרוריסטים ביהודה ושומרון.

מיכאל ביטון: הכוחות המיוחדים של המשטרה וכן על זה הדרך.

מיכאל ביטון: לכן אנחנו נרצה את הנוכחות של דובר צה"ל והצנזור הראשי בדיון הבא.

מיכאל ביטון: נרצה את נציגי כל ערוצי הטלוויזיה פיזית נוכחים ויציגו את תוכנית העבודה הפנימית כפי שנאמר פה, עוד בטרם ניזום חוקים ותקנות וכללים חדשים, נרצה לראות שאתם עושים את העבודה הפנימית אצלכם ומציגים לנו מה היה לא תקין.

מיכאל ביטון: הרבה מכם אמרתם באופן כללי שאתם מכירים שהאירוע הזה חריג, ייחודי, חמור, עם תופעות לא רגילות, אבל לא שמתם את האצבע בפירוט רב מה היה הכשל, מה קרה פה שלא קרה במקומות אחרים.

מיכאל ביטון: נתת דוגמה למשל, הקרבה והצילום של נשקים שלופים עם כדור בקנה, דבר שלבדו מסוכן בטיחותית לכל מי שנמצא.

מיכאל ביטון: את כל זה נרצה לשמוע בדיון המעקב הבא.

מיכאל ביטון: תודה לכם שכן הגעתם בהתראה קצרה בלבד לדיון.

מיכאל ביטון: מירב תמשיכי בבקשה.

מירב בן ארי: אני רוצה להמשיך בנקודה שעצרת.

מירב בן ארי: שני דברים בקצרה: אני חושבת שזה האירוע, ואני מדברת עליו כבר מהיום שהקמתי את הוועדה, עכשיו במדינה הוא ביטחון פנים.

מירב בן ארי: דיברנו עליו משהצגת את המסקנות של שומר חומות ועד לצערי גל הפיגועים האחרון.

מירב בן ארי: ברור שמבחינה מבצעית עבדתם ביחד עם השב"כ וגם עם הצבא, וגם את המכתב כתבתם ביחד – הצבא, השב"כ, המשטרה.

מירב בן ארי: ולמרות זאת חורה לי מאוד שבדיון בכנסת רק אתם נמצאים.

מירב בן ארי: ושוב זה בגלל חוסר ההבנה – מילא השב"כ, שייכנס לוועדות אם בכלל חסויות – שהצבא לא מבין את האירוע.

מירב בן ארי: לא הבין שדיברנו על הגדר, שאני ורם בן ברק הסתובבנו.

מירב בן ארי: ועוד דיון על הגדר, ועוד דיון על הגדר – לא הבינו כלום עד שלא נכנסו מחבלים וירו ורצחו כאן אנשים.

מירב בן ארי: עכשיו יש תוכנית, ראיתי, באמת יופי.

מירב בן ארי: יש תוכנית לסגור את הגדר, חבל שזה נעצר בבת חפר כי הגדר ממשיכה וממשיכה, אבל בזה נטפל בהזדמנות אחרת.

מירב בן ארי: למה אני מעלה את זה?

מירב בן ארי: כי זה אותו אירוע בדיוק כמו בשומר חומות, בדיוק גם עכשיו שהצבא לא מבין שהוא חלק מהמשוואה.

מירב בן ארי: ואם הצבא שולח את הכוחות המיוחדים שלו – אגב, גם בבריחה מכלא גלבוע, אנחנו יודעים שהכוחות המיוחדים היו שם לסייע למשטרה.

מירב בן ארי: הצבא כבר מבין מבצעית.

מירב בן ארי: וכשאמרת חמ"ל אחוד, אמרת היה – ברור לי שהיה.

מירב בן ארי: אבל מבחינת תקשורת – בכלל לא היו באירוע.

מירב בן ארי: ואת מי שלפחות אנחנו ראינו, לא הטריד אותי שיראו שוטרים, שוטרים הולכים עם תג שם.

נירה שפק: לגבי מסת

נירה שפק: ערבים זה מאוד מטריד.

מירב בן ארי: זה לא הבעיה, דיברתי על משטרה כחולה.

מירב בן ארי: מטריד אותי שראיתי את לוחמי העלית ואף אחד שם לא היה לו מספיק את התבונה לבוא ולעצור את האירוע המתגלגל שהיה שם.

מירב בן ארי: וכן, זה היה אירוע חריג.

מירב בן ארי: כן, זה לא קורה כל הזמן.

מירב בן ארי: לא קורה כל הזמן שיש אירוע כזה.

מירב בן ארי: מהפעם האחרונה שהיה בבר הסמטה ב-2016, שאז גם הייתי חברת כנסת, בכלל לא היה דומה למה שהיה השבוע.

מירב בן ארי: ולא נדבר שאותו גם חיפשו שבוע וזה היה הרבה יותר מורכב.

מירב בן ארי: זה בכלל לא היה דומה למה שראינו, לכן זה היה אירוע מיוחד.

מירב בן ארי: אבל מה שמטריד אותנו, וזו הסיבה שגם דיברנו בלילה ואנחנו חלילה וחס לא מאחלים את זה, אנחנו יודעים שאנחנו נמצאים בתוך תקופה קשה מאוד.

מירב בן ארי: ואנחנו רוצים שמה שתיקחו מפה – הערוצים, מועצת העיתונות, אותם גופי רגולציה שכבר קיימים היום, תלכו ותעשו בבית הכנה, חס וחלילה, לאירוע הבא כי הוא לא יכול להתנהל כמו שהוא התנהל.

מירב בן ארי: הוא לא יכול.

מירב בן ארי: פינדרוס הוא איש יקר, אבל הוא חי בעולם אחר.

מירב בן ארי: מה זה "תקראו בסוף השבוע"?

מירב בן ארי: אנחנו נמצאים בעולם של כאן ועכשיו.

מירב בן ארי: לא סתם מלצר אמר שזה אירוע אחר.

מירב בן ארי: אם אתם לא תשדרו, אז זה יבוא לנו מכל המקומות שבכלל אין לנו שליטה.

מירב בן ארי: ואני מסכימה עם שלמה קרעי, אני לא רוצה לפגוע – אלא אם כן זה פדופיל וכולי, אבל לזה יש לי כבר אמצעים שקיימים היום בחקיקה.

מירב בן ארי: ברור שאתם צריכים להיות שם, ברור לי שאתם צריכים לתת לציבור וזכות הציבור לדעת היא אבן יסוד במדינה דמוקרטית, אין ספק בכלל.

מירב בן ארי: ועדיין עם כל זה, ניהול ראוי, אחראי יותר.

מירב בן ארי: בסוף גם הציבור שצופה בכם, ואני באופן אישי פשוט כיביתי את הטלוויזיה.

מירב בן ארי: לא יכולתי לשאת את זה יותר.

מירב בן ארי: די.

מירב בן ארי: מספיק.

מירב בן ארי: כמה אפשר?

מירב בן ארי: אז "סבבה" מישהו אומר, תעבירי ערוץ.

מירב בן ארי: אבל אתה מעביר לעוד ערוץ ועוד ערוץ, ואתה כל הזמן נמצא בתוך...

מירב בן ארי: מישהו בא ואומר רגע: שנייה, יש מישהו בצד השני.

מירב בן ארי: ואני לא רוצה להתייחס עוד פעם לאימהות ולנפגעים וכאלה.

מירב בן ארי: ומילה אחרונה לסיום.

מירב בן ארי: נעשה במושב הקיץ דיון משותף שבו אני מאוד מקווה שחלילה לא נצטרך להגיע, לא לדבר כזה.

מירב בן ארי: אבל כן לבוא ולראות שעשיתם.

מירב בן ארי: יכול להיות שגם נראה.

מירב בן ארי: יכול להיות שנראה התנהלות אחרת, אחראית יותר והדיון יתייתר.

מירב בן ארי: הנה אני אומרת לכם, אין לנו שום מטרה לרדוף אתכם, זאת לא המטרה.

מירב בן ארי: המטרה היא שהצופים בסוף יקבלו את המידע אבל בצורה הגיונית, ובצורה שלא יגרמו להם ללכת לטלוויזיה ולהגיד: אני נמצא פשוט – אני לא יודעת איך להגדיר את ההתעללות שעברנו מהצפייה במסך.

מירב בן ארי: אני מודה לחברי, חבר הכנסת מיכאל ביטון על הדיון החשוב הזה, לחברי הכנסת שהגיעו לדיון בפגרה במיוחד, למשטרה ולכל אנשי התקשורת.

מירב בן ארי: תודה רבה לכולם.