ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 24, פרוטוקול מספר 127, 2022-03-07 11:15

שרן השכל: צהריים טובים לכולם, ברוכים הבאים לוועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

שרן השכל: אני שמחה לפתוח את הישיבה היום.

שרן השכל: ישיבה חשובה, לדעתי זו ישיבת המשך שלישית כבר בעניין תנאי העסקה של הקב"סים במערכת החינוך.

שרן השכל: תראו, אנחנו לכל מקום שאנחנו מגיעים בארץ, אנחנו שומעים פעם אחר פעם, בייחוד בתקופת הקורונה, על פערים אדירים של נשירה, ונשירה סמוייה.

שרן השכל: אפילו בסיור שהיינו ממש לפני שבועיים, אמרו לנו, יש אולי קב"ס אחד לאלף ילדים.

שרן השכל: לדעתי זה היה אפילו יותר.

שרן השכל: ממש מגיעים למספרים אדירים.

שרן השכל: בסופו של דבר, האנשים האלו הם האנשים שנמצאים בשער, ומשאירים את אותם ילדים בתוך המערכת.

שרן השכל: אם הם לא היו שם ועושים את עבודתם, המערכת לא היתה יודעת איפה הילדים.

שרן השכל: לא שהיום אין תקלות, גם היום יש ילדים שלא יודעים בכלל שהם נשרו, משום שאין מספיק כוח אדם כדי לטפל בכל המקרים האלה.

שרן השכל: אבל אלו שמגיעים אליהם, אני שמעתי סיפורים לאורך החודשים האחרונים, לאורך הדיונים שעשינו, של מסירות אין קץ, של קב"סים שלוקחים את הילדים האלה.

שרן השכל: הילדים מגיעים, דופקים להם באמצע הלילה בדלת של הבית, ואין להם לאן ללכת.

שרן השכל: ואותו קב"ס אומר בוא תישן אצלי, הכל בסדר, נטפל בזה מחר בבוקר.

שרן השכל: אלו ילדים שנמצאים בסיכון, ובלי האנשים האלו שיאמינו בהם וישקיעו בהם וישלחו אותם חזרה, ויחזירו אותם לסוג של מסלול, הילדים האלה ילכו לאיבוד.

שרן השכל: ואנחנו רוצים להשקיע בילדים האלה בדרך הטובה ביותר.

שרן השכל: ואם אין דרך, אנחנו שומעים על מלא תכניות, ונוער בסיכון, ונשירה והכל, ובסופו של דבר, כשאנחנו מכמתים את היכולת, ואת המספרים של איפה נשארים הילדים האלה, מי מצליח להשאיר אותם, זה האנשים האלו.

שרן השכל: ולכן, קודם כל אנחנו כוועדה, בהובלתה של אורית סטרוק, שעיקשת לדבר הזה יום ולילה, ולא מורידה את זה מסדר היום באמת, החלטנו לקחת את זה כפרוייקט של הוועדה, כדי לדאוג להם.

שרן השכל: אז חשוב לי כאן שהמשרדים הרלוונטיים ישמעו על כך, ידעו על כך.

שרן השכל: זה כבר דיון שלישי, ואנחנו לא נפסיק, עד שנדע לדאוג להם כמו שצריך, כדי שהם יוכלו לדאוג לילדים שלנו.

שרן השכל: זו המטרה.

שרן השכל: עם הדברים האלו אני אתן ככה לחברי הכנסת, ממש בדקה כל אחד לומר את הדברים, משום שאנחנו כבר דיון שלישי, אז גם כן כל החברים מגיעים בעקביות, משום שהנושא חשוב להם וקרוב ללבם.

שרן השכל: נמצאים איתנו כאן חבר הכנסת משה טור-פז, חברת הכנסת אורית סטרוק, חבר הכנסת מרגי וחבר הכנסת כסיף, שאכן עוקבים מקרוב, נמצאים, מתעניינים, מנסים לדרוש את הדיונים, עוזרים במקרים פרטניים, ולכן כמובן אנחנו נפתח אתכם.

שרן השכל: בבקשה, חבר הכנסת טור-פז.

משה טור פז: בוקר טוב, אכן הדיון הזה הוא דיון חשוב ביותר, ולכן אנחנו כאן.

משה טור פז: אני חושב שתפקיד הקב"סים במערכת החינוך הוא תפקיד קריטי.

משה טור פז: בואו נזכור שאחרי שנתיים של קורונה אנחנו עוד יותר מרגישים את חשיבות מקומם של הקב"סים.

משה טור פז: עוד יותר מאשר בנשירה הגלוייה, בנשירה הסמוייה, ובהשארת התלמידים בבית הספר.

משה טור פז: בחשיבות הזו אין הלימה בינה לבין תנאי הקב"סים.

משה טור פז: לא נעים לי לומר, אבל אני חושב שהיום, אם צעיר רוצה לעבוד, אז אולי עדיף שיילך לעבוד בבניין, או בטיפול, מאשר בביקור סדיר.

משה טור פז: כי מה לעשות, המשכורות שם יותר טובות, והתנאים יותר סבירים.

משה טור פז: ונוסיף לכך שקב"ס מטפל היום בלמעלה ממאה ילדים, זה בלתי אפשרי.

משה טור פז: אני חושב גבירתי היושבת ראש שהגיע הזמן שהוועדה תדרוש דברים באופן מיידי.

משה טור פז: הראשון זה שיפור דרמטי בתנאי הקב"סים.

משה טור פז: אני אומר דרמטי כי אנחנו לא צריכים חמישה אחוז או עשרה אחוז או דמי שתיה.

משה טור פז: אנחנו צריכים העלאה משמעותית, שזו תהיה גאווה לעבוד כקב"ס, להשתכר גם כמו קב"ס.

משה טור פז: מה שהיום באמת קב"ס או מורה, מורה לפעמים מרוויח כפליים.

משה טור פז: אם יש לך מורה שעבר להיות קב"ס, הוא ירד בתנאי ההעסקה שלו בארבעים, חמישים אחוז.

משה טור פז: זו הזיה.

משה טור פז: וזה לא הייטק, בואו נזכור.

משה טור פז: דבר שני, אנחנו צריכים יותר קב"סים.

משה טור פז: אנחנו צריכים במדינת ישראל היום, על שש מאות שלושים תקנים, שבע מאות שלושים, בפועל זה לא מספיק, אחד למאה זה אחוז קטן מידיי.

משה טור פז: אנחנו צריכים לעלות לכיוון האלף.

משה טור פז: לשם צריך לכוון.

משה טור פז: אז בעיניי אלה שני הנושאים שהוועדה צריכה לשים על ראש סדר יומה.

משה טור פז: תודה רבה.

שרן השכל: תודה רבה.

שרן השכל: חברת הכנסת סטרוק, בבקשה.

אורית סטרוק: קודם כל אני רוצה להגיד ממש תודה מעומק הלב, לך גבירתי היושבת ראש, שבשבוע האחרון של המושב את מוצאת זמן לדיון הזה.

אורית סטרוק: זה לא דבר של מה בכך.

אורית סטרוק: העומסים עליך הם אדירים.

אורית סטרוק: ואנחנו יודעים את זה כמי שמשתתפים באופן קבוע בישיבות כאן.

שרן השכל: אגב, רק שתדעו, נאלצנו לבטל דיונים בשלישי ורביעי.

אורית סטרוק: ואני רוצה להגיד פה לחבריי, גם חבריי הקב"סים, וגם חברי הכנסת.

אורית סטרוק: שבוע שעבר ראיתי שעדיין לא רשום דיון על תנאי ההעסקה של הקב"סים בסדר היום, אז ישר פניתי לשרן.

אורית סטרוק: היא אומרת לי אורית לא לדאוג, אם אני הבטחתי שזה יהיה, זה יהיה.

אורית סטרוק: אז באמת תודה מעומק הלב, ותודה לכל חברי הכנסת, באמת בלי הבדלי מגזרים, ודעות פוליטיות.

אורית סטרוק: בעניין הזה של עתיד הנוער אנחנו כולנו שותפים.

אורית סטרוק: שותפים מלאים, ואנשים שבאו לכאן שוב בשבוע האחרון הזה, שהוא עמוס מאוד, ובאו לפה בשביל הנושא הזה.

אורית סטרוק: חברי הכנסת שבאו, הם אתכם, תדעו את זה.

אורית סטרוק: הם באו לפה בשבילכם.

אורית סטרוק: חבר הכנסת טור-פז, שני הדברים שאמרת הם דבר אחד.

אורית סטרוק: כי הסיבה שיש לנו נשירה של קב"סים היא בגלל שתנאי השכר לא מצדיקים את העבודה שמוטלת עליהם.

אורית סטרוק: ואנשים מחפשים את עצמם במקומות אחרים, לפעמים בכאב לב גדול.

אורית סטרוק: אבל זאת התוצאה.

אורית סטרוק: ובסוף אם אנחנו רוצים לדאוג שלא תהיה נשירה, ואם אנחנו רוצים לדאוג לא רק שלא תהיה נשירה, אם אנחנו רוצים בסוף לדאוג שכל ילד שלא מוצא את עצמו, ימצא את עצמו בזכות זה שיש מבוגר אחד שמאמין בו, ומכוונן אליו, והולך איתו את הדרך, ומוצא בשבילו את המקום ואת המסגרת ואת הפינה שבה הוא יכול לפרוח ולצמוח, אם אנחנו רוצים להעניק את הדבר הזה לילדינו אנחנו חייבים לדאוג לתנאי העסקה טובים לקב"סים.

אורית סטרוק: מה שאני ממש מבקשת, וסיכמנו את זה גם, שרן, שבאמת בדיון הזה אנחנו נחתור סוף סוף לתוצאות.

אורית סטרוק: כי על הנושא הזה מדברים המון.

אורית סטרוק: דיברו על זה כשיעקב מרגי היה יושב ראש הוועדה.

אורית סטרוק: ודיברו על זה הרבה לפני כן.

אורית סטרוק: באמת, אני חושבת שלאורך עשר שנים אני שומעת בוועדות החינוך של הכנסת שמדברים על הצורך לשפר את שכר הקב"סים.

אורית סטרוק: הגיע הזמן לעבור מדיבורים למעשים.

אורית סטרוק: תודה רבה רבה.

שרן השכל: תודה רבה על הדברים.

שרן השכל: חבר הכנסת יעקב מרגי, לשעבר יושב ראש ועדת החינוך, בבקשה.

יעקב מרגי: תודה יושבת ראש ועדת החינוך, לחברתי אורית סטרוק, חברי הכנסת, והקב"סים.

יעקב מרגי: תראו, אני מכבד מי שיושב מעבר לשולחן, הפקידים שבאו, בעלי התפקידים.

יעקב מרגי: אבל כשאני רואה מי לא נמצא כאן, לצערי אורית לא תוכלי להגיע היום לשום הכרעה.

יעקב מרגי: הלוואי ותוכלי.

יעקב מרגי: ואני אסביר למה.

יעקב מרגי: כשמדברים על קב"סים צריך לדבר על מעמדם ושכרם.

יעקב מרגי: העיוות, ואני מסכים עם אורית, קודם כל לגבי תת תקינה, והשכר, זה אחד תלוי בשני.

יעקב מרגי: ברגע שהשכר יעלה לא תהיה תת תקינה וחוסר בקב"סים.

יעקב מרגי: מצד אחד מבקשים תנאי סף, עובד הוראה, עם ניסיון בהוראה.

יעקב מרגי: זאת אומרת שהוא היה מורה, הוא השתכר כמורה.

יעקב מרגי: אתה מביא אותו להיות עובד רשות מקומית, בשכר נמוך.

יעקב מרגי: סליחה על הביטוי, אני לא יודע אם השלטון המקומי נמצא כאן, לא פוגע בכם, להיפך, מתוך דאגה לקב"סים, אני אומר הם כמעט חצר אחורית ברשות המקומית.

יעקב מרגי: מי פחות מי יותר.

יעקב מרגי: מרוב שהרשות מייחסת להם, זה עוד איזה זבוב טורדני שמפריע, כשיש נער נושר אף אחד לא רוצה לשמוע על התופעה הזאת, והם מתמודדים עם הבעיות של מערכת החינוך.

יעקב מרגי: סליחה על הביטוי, עם החצר האחורית של מערכת החינוך.

יעקב מרגי: אם אין כאן את השלטון המקומי, שייצור משבר וידרוש מהאוצר, ומשרד החינוך אכן ישים זאת על השולחן וידרוש את זה מהאוצר, זה לא יקרה.

יעקב מרגי: אני התכנסתי אולי שלוש או ארבע פעמים בנושא הזה.

יעקב מרגי: את, כבר אני בתקופה הקצרה, ומעריך את זה, כבר כמה דיונים בסוגיה הזו של הקב"סים.

יעקב מרגי: הרי כולם יודעים את הבעיה.

יעקב מרגי: ולכן אני אומר, זה גם לא סקטור שיאיים בהשבתה אז מישהו יתרגש.

יעקב מרגי: לא יתרגשו.

שרן השכל: השלטון המקומי נמצאים איתנו בזום.

יעקב מרגי: אני מקווה.

יעקב מרגי: הם צריכים לרצות.

יעקב מרגי: הם צריכים לרצות לשפר, וכשהשלטון המקומי רוצה, הוא יודע לעשות את זה.

יעקב מרגי: יש לו כוח אם הוא רוצה.

יעקב מרגי: לכן אני חושב שהדיון, מעבר להצהרות, צריך גם לדבר עם יושב ראש מרכז השלטון המקומי, לגייס אותו בשיחה שלך, שרן, או עם מספר חברי כנסת.

יעקב מרגי: כי חיים ביבס כשהוא רוצה, כשהוא משוכנע לדבר, הוא יודע להשיג את זה.

יעקב מרגי: אנחנו צריכים לשבת ולתאם עם השלטון המקומי.

יעקב מרגי: כי האוצר לא יבוא מעצמו.

יעקב מרגי: אני לא רואה לא את האמון על השכר באוצר, לא את אגף התקציבים, ואת יודעת מה, גם לא את תקציבני משרד החינוך באים לשפות את הקב"סים.

יעקב מרגי: לכן אני אומר, צריך קודם כל לשכנע, לבוא בהסכמה, עם מרכז השלטון המקומי, שהוא המעסיק, שאכן זו משרה נחוצה, איכותית ונדרשת.

יעקב מרגי: ואין מציאות כזאת שמישהו יכול לעבוד בשכר כזה.

יעקב מרגי: כי אף אחד לא יבוא מהוראה, אף אחד לא מתנדב להישאר במשרה מלאה ולרדת בכמה עשרות אחוזים בשכר.

יעקב מרגי: וגם המעמד, עובד רשות מקומית, באמת, כמעט נשכח ונזנח.

יעקב מרגי: תודה.

שרן השכל: תודה רבה על הדברים.

שרן השכל: חבר הכנסת כסיף, בבקשה.

עופר כסיף: בוקר טוב ותודה רבה על הדיון הזה.

עופר כסיף: אני מברך ומודה ליושבת ראש ולחברי הכנסת, לחבריי פה.

עופר כסיף: אני לא אחזור על מה שהם אמרו.

עופר כסיף: אני רק רוצה קצת לעבות את זה.

עופר כסיף: אני מסכים עם הדברים שנאמרו.

עופר כסיף: כולנו יודעים שבתקופת הקורונה הנשירה גדולה באופן משמעותי.

עופר כסיף: לפי נתונים שפורסמו לפני כחודש, קצת יותר, הנשירה הסמוייה עומדת על כשלושים אחוז.

עופר כסיף: והקב"סים כמובן הם ראש החץ במאבק נגד הנשירה הזאת.

עופר כסיף: ובעצם כשאנחנו מזניחים את הקב"סים, ואין לי מילה אחרת.

עופר כסיף: יש הזנחה.

עופר כסיף: אתה יודע מה, אני אהיה יותר חריף, הזנחה פושעת של הקב"סים.

עופר כסיף: למיטב ידיעתי, וכאן תקנו אותי אם אני טועה, הפעם האחרונה, חשוב לי להגיד שעצרתי בדרך להזדהות עם המפגינים בחוץ, הקב"סים, דיברתי איתם בחוץ, ולפי מה שאמרו לי למעלה מארבעים שנה לא היה עדכון בשכר.

עופר כסיף: מ-1979 כמדומני.

עופר כסיף: כמעט ארבעים וחמש שנים.

עופר כסיף: חברים, הדבר הזה הוא לא יכול להיות.

עופר כסיף: הוא פשוט בושה, והרבה יותר גרוע מבושה.

עופר כסיף: איך יעלה על הדעת שבכלל מישהו שעובד לא יעודכן שכרו כמעט ארבעים וחמש שנה.

עופר כסיף: קל וחומר איש חינוך.

עופר כסיף: קל וחומר עוד יותר אחרי תקופה של קורונה, שהנשירה הסמוייה עלתה, לפי הממצאים, בשלושים אחוז.

עופר כסיף: אנחנו צריכים לעשות פה לא תיקון, אנחנו צריכים לעשות פה שינוי רדיקלי.

עופר כסיף: הקב"סים בזכות ולא בחסד מגיעים להם תנאי העסקה, לא רק שכר, אלא תנאי העסקה, סופר ראויים.

עופר כסיף: כי זה לא רק העניין, כמובן שיש קשר, אני מסכים עם מה שאמרו חבריי קודם, כמובן שיש קשר בין התקינה לבין השכר.

עופר כסיף: אף אחד לא ירצה, גם אם יש לו את השליחות הכי מדהימה, עם שליחות לצערנו לא הולכים למכולת.

עופר כסיף: אבל גם אלה שבאמת עושים את זה מתוך שליחות, ומוותרים על משכורת-על, בלשון המעטה, לא יכולים לחיות עם זה.

עופר כסיף: וייפלטו גם הם.

עופר כסיף: אתם יודעים מה, נשירה תהיה גם אצל הקב"סים.

עופר כסיף: ויש כבר.

עופר כסיף: לטובת הילדים שלנו, ולטובת מערכת החינוך, ולטובת כל החברה, ולטובת הקב"סים, אנחנו צריכים לעשות פה שינוי מהפכני בתנאי ההעסקה.

עופר כסיף: לא יתכן שקב"ס צריך להיות על מאות ילדים לפעמים.

עופר כסיף: זה לא יכול להיות.

עופר כסיף: אנחנו חייבים לעשות פה שינוי עמוק, ומייד.

עופר כסיף: יש את הכסף, ויש את הרצון לכולם.

עופר כסיף: וצריך פשוט רק להפעיל את זה.

שרן השכל: תודה רבה על הדברים.

שרן השכל: ואכן במלים אלו אני אשמח להתחיל לעבור לדוברים שלנו, על מנת שנוכל לראות איך אנחנו יכולים להתקדם.

שרן השכל: קודם כל, בסיכום הדיון הקודם ביקשנו מספר בקשות מהמשרדים ומהגורמים הרלוונטיים.

שרן השכל: הדבר הראשון שאותו ביקשנו הוא קודם כל איזה שהוא סוג של ישיבת חשיבה על תכנית חירום למניעת נשירה בקרב בני נוער.

שרן השכל: והוועדה רוצה לדעת האם התקיימה איזו שהיא ישיבה כזו, והאם התכנית נמצאת בסוג של פעולה, או בנייה.

שרן השכל: הדבר השני, בעצם ביקשנו נתונים על נשירה, כמה נשרו, כמה נמצאים בנשירה סמוייה.

שרן השכל: כמה תקנים של קב"סים חסרים, ובכמה רשויות מקומיות אין יחידה לקידום הנוער.

שרן השכל: הדבר השלישי שביקשנו הוא בעצם ישיבת משא ומתן בין האוצר למשרד החינוך, לבין הקב"סים והייצוג שלהם, על מנת לראות כיצד אנחנו מתחילים איזה סוג של דלת, כדי לפתוח, כדי לראות איך אנחנו מתקדמים משם.

שרן השכל: אז אלו בעצם הדברים שאנחנו דרשנו, בסיכום הדיון הקודם.

שרן השכל: אני רוצה קודם כל לתת את זכות הדיבור לנציג משרד החינוך שנמצא אתנו, חיים מוייאל, מנהל אגף א' חינוך ילדים ונוער בסיכון, תודה רבה שהגעת אלינו היום.

שרן השכל: קודם כל לנו כוועדה חשוב לשמוע את עמדת משרד החינוך בנושא הזה, ובעניין הקב"סים.

שרן השכל: מהי הגישה, ואיך אתם נכנסים לתוך אותו דיון, שיח, יחד עם הקב"סים.

שרן השכל: האתגרים, המצוקות, שבעצם ניצבים בפניכם.

שרן השכל: הדבר השני, אנחנו נשמח אם תוכל גם כן להגיב לחלק מהדברים שביקשנו מהישיבה האחרונה.

שרן השכל: בבקשה חיים.

חיים מויאל: תודה רבה.

חיים מויאל: אני רוצה להתחיל בסיפור קצר, דוד יושב פה, הוא קב"ס.

חיים מויאל: היינו בשבוע איתור נושרים, והלכנו לראות שני נושרים, פיזית.

חיים מויאל: אחד העקרונות שלנו זה לעשות מה שאני קורא נגיעה בראשים.

חיים מויאל: זאת אומרת זה לא רק אני אתבונן בהם במחשב, בטלפון, אלא ללכת לראות אותם פיזית.

חיים מויאל: ראינו שני ילדים, מאוד מורכבים, לצערי מהחברה החרדית.

חיים מויאל: אחד יושב שנתיים בבית, היו נסיונות כאלה ואחרים ולא הצליחו.

חיים מויאל: ובכל זאת הצלחנו להביא אותו, לשכנע אותו ללכת ליחידה לקידום נוער היל"ה, ולבנות לו חליפה אישית.

חיים מויאל: מה שהוא מבקש.

חיים מויאל: הוא רוצה יום, יומיים, ולאט לאט בעצם להביא אותו.

חיים מויאל: ודוד עשה פה עבודה יוצאת דופן.

חיים מויאל: זה אחד.

חיים מויאל: השני, יושב בבית, אחרי חצי שנה שהוא היה בישיבה, והוא לא רוצה לחזור.

חיים מויאל: והוא רוצה להגיע, הוא ביקש להגיע לכפר נוער.

חיים מויאל: ושוב, צריך להגיד את זה, וזה העמדה.

חיים מויאל: דוד בתושיה מטורפת, פשוט עשה את כל העבודה.

חיים מויאל: אני הייתי צריך לעשות סוג של גיבוי.

חיים מויאל: והילד הזה הלך לראיון, ואנחנו מקווים מאוד שמחר, מחזיקים אצבעות, שהוא יגיע לכפר, ויירד ממצבת הנשירה.

חיים מויאל: ראשית אני רוצה להגיד את עמדתי, גם האישית וגם המקצועי, וההערכה שלי לגבי העבודה של הקב"ס.

חיים מויאל: זה גוף קטן, אני חושב שהוא סיירת.

חיים מויאל: אנחנו עשינו עבודה עמוקה בחמש שנים האחרונות, של הכשרה, והוצאה של קב"סים לא ראויים, והיו.

חיים מויאל: אני חושב שבתקופה של חבר הכנסת מרגי היו הרבה מאוד טענות כלפי הקב"סים, אבל אני חושב שהיום הרבה פחות.

חיים מויאל: יש הרבה מאוד עבודה, והכשרה, ועשייה מאוד משמעותית.

חיים מויאל: זו באמת סוג של סיירת, שקופצת על הילדים ברגע שאנחנו מזהים אותם.

חיים מויאל: וגם כשלא.

חיים מויאל: הם באים ועושים את העבודה.

חיים מויאל: אז קודם כל הערכה מאוד גדולה.

חיים מויאל: ואנחנו כל הזמן בתהליך של פיתוח של מקצועיות, ופיתוח של תפיסות, והתבוננות עמוקה.

חיים מויאל: והרעיון המרכזי זה למצוא חליפות אישיות לילדים שמאוד מאוד קשה להם במסגרות הרגילות.

חיים מויאל: צריך להגיד את זה.

חיים מויאל: רצינו ללכת לראות ספר בן שבע עשרה, יש לו מספרה.

חיים מויאל: הוא בעל עסק, בן שבע עשרה.

חיים מויאל: והוא קצת התרגש מאתנו.

חיים מויאל: ילד בן שבע עשרה.

חיים מויאל: וכל מה שרציתי להציע לו דרך אגב זה שיעשה את השתים עשרה שנות לימוד דרך הילה, כדי שאם הוא ירצה לעשות איזו שהיא הכשרה מקצועית תהיה לו תעודה.

חיים מויאל: אז העמדה שלנו קודם כל היא עמדה מאוד מאוד חיובית.

חיים מויאל: וחלק גדול מהדברים שחברי הכנסת אמרו פה הם נכונים.

חיים מויאל: ואני מאשר אותם.

חיים מויאל: השכר נמוך, הרבה מאוד שנים השכר לא עודכן.

אורית סטרוק: לפי הידע המקצועי שלך, אתה נמצא כבר בתפקיד שנים.

אורית סטרוק: מה ראוי שיהיה השכר של קב"סים?

אורית סטרוק: אתה מדבר עכשיו על ללכת איתם לבתים.

אורית סטרוק: עבודה גם בשעות הלילה.

אורית סטרוק: ברור הרי שהיום הם לא מתוגמלים גם על אותן שעות נוספות, שהם משקיעים מרצונם, כדי לסייע לאותם ילדים.

אורית סטרוק: כשאתה מכיר מקרוב את העבודה היומיומית שלהם, אם אתה היית צריך להגיש סוג של המלצה לאוצר, מה היה הטווח של ההעלאה, מה היו ההיקפים.

חיים מויאל: אז היה דיון, לפני כשלוש שנים בעניין, וישבנו ודנו, ויש הצעה מסודרת בהקשר הזה.

אורית סטרוק: הצעה של משרד החינוך?

חיים מויאל: ישבנו עם הסתדרות המורים, הגוף שמייצג את הקב"סים.

חיים מויאל: אני אתן דוגמא אחת, למשל עובדי קידום נוער, אנחנו יודעים שהשכר שלהם נמוך, ועדיין הוא יותר גבוה משל הקב"סים.

חיים מויאל: באזור העשרים אחוז.

חיים מויאל: משהו פה, החלקים האלה הם חלקים שאנחנו צריכים לפחות לעשות איזו שהיא פעולה.

חיים מויאל: דרך אגב עשינו שתי פעולות אז, והצלחנו בהן.

חיים מויאל: אחת היה דבר מוזר ביותר, לא הכירו בשנות הוותק של הקב"סים כמורים.

חיים מויאל: שינינו את העניין הזה.

חיים מויאל: והדבר השני, היתה איזו שהיא תוספת של חמש מאות שקל, שעובדי הרשויות המקומיות קיבלו, והם לא.

חיים מויאל: סידרנו גם את זה, גם את זה הם קיבלו.

חיים מויאל: אבל זו תמורה מאוד מאוד קטנה שהצלחנו שם לעשות,

אורית סטרוק: מה ההבדלים בין עובד קידום נוער לבין קב"ס?

חיים מויאל: בשעות העבודה.

חיים מויאל: בגדול, אני נותן נתונים, אם תרצי אני אוציא מסמך מאוד מסודר, שאז הצגנו אותו.

חיים מויאל: אחד אמרתי עשרים אחוז הבדל בשכר.

חיים מויאל: כל הנושא של שעות עבודה, עובד קידום נוער עובד כשלושים ושש שעות, וקב"ס עובד ארבעים ושתיים שעות.

חיים מויאל: ועוד כל מיני דברים.

חיים מויאל: אני חושב שהצענו איזו שהיא הצעה, שהיתה סבירה.

חיים מויאל: ביחד עם זה, אני חושב שצריך לשבת ולהתכנס, ואני אומר שוב, עמדת משרד החינוך היא אומרת שצריך לשבת ולדון בסוגיה של שכר הקב"סים.

חיים מויאל: צריך לשבת ולבחון אותה, ולראות עד כמה ניתן באמת להביא את השכר של הקב"סים והתנאים שלהם לתנאים סבירים.

חיים מויאל: אז זאת העמדה שאני רוצה להציג פה.

אורית סטרוק: אני רק רוצה להבין, מה זה לשבת, אתם כמשרד החינוך מתכוונים לדרוש את זה מהאוצר, שינוי ושיפור של תנאי ההעסקה שלהם?

אורית סטרוק: הרי אתם בסופו של יום נותנים שבעים וחמישה אחוז מהשכר.

אורית סטרוק: עוד עשרים וחמישה אחוז זה הרשויות המקומיות.

אורית סטרוק: אז מבחינת

אורית סטרוק: כם זה יעד עכשיו?

חיים מויאל: חברת הכנסת סטרוק, אני הסברתי את זה, אני לא מעסיק, וזה קורה המון בהקשר הזה.

חיים מויאל: אני לא מעסיק, אני מעביר את השכר, ובגלל שזה שיפוי שאני משפה את הרשויות אז בעצם אני קובע את כללי העבודה וכו'.

חיים מויאל: אבל אנחנו חושבים ומעוניינים שצריך לשבת ולדון בזה, עם כל הגורמים.

חיים מויאל: זה לא איזו עמדה נייטרלית.

חיים מויאל: זו עמדה שאומרת שצריך לדון בחלק הזה.

יעקב מרגי: חיים, תראה, אנחנו דורשים תנאי סף עובד הוראה.

יעקב מרגי: וקב"ס לא מורה, בוא, צריך לשים את זה על השולחן.

חיים מויאל: אבל קב"ס מגיע מוותק של הוראה, סליחה, חבר הכנסת, קב"ס תנאי הסף שלו,

יעקב מרגי: תאמין לי שאני יודע.

יעקב מרגי: אתה עוד לא ירדת לסוף דעתי, ואתה מגיב לי.

שרן השכל: אני רק מבקשת, זכות ההתפרצות והשאלות נתונה לח"כים בלבד.

יעקב מרגי: אנחנו מצד אחד דורשים תנאי סף של עובד הוראה עם ותק בהוראה.

יעקב מרגי: ואנחנו יודעים שהוא לא עוסק בהוראה.

יעקב מרגי: אם אתה שואל אותי, הוא יותר עובד סוציאלי מאשר הוראה.

יעקב מרגי: או שתבטלו את התנאי סף האלה, תבקשו תנאי סף אחרים, וככה תהיה האיכות.

יעקב מרגי: או שתדרשו תנאי סף אחרים, עבודה סוציאלית.

יעקב מרגי: כששואלת אורית, לא רק לגבי הדרישה של השכר, תראה אנחנו היום בעשור השמיני של מדינת ישראל, הרבה דברים שחשבנו שהם הכי טובים מקום המדינה, מתחילות טענות.

יעקב מרגי: אמנם במדינת ישראל משתנים לאט.

יעקב מרגי: תעשו חשיבה.

יעקב מרגי: תגדירו את המקצוע הזה מחדש.

יעקב מרגי: תנו לו שכר בהתאם.

יעקב מרגי: לא יתכן לאחוז בחבל משני קצותיו.

יעקב מרגי: מצד אחד אנחנו מבקשים עובד הוראה.

יעקב מרגי: אני אומר לך, מנכ"לית משרד החינוך, ביחד עם השרה, צריך לומר ביושר, לפי הגדרת הציפיות שלנו מהקב"ס אנחנו דורשים עובד הוראה.

יעקב מרגי: או שתאמצו שהמועמד להיות קב"ס מי שיקלוט אותו יאמץ לפחות או את השכר שלו, אם הוא ירצה לקבל אותו, יגיד לך השכר שלך גבוה, לא מקבל אותך.

יעקב מרגי: שכר שהוא בא איתו מההוראה.

יעקב מרגי: שכר אחרון.

יעקב מרגי: או תקבעו עובד הוראה מתחיל עם עשר שנות ותק.

יעקב מרגי: תקבעו משהו.

יעקב מרגי: אתם לא יכולים להיות מקובעים במצב של שכר מינימום פלוס.

שרן השכל: תודה רבה.

חיים מויאל: אנחנו יודעים שמערכת החינוך היא מערכת שיש לה פרופסיה, יש לה שפה, ולכן אנחנו מאמינים שקב"סים צריכים להיות עם תעודת הוראה.

חיים מויאל: זו תפיסה.

חיים מויאל: עוד פעם, אין לי ויכוח איתך, ולכן אני אומר, יש פה אמירה שצריך כל הזמן גם להחזיק אותה בהקשר הזה.

חיים מויאל: זה לא שאני אכניס, ויש הרבה מאוד שיתופי פעולה של הכנסה של עובדים סוציאלים לתוך המערכת וכו'.

חיים מויאל: בסופו של דבר השפה היא שפה חינוכית, פדגוגית.

יעקב מרגי: תשלמו חינוכית פדגוגית.

חיים מויאל: בסדר.

שרן השכל: זו שאלה אליכם אבל.

חיים מויאל: אז אני חושב שזה חלק, אתה הצעת, ואני חושב שזה נכון, צריך לשבת, לקבוע את היעדים ואת המדדים וכל מה שקשור בזה.

חיים מויאל: כולל הסוגיות של השכר.

אורית סטרוק: האם זה נכון חיים שהקב"סים לא יכולים להנות מתנאי העסקה של עובדי הוראה, בגלל שהם בעצם לא מלמדים בכיתות?

אורית סטרוק: והאם לעקרון הזה, של מי שלא מלמד בכיתה לא יכול לקבל תנאים, אופק חדש וכדומה, האם יש חריגים לעקרון הזה, שבתוכם יכולים אולי להיכנס גם הקב"סים.

חיים מויאל: התפיסה אומרת שמי שלא עוסק בהוראה, ממש בתוך בית הספר, לא יכול לקבל שכר של מורים.

חיים מויאל: אתה צריך להיות מורה.

חיים מויאל: אתה צריך להיות מורה בפועל.

חיים מויאל: אבל היוצאים מן הכלל הם גם שאלה.

חיים מויאל: אני לא יודע להגיד, אולי מנהלי אגפי חינוך.

חיים מויאל: צריך לבדוק את זה.

חיים מויאל: אין כמעט במערכת,

יעקב מרגי: יועצות מקבלות אופק חדש?

חיים מויאל: יועצות מלמדות, בתוך הכיתה.

חיים מויאל: אני לא מדבר,

יעקב מרגי: חיים, עזוב את מה שצריך להיות.

יעקב מרגי: אנחנו כולנו משחקים בנדמה לי.

יעקב מרגי: אנחנו ברמה הבית ספרית יודעים.

שרן השכל: יש לי שאלה, אני רואה פה לא מעט הבדלים בין בעצם קב"סים לבין עובדים לקידום נוער.

שרן השכל: החל משכר, חופשות, מקרים וכו'.

שרן השכל: האם יש התנגדות בעצם של משרד החינוך אולי להגדיר גם אותם כעובדי קידום נוער, אולי עד לפתיחת אותם הסכמי שכר?

חיים מויאל: פרופסיה אחרת, צריך לדון, לפחות בהשוואת התנאים.

יעקב מרגי: חיים מויאל אומר לך, מבחינתו לתת להם עכשיו אופק חדש.

יעקב מרגי: זה לא הוא.

יעקב מרגי: זה האוצר.

יעקב מרגי: הוא לא המעסיק שלהם.

חיים מויאל: מרגי העלה את זה ב-2018 בוועדה.

שרן השכל: חיים, תודה רבה על הדברים.

עופר כסיף: יש לי גם שאלה.

עופר כסיף: הרי הקב"סים אמורים להיות מיוצגים על ידי הסתדרות המורים.

שרן השכל: יש פה איזו שהיא מניעה, הם לא מגיעים לוועדה,

יעקב מרגי: העוות נובע מזה, הסתדרות המורים אתם יודעים כמה זמן לקח, והגננות, יש סדרי עדיפויות.

שרן השכל: זה מצטרף לשורה של ועדות שלא מגיעים אליהן, ואולי זה גם כן מראה על סוג של רצינות, ואולי באמת לקראת הסכמי השכר הבאים כדאי לבנות התאגדות,

יעקב מרגי: אל תבני על הסכמי השכר.

יעקב מרגי: את יודעת למה, זה מה שרציתי לומר לך, שכחו אותי בבית, את מכירה את זה?

יעקב מרגי: בהתחלה שכחו את הגננות, עכשיו קצת התרגלו לגננות.

שרן השכל: צריך שהקב"סים יהיו בארגון שייצג אותם כראוי, זה יכול לתת גם כן פתרון לדבר הזה.

שרן השכל: אנחנו ראינו כבר אנשים שעשו מהפיכות שונות מהתאגדויות כאלה.

שרן השכל: במלים אלו אנחנו נעבור למשרד האוצר, שנמצא אתנו גם כן היום.

שרן השכל: נמצאת אתנו רוני שטרק, מאגף השכר.

שרן השכל: שלום, בוקר טוב רוני.

שרן השכל: אנחנו יודעים שבסופו של דבר אתם דנים אל מול הארגונים על איזו שהיא תכנית כללית ביחד עם כולם.

שרן השכל: אבל בסופו של דבר אנחנו רואים שפעם אחר פעם בתוך הסכמי השכר הקב"סים נדרסו.

שרן השכל: אין לזה מילה אחרת.

שרן השכל: התעלמו מהם לחלוטין.

שרן השכל: אני לא חושבת שיש מגזר אחר, שמשנות השבעים, משנת 76' לא נגעו בשכר שלהם.

שרן השכל: זה משהו בלתי נתפס.

שרן השכל: זאת אומרת קודם כל השאלה היא פה האם האוצר לא שם איזו שהיא נורה אדומה לעניין הזה.

שרן השכל: כי ברור שהדבר הזה יעלה בעתיד.

שרן השכל: הדבר השני, אנחנו מבינים הסכמי השכר אמורים להיפתח.

שרן השכל: השאלה שלנו היא קודם כל עמדה רשמית של משרד האוצר לעניין הקב"סים.

שרן השכל: ואל תגידו לי הסכמי השכר.

שרן השכל: מה העמדה הספציפית שלכם לדבר הזה, שמשנת 76' יש פה מגזר שלם שלא עודכן השכר שלו.

שרן השכל: אנו מבקשים לדעת האם ניתן עד לפתיחת הסכמי השכר, מה אנחנו כן יכולים לעשות.

שרן השכל: אל תגידו לנו מה אי אפשר לעשות, תגידו לנו מה כן אפשר לעשות.

שרן השכל: והועלו כאן מספר דברים, החל מהגדרה כעובדי הוראה, וכלה באולי ממעד של קידום נוער, שאגב יש להם פחות הכשרה ועדיין הם מקבלים שכר יותר גבוה.

שרן השכל: איזה פתרונות יצירתיים אתם יכולים לתת לנו, עד לאותה פתיחה של הסכמי השכר.

שרן השכל: והדבר השלישי הוא קודם כל האם התקיימה הישיבה המקדימה שאותה הוועדה דרשה, עם האוצר, משרד החינוך והשלטון המקומי, על מנת לדון כבר בפתיחת ההליכים האלו.

שרן השכל: ומה היא עמדתכם בעניין הזה.

רוני שטרק: בסדר, אז אני אתחיל מהנושא הראשון, שתנאי ההעסקה והשכר לא עודכנו מזה מספר שנים.

רוני שטרק: ב-2017 נחתם הסכם קיבוצי, שחתום עליו מרכז שלטון מקומי והסתדרות המעוף כנציגות העובדים.

רוני שטרק: ושם היו כמה שינויים.

רוני שטרק: היתה תוספת שקלית של חמש מאות שקלים שמתעדכנת, כמו שהזכירו את ההכרה בשנות הוותק,

יעקב מרגי: זה כל המשק קיבל, זה לא עדכון ספציפי.

רוני שטרק: היה גמול ניהול שלא היה, והכרה בכפל תואר.

רוני שטרק: העלו את האחוז תוספת בגין כפל תואר.

רוני שטרק: במסגרת עסקת החבילה, דיברתם לא לדבר על ההסכמים, אבל עסקת החבילה בעצם חתומים על שקט תעשייתי.

יעקב מרגי: אולי תפנו ליו"ר ההסתדרות, מהחמישים מיליון שהוא קיבל, שיקצה למגזר חמש מאות מיליון.

שרן השכל: זה לא מהבהב לכם כסוג של נורה אדומה?

רוני שטרק: אני אגיד שאנחנו בעצם לא צד להסכמים האלה, אנחנו כמשרד האוצר, הממונה על השכר, אנחנו מאשרים את ההסכמים.

יעקב מרגי: הם נתנו את הדמי שתיקה.

יעקב מרגי: לבר-דוד, הם נתנו דמי שתיקה, ושיעשה בהם מה שהוא רוצה.

יעקב מרגי: שבע מאות עובדים מה הם מזיזים לו בבחירות הבאות.

רוני שטרק: ככל שתהיה הסכמה בתוך ההסתדרות, נציגות העובדים והמעסיקים.

שרן השכל: יש לי שאלה רוני, אם עכשיו משרד החינוך מאשר, אם עכשיו משרד השלטון המקומי גם מאשר את ההטבה הזו, או את קידום התנאים, האם אתם תתנגדו, במידה ואתם לא צד אלא רק מאשרים את העסקה?

רוני שטרק: אנחנו עדיין בתוך הסכם השקט התעשייתי.

רוני שטרק: צריך להבין באמת מאיפה מקורות התקצוב של הנושא הזה.

רוני שטרק: עסקת החבילה, העבודה מאוד מוערכת,

שרן השכל: קודם כל ההסכמים נפתחים עוד מעט.

שרן השכל: אנחנו מעוניינים לתת פתרון זמני, עד לפתיחת ההסכמים.

שרן השכל: אבל שני דברים, אחד ההסכמים ייפתחו, השאלה היא אם לכם תהיה התנגדות בעניין הזה.

רוני שטרק: ככל שתהיה הסכמה, משרד החינוך, המעסיקים וההסתדרות יחליטו להקצות מתוך עסקת החבילה את הסכומים, לנו לא תהיה התנגדות לדבר הזה.

שרן השכל: מבחינת

שרן השכל: כם עכשיו לעדכן לשבע מאות האנשים האלו, במידה ויש הסכמה עם השלטון המקומי, עם ההסתדרות ועם משרד החינוך, אתם תאשרו את זה?

רוני שטרק: זה מתקציב הקופסה.

רוני שטרק: זאת אומרת עסקת החבילה מדברת על שקט תעשייתי, והקצאת מקורות מתוך הדבר הזה.

שרן השכל: אז קודם כל הם אומרים לכם חבר'ה, לכו תתאגדו בארגון עובדים אחר, משום שההסתדרות זרקה אתכם פה מתחת לגלגלים.

שרן השכל: זה קודם כל.

שרן השכל: יש עוד חמישה ארגוני עובדים שיכולים לייצג אתכם אולי בקצת יותר כבוד מהבחינה הזאת.

שרן השכל: יכולים גם להקים ארגון משלהם.

שרן השכל: נראה לי שאתם תצליחו לייצג את עצמכם הרבה יותר טוב מול האוצר, כדי לבנות לכם מסגרת תקציבית לארגון הספציפי הזה שלכם.

שרן השכל: מהבחינה הזאת.

שרן השכל: הדבר השני, תראי, מבחינתכם, עלות עכשיו של הכפפה לשכר של תעודת הוראה נגיד, באיזו עלות מדובר?

שרן השכל: שבע מאות עובדים?

רוני שטרק: זה נתונים שאני לא יודעת להגיד.

רוני שטרק: אני לא מכירה את נתוני השכר של השלטון המקומי, זה משהו שאפשר לבדוק ולהחזיר תשובה.

משה טור פז: אני אתן לך תשובה ברשותך, אם נשחק במספרים, כי בדקתי אותם קודם, אנחנו מדברים בסדר גודל של שבעים מיליון.

משה טור פז: מאה אלף שקל לעובד.

משה טור פז: זה כדי לעדכן אותם כעובדי הוראה.

יעקב מרגי: אני חושב שהגזמת.

יעקב מרגי: מאה אלף לעובד?

יעקב מרגי: שנתי?

יעקב מרגי: זה הרבה.

משה טור פז: חברים, בדקנו את זה.

משה טור פז: וקב"ס יורד בתנאי השכר שלו בין עשרים לחמישים אחוז לעומת מה הוא עשה קודם.

משה טור פז: אני פוגש קב"סים שהיו מנהלי בתי ספר.

משה טור פז: קב"סים שהיו מורים עשרים שנה.

משה טור פז: הם באים להיות קב"סים, הם נחתכים, אמרתי, בין עשרים לחמישים אחוז.

משה טור פז: גבירתי, אם אנחנו מדברים על הילדים הנושרים, סליחה על הביטוי, זה לא כסף.

משה טור פז: זה לא כסף למדינה.

משה טור פז: אם המדינה רוצה,

אורית סטרוק: זה לא כסף בשום פרמטר.

אורית סטרוק: מה זה שבעים מיליון שקל, זה באמת גרושים.

שרן השכל: משרד החינוך, מה העלות של הכשרה של קב"ס שנושר?

שרן השכל: כמה עולה לכם להכשיר קב"ס?

שרן השכל: אם קב"ס עכשיו נושר, כמה עולה לכם להכשיר אחד חדש?

חיים מויאל: אנחנו נותנים קורס לקב"ס חדש, באקדמיה, זו לא עלות גבוהה.

חיים מויאל: אבל הליווי שלו, ההדרכה שלו.

חיים מויאל: אני צריך לעשות חישוב.

חיים מויאל: אין לי חישוב מדוייק להגיד.

שרן השכל: כמה נשרו בשנתיים האחרונות?

חיים מויאל: יש לנו נתון של חמש שנים האחרונות.

חיים מויאל: מאתיים שבעים.

שרן השכל: מאתיים שבעים נשרו?

חיים מויאל: וחזרו למערכת מאתיים חמישים.

חיים מויאל: כלומר יש פער של כעשרים ומשהו,

שרן השכל: זה שליש מהעובדים.

חיים מויאל: לכן לא טענתי שום טענה לעניין הזה.

חיים מויאל: אבל שוב, נחזור לעניין, השכר הוא נמוך, צריך להגיד את זה.

שרן השכל: האוצר, רוני, אתם ישבתם באותה ישיבה שהוועדה דרשה שתשבו עם משרד החינוך והשלטון המקומי?

שרן השכל: קיימתם ישיבה כזו?

רוני שטרק: אנחנו ישבנו עם מרכז השלטון המקומי, כן, אני לא זוכרת אם משרד החינוך היו.

רוני שטרק: החינוך לא היו, ההסתדרות היו.

רוני שטרק: המסגרת היתה שבעצם ההתכנסות תהיה סביב הסכמי המסגרת.

שרן השכל: התכנסתם כדי להחליט שההתכנסות תהיה בעוד שנה בעצם, זה בדיחה.

רוני שטרק: בדיון הזה דובר גם על אולי שינוי במסגרת העלות שכבר ניתנה.

שרן השכל: אבל דברים, פרטים טכניים.

שרן השכל: תקשיבי, אנחנו מדברים פה קודם כל על תקופת מעבר של שנה עד להסכמים האלו.

שרן השכל: בואו נתחיל לדבר על זה, בואו תתחילו לראות איך אנחנו מתקנים את זה.

שרן השכל: לבוא ולהגיד שאנחנו נדון בזה בשלב מאוחר יותר במסגרת הזו.

שרן השכל: זה לא מה שביקשנו.

שרן השכל: ביקשנו להוציא אותם פרטנית מהדבר הזה ולדון ספציפית לעניינם, מה המסגרת שאותה אתם רוצים לבנות.

שרן השכל: ההסתדרות ואתם.

שרן השכל: אנחנו כרגע לא מתעניינים בכל מה שקשור להסכמי השכר.

שרן השכל: אכפת לנו מהקב"סים.

שרן השכל: ביקשנו דיון מיוחד לעניין הקב"סים, מה התכנית לעוד שנה.

שרן השכל: את יודעת מה, אותם האנשים האלה שסוחבים כבר עשרות שנים, אומרים לך שליש מהם פרשו בחמש שנים.

שרן השכל: שליש מהם.

שרן השכל: מתעלמים מהעלות של ההכשרה.

שרן השכל: אנחנו צריכים את האנשים האלה.

שרן השכל: תקשיבי, היינו בנגב עכשיו, תראי מה זה, עומדים לפנינו, על כל האיזור של הפזורה בנגב, שמונים ושניים אלף תלמידים, עשרים קב"סים.

שרן השכל: ואחוז הנשירה הכי גבוה.

שרן השכל: אחד על מעל לארבעת אלפים ילדים.

שרן השכל: את יודעת מה אותו ילד עושה כשהוא לא מגיע לבית ספר?

שרן השכל: אני הייתי שם בתחנות דלק באיזור באר שבע.

שרן השכל: את יודעת מה הם מספרים?

שרן השכל: ילדים בני שבע, שמונה, תשע, מגיעים עם רכב, בלי לוחית רישוי, איזה מוט מחודד, אומרים לבעל המקום בקופה, תן לי את כל הקופה או שאני דוקר אותך.

שרן השכל: ככה.

שרן השכל: ובורחים ככה עם הכסף.

שרן השכל: איפה הילדים האלה?

שרן השכל: הקב"סים שם.

שרן השכל: איך אחד יכול לשמור על ארבעת אלפים ילדים?

שרן השכל: זה הכל מתחיל בחינוך.

שרן השכל: הכל.

שרן השכל: הבעיה שלנו בנגב מתחילה גם בנקודה הזאת.

שרן השכל: וזו נקודה כואבת.

שרן השכל: היא כואבת ומתפרסת לכל כך הרבה תחומים.

שרן השכל: אז ביקשנו, ביקשנו ישיבה מיוחדת.

שרן השכל: את יודעת מה, הם סחבו שלושים שנה, ארבעים שנה, חמישים שנה כמעט, הם יסחבו עוד שנה אחת.

שרן השכל: אבל אנחנו ביקשנו לבוא ולדבר ולראות מה הולך להיות בשנה הבאה.

יעקב מרגי: כי אין בטחון שגם בשנה הבאה יתנו להם מענה.

שרן השכל: ביקשנו דיון מיוחד, להתחיל לפתוח, לדבר על זה.

שרן השכל: אני לא מבינה למה לא קיימתם אותו.

רוני שטרק: אני אגיד שבלי המסגרת עלות קשה להבין לאן אנחנו רוצים להתכנס.

רוני שטרק: כל דבר כזה בסופו של דבר צריך להתכנס להסכמות שיהיו בין המעסיקים, זאת אומרת בין המעסיק, להבין בדיוק לאיזה כיוון, מה הם ירצו.

שרן השכל: מה היתה הבקשה של ההסתדרות מכם, לעניין הקב"סים?

שרן השכל: להשוות לקידום נוער?

שרן השכל: עלייה בעשרים אחוז?

רוני שטרק: לא, זה לא מה שדובר בפגישה.

שרן השכל: מה דובר בפגישה?

שרן השכל: מה העמדות, הקווים שהציגו לאותם שבע מאות איש שהם מייצגים, אמורים לשמור ולהגן עליהם?

רוני שטרק: דובר על דרגה אישית.

רוני שטרק: דרגה אישית זה דרגה מעל מתח הדרגות הקיים של העובד.

שרן השכל: והמשמעות הכספית של זה?

משה טור פז: חמש מאות שקל.

רוני שטרק: והגדלת גמול ניהול, של העובדים.

שרן השכל: והעלות של גמול ניהול?

רוני שטרק: כעשרה אחוז מהשכר.

רוני שטרק: והיה עוד נושא שאני לא זוכרת אותו כרגע.

משה טור פז: גבירתי, מה שעולה פה זה שהאנשים המסכנים האלה, סליחה על הביטוי, לא יוצגו.

משה טור פז: זרקו אותם מתחת לגלגלים, הארגון היציג לא ייצג אותם.

משה טור פז: ומי שמטפל בילדים הכי מסכנים במדינת ישראל, הכי חלשים, נזרק לכלבים כי לא ייצגו אותם.

משה טור פז: זה הכל.

משה טור פז: עדיף להיות מורה, הסתדרות המורים תגן עליך.

משה טור פז: זה חוסר צדק משווע, ואני אומר גם לך, האוצר לא צריך להסכים לזה.

משה טור פז: זה לא עניין של מאבקי כוח.

משה טור פז: גם האוצר צריך לפעמים לבוא ולומר,

שרן השכל: זה יותר מזה, זו דרישה של הוועדה.

שרן השכל: למה, כי זה אינטרס לאומי.

שרן השכל: ברגע שאנחנו אומרים לכם, חבר'ה זה אינטרס לאומי, לא אכפת לי ההסתדרות.

שרן השכל: הם לא מייצגים אותם.

שרן השכל: זה לא לשמור על האינטרסים שלהם.

שרן השכל: פעם אחר פעם הם מוכיחים את זה.

שרן השכל: אנחנו רוצים לשמור על האינטרסים שלהם.

שרן השכל: למה, כי הם שומרים על האינטרס הלאומי שלנו אחר כך.

שרן השכל: הכל מתחיל מחינוך.

שרן השכל: והם אלו שעומדים בשער.

שרן השכל: מאלו שלא מגיעים לאותו בית ספר, מאלו שהמערכת איבדה.

שרן השכל: מאלו שהמערכת לא מאמינה בהם.

שרן השכל: הם מחזירים אותם חזרה, להיות אנשים שיתפקדו בחברה.

שרן השכל: שיהיו אנשים מוצלחים.

שרן השכל: יגשימו את הפוטנציאל שטמון בהם.

שרן השכל: כל אחד כזה שאחד פה מציל, זה עולם ומלואו.

שרן השכל: הוא יכול להיות הסטרטאפיסט הבא.

שרן השכל: וזה אינטרס לאומי.

שרן השכל: ופה אנחנו מבקשים ישיבה רצינית, אנחנו מבקשים נתונים, איך אתם מתכוונים לעדכן את השכר שלהם.

שרן השכל: תביאו כלים פרקטיים, שישתלם להם להישאר שם, ולא לחזור ללמד באותו בית ספר.

משה טור פז: ושלא נהיה פה עולם שלישי, ששירות לעניים הוא שירות עני.

משה טור פז: כמו בעולם שלישי.

משה טור פז: כי זה מה שקורה נכון לעכשיו.

משה טור פז: מי שדואג לילדים השקופים, נהיה בעצמו שקוף.

משה טור פז: וזה התנהלות לא של מדינה מתוקנת.

משה טור פז: במדינה מתוקנת לוקחים את אלה שעוסקים בחלשים, ומעצימים אותם, כדי שיהיו יותר חזקים.

רוני שטרק: אני אציין שאנחנו נהיה ליד דרישות המעסיקים, ככל שהוא ירצה, והוא יידע,

שרן השכל: אנחנו נעלה עכשיו את השלטון המקומי.

שרן השכל: אבל חבר'ה, יש לכם שנה עכשיו לדאוג לכם להתארגנות רצינית.

שרן השכל: אני אומרת לכם, קודם כל אורית, תאמינו לי, לא תרד מהנושא, וגם חבר הכנסת טור-פז, יש כאן, אני אומרת לכם, זה לא דיון ראשון, זה גם לא יהיה דיון אחרון, אנחנו נעקוב כדי לוודא שהדבר הזה קורה.

שרן השכל: כי כמו שאמרתי זה אינטרס לאומי שלנו.

שרן השכל: ויש לכם שנה להתארגן כמו שצריך, שמישהו ייצג אתכם כמו שצריך.

שרן השכל: אתם יכולים לעשות את זה.

שרן השכל: ובנימה זו אני רוצה בבקשה להעלות את השלטון המקומי, שנמצא אתנו בזום.

שרן השכל: למרות שביקשנו גם כן הגעה, אבל מסתבר שהם חולים.

שרן השכל: נמצאת אתנו עירית ורונין, בבקשה.

עירית ורונין: צהריים טובים לכולם, אני מסכימה עם מרבית הדברים שנאמרו כאן, וגם אין טעם שאני אחזור על זה.

עירית ורונין: כמו שרוני ציינה, באמת התקיים משא ומתן, ובחודש ספטמבר 2017 כן נחתם הסכם קיבוצי בדבר העלאת שכר לקב"סים, בסכום של 500 ₪.

שרן השכל: אנחנו כבר הבהרנו את זה שזו לא היתה עלייה לקב"סים, זו היתה עלייה לכלל המשק.

שרן השכל: אז לא דנתם ספציפית לעניין הקב"סים.

עירית ורונין: אנחנו בעצם כשניהלנו משא ומתן, לבקשתכם, יחד עם ההסתדרות, וגם ביחד עם משרד האוצר, אנחנו גם הבענו את הרצון ואת ההסכמה שלנו שבעצם הקב"סים לא יבואו רק מתחום ההוראה, אלא יכולים להיות גם עובדים מתחום טיפולי, כמו עבודה סוציאלית, וגם מדריכי קידום נוער.

עירית ורונין: ואז באמת לא תורגש כזאת פגיעה בשכר.

עירית ורונין: כי אתם צריכים, עובד שמגיע מתחום עובדי ההוראה, הוא מרגיש באמת פגיעה אמיתית בשכר שלו.

עירית ורונין: לכן אולי כדאי לעשות באמת חשיבה גם לגבי תחום טיפולי אחר.

שרן השכל: יש לי שאלה, כמה עובדים סוציאלים היום מועסקים אצלכם?

שרן השכל: כמה נמצאים?

עירית ורונין: אני חושבת שהמספר שבע מאות הוא מספר נכון.

שרן השכל: וכמה תקנים פנויים אצלכם לעובדים הסוציאליים?

עירית ורונין: אני לא יודעת להגיד לגבי תקנים.

שרן השכל: אז אני אגיד לך, יש שלושים אחוז תקנים פנויים לעובדים הסוציאליים.

שרן השכל: שלושים אחוז.

שרן השכל: אנחנו אפילו לא מדברים על התנאים של העובדים הסוציאליים.

שרן השכל: אז קשה לי להאמין שעוד בתנאים יותר נמוכים ממה שהיום העובדים הסוציאליים מקבלים, אותם עובדים סוציאליים שמקבלים שכר יותר גבוה במקומות אחרים יבואו לעבוד כקב"סים.

שרן השכל: אז בואו, אל תמציאו לנו פתרונות שבסוף לא עובדים.

אורית סטרוק: אפשר גם להציע שיבואו מתחום אולי עובדי הניקיון.

עירית ורונין: אבל אני רוצה להגיד משהו, הבעיה של השכר במגזר הציבורי, ובפרט ברשויות המקומיות זה לא סוד.

עירית ורונין: אנחנו מתמודדים גם עם הסייעות, כמו שאתם יודעים, אני רק רוצה לומר, ככל שיהיה לנו באמת שיפוי, אז אנחנו באמת נמצא את הדרך להעלות את השכר.

עירית ורונין: אבל בסופו של דבר זה מסתכם בזה שצריך כסף.

עירית ורונין: וככל שיהיה שיפוי ממשרד החינוך אנחנו יותר מנשמח לחשוב על הדרך להעלות שכר.

עירית ורונין: כמובן שאני מדברת על הסכם שאחרי סיום עסקת החבילה, אנחנו מוכנים בכפוף לשיפוי לשבת ולדבר ולנהל משא ומתן.

עירית ורונין: תמיד היינו פתוחים לזה.

עירית ורונין: כמו שעשינו ב-2017.

שרן השכל: קודם כל אני לא חושבת שאתם פתוחים לזה, משום שהדיון על קב"סים לכשעצמם לא עלה.

שרן השכל: לא היה שום עדכון.

עירית ורונין: כשהיו דיוני שכר בכל המשק אז היה.

שרן השכל: לא ניהלתם דיון לעניין הקב"סים.

שרן השכל: היה דיון לעניין כלל עובדי המשק, שקיבלו את ההעלאה, שכלל עובדי המשק קיבלו.

עירית ורונין: גבירתי אני אשמח להעביר אליך באופן אישי את ההסכם הקיבוצי ספציפי של קב"סים.

עירית ורונין: הוא לא של כולם, הוא פרטני ספציפית לקב"סים, ואני אשמח להעביר את זה לוועדה בשמחה רבה.

עירית ורונין: הסכם קיבוצי מ-19.9.2017 שהוא ייעודי של קב"סים.

עירית ורונין: חשוב להבין שכן היה פה שיפור בתנאי השכר, אולי לא כמו שרוצים, אבל במסגרת העלויות התקציביות שעמדו לרשותנו דאז, זה מה שהיה ניתן לתת.

עירית ורונין: אפשר יותר בוודאי, אם רוצים יותר.

עירית ורונין: זה המון תלוי בתיקצוב בסופו של דבר.

עירית ורונין: אבל היה הסכם ואני אשמח להעביר אותו.

שרן השכל: משרד החינוך מסבסד שבעים וחמישה אחוז, ואתם עשרים וחמישה אחוז?

שלמה קרעי: וכל זה ביחד מגיע לשבעים אחוז משכר מורה.

שרן השכל: אנחנו דנים כאן האם להשוות ולהעלות לפחות גם בשנה הקרובה ללא פחות מעשרים אחוז, כפי שמקבלים נגיד עובדי קידום נוער.

שרן השכל: האם השלטון המקומי, במידה והמדינה ומשרד החינוך מוצאים את המקום בעצם לתת את הצד שלהם, את השבעים וחמישה אחוז, האם אתם תתנגדו לתת את התוספת מתוך העשרים וחמישה אחוז שאתם צריכים לתת?

עירית ורונין: הבעיה היחידה, ההסכם במסגרת עסקת החבילה, שבעצם מחייב שקט תעשייתי עד תחילת 2023.

עירית ורונין: אפשר להתחיל כמובן לנהל דיונים על זה, זה בוודאי.

שרן השכל: כן, אבל הבנו שלדיון האחרון לא היה דיון כל כך מפרה.

עירית ורונין: יפה בן דוד ביקשה תוספת ניהול, אני יכולה להגיד מה היה שם, יפה בן דוד ביקשה תוספת ניהול, היה דיבור על דרגה אישית באמת,

משה טור פז: בדקתי, דרגה אישית זה מאתיים וחמישים ₪ באמת, הגזמתי, זה לא חמש מאות.

עירית ורונין: עלו רעיונות.

עירית ורונין: זה משהו שצריך לחשוב עליו.

עירית ורונין: אתם רוצים את ההבדל למה עובדי קידום נוער זה יוצא יותר?

עירית ורונין: כי עובדי קידום נוער הם מדריכים.

עירית ורונין: אז הם מועסקים לפי נגזרת של שלושים שעות שבועיות.

עירית ורונין: בעוד שבעצם קב"סים בגלל אופי עבודתם מועסקים כמו כל עובדי הרשויות המקומיות לפי ארבעים ושתיים שעות.

עירית ורונין: ערך השעה כביכול יוצא גבוה יותר.

עירית ורונין: זה רק לסבר את האוזן לגבי הסיבה, שתבינו למה.

שלמה קרעי: קודם כל אני לא יודע למה גב' יפה בן דוד לא מגיעה לדיון כזה.

שרן השכל: אני אגיד לך, יש לנו פה חרם על ועדת החינוך.

שרן השכל: גם לדיון על המורים לא הגיעה, גם לוח החופשות לא הגיעה, היה לנו דיון פה על הגנים הפרטיים והציבוריים, לא הגיעה, והיום הקב"סים.

שרן השכל: פתאום חוטפים חום.

שלמה קרעי: אז אולי תגישי חוק, שקצת יזעזע את אמות הסיפין.

שרן השכל: אני בררתי מול יושב ראש הכנסת לעניין הזה, לצערי כל עוד הם לא ממשרדים ממשלתיים אנחנו לא יכולים לחייב אותם, או גורמים ציבוריים, אנחנו לא יכולים לחייב אותם.

שרן השכל: ההסתדרות היא גוף פרטי.

שרן השכל: אבל אני חושבת שבסוף כשהציבור רואה כמה מזלזלים בו, הם יכולים להתארגן ולייצג את עצמם פי אלף יותר טוב ממה שארגון כזה כנראה ייצג אותם.

שלמה קרעי: הבנתי שרוב הדברים נאמרו, שמעתי שרוב הדברים נאמרו.

שלמה קרעי: אבל באמת חשוב שהעובדות יהיו על השולחן.

שלמה קרעי: שקב"סים, כדי להתקבל לעבודה כקב"ס, דורשים מהם את אותן דרישות שדורשים ממורים.

שלמה קרעי: והשכר הממוצע, אם קב"ס היה הולך להיות מורה, הוא היה מרוויח כנראה שלושים אחוז יותר מאשר הוא מרוויח כיום כקב"ס.

שלמה קרעי: והדבר הזה הוא לא מתקבל על הדעת.

שלמה קרעי: לא משנה אם עשו איזה שהוא הסכם, אם מישהו עשה הסכם קיבוצי, פתח אותו וסגר אותו מייד בלי לעשות כמעט שום שינוי ב-2017.

שלמה קרעי: לא יתכן שהמורים שגם ככה, אני לא יודע כמה קב"סים משתכרים, אבל אני יודע שמורים משתכרים משכורות שלא מספיקות בכלל.

שלמה קרעי: אשתי מורה, והיא משתכרת עשרים שנה ותק, והיא באמת, המשכורות הן לא משכורות בשמים בכלל, וזה זלזול בחינוך של הילדים שלנו.

שלמה קרעי: אשתי לצורך העניין עובדת תשעים ושתיים אחוז משרה, מכניסה שמונה וחצי אלף שקל נטו.

שלמה קרעי: זה משכורת של מורה, עם תואר ראשון ושני, וותק של שמונה עשרה, תשע עשרה שנה.

שלמה קרעי: אז אם זה מה שהיא מרוויחה אני לא יודע מה קבס"ית מרוויחה.

שלמה קרעי: מדברים כאן עכשיו בוועדת העבודה והרווחה ליד להעלות את שכר המינימום לשבעת אלפים מאתיים, לששת אלפים חמש מאות.

שלמה קרעי: הקב"סים אולי יהיו בסוף מתחת לשכר המינימום בקצב הזה.

שלמה קרעי: זה לא סביר.

שלמה קרעי: אנחנו צריכים לעשות כאן עבודה רצינית, גבירתי יושבת הראש.

שלמה קרעי: אני סומך עליך, למרות שאני עדיין מחכה למוכר שאינו רשמי, ששם עוד לא סיימנו,

שרן השכל: הייתי צריכה עכשיו לבטל יומיים של דיונים.

שרן השכל: בוא נעשה הסכם על החקיקה, ואז נכניס גם את הדיונים האלה.

שלמה קרעי: אפשר לנהל דיונים תוך כדי החקיקה.

שלמה קרעי: גם את זה אפשר.

שלמה קרעי: בנושא של המוכר שאינו רשמי אני אדאג לאישור.

שלמה קרעי: וגם לקב"סים.

שלמה קרעי: אז תודה.

שרן השכל: אני מבקשת באמת מעירית שתישאר איתנו, ואני מבקשת עירית, גם כן בעניין השאלה הזו, אם אנחנו מצליחים למצוא סוג של פתרון ביניים, לפחות עד פתיחת אותם הסכמי השכר, בסוג של העלאה מסויימת, בין אם זה עשרה או עשרים אחוז, האם אתם תסכימו להוסיף את התוספת שלכם.

שרן השכל: אנחנו נמצא את המקור, מבחינת המדינה, מבחינת משרד החינוך.

שרן השכל: האם אתם תסכימו גם כן ללכת לקראתנו, ולקראת הקב"סים.

שרן השכל: אף אחד לא מאיים בשביתה, ואף אחד לא מאיים בפתיחת אותם הסכמים שנחתמו.

שרן השכל: אנחנו מנסים למצוא פתרון לשנה הקרובה, משום שבחמש שנים האחרונות פרשו כמעט שליש מהקב"סים במדינת ישראל.

שרן השכל: וגם ככה התקנים הם כל כך קטנים על הילדים האלה.

שרן השכל: אנחנו באמת רואים את זה כסוג של משימה לאומית.

שרן השכל: אנחנו מבקשים אתכם לשים כתף מתחת לאלונקה, ולעזור לנו לעזור להם, כדי שאנחנו נצליח ביחד.

שרן השכל: זו השאלה קודם כל שאנחנו מפנים אליך.

עירית ורונין: את בעצם מבקשת מאתנו לבחון האם אנחנו נוכל לעמוד באותם עשרים וחמישה אחוז בתקופה הנוכחית בהנחה שמשרד החינוך ישים את השבעים וחמישה אחוז, כאשר אנחנו מדברים על העלאה של עשרה אחוז?

שרן השכל: אנחנו מדברים על העלאה של בין עשרה לעשרים אחוז.

שרן השכל: אנחנו רוצים משהו, עד לפתיחת אותם הסכמי השכר, ששם אני מקווה שעד אז ימצאו באמת ייצוג שיוכל להילחם על הזכויות שלהם.

שרן השכל: אבל עד אז אנחנו רוצים כן לתת פתרון.

שרן השכל: כי אנחנו לא רוצים עוד נושרים בקב"סים עצמם.

שרן השכל: אנחנו גם ככה במצוקה שם.

שרן השכל: ולכן השאלה אם אתם יכולים לבוא ולהשתתף, תגידו לנו בכמה אחוזים, משהו שבאמת נראה לכם סביר שאתם יכולים לעמוד בו, ואנחנו ננסה למצוא גם כן את המקורות מבחינת המדינה.

עירית ורונין: אז גבירתי אני אבקש ברשותך כמובן לבחון את זה, אין לי את האפשרות לתת לך תשובה בזמן הזה, אבל אני מבטיחה שאני אעלה את זה בפני גם היושב ראש וכמובן כל הגורמים המוסמכים, ואנחנו נחזיר תשובה לוועדה.

שרן השכל: קודם כל תודה רבה עירית, אנחנו מעריכים זאת, ואנחנו כמובן נקיים דיון המשך ונעקוב, אנחנו ממתינים לשמוע את התשובה בעניין הזה.

שרן השכל: אני מבקשת שתישארי איתנו משום שאני מניחה שיעלו כאן שאלות.

שרן השכל: נמצאים אתנו כאן לא מעט מאותם נציגים של הקב"סים, ולכן אנחנו נתחיל.

שרן השכל: אני מבקשת לתת את רשות הדיבור לנציג איגוד מחלקות חינוך, שי פרוכטמן, בבקשה.

שי פרוכטמן: שלום ליושבת ראש ולחברי הכנסת, ונציגים, חיים מויאל והקב"סים, שאני מבין שנמצאים שם, רק המצלמה לא מראה לנו אותם.

שי פרוכטמן: אני חייב להגיד שאפו גדול וכל הכבוד לכם על הדיונים האלה בנושא הקב"סים.

שי פרוכטמן: אנחנו כמנהלי אגפי החינוך ומחלקות החינוך ברשויות, שבעצם הקב"סים עובדים אצלנו, אתנו, רואים את החשיבות הגדולה של הפעולות, המעשים שלהם.

שי פרוכטמן: והעובדה שהשכר שלהם באמת תקוע שנים, ההגדרה של התפקיד שלהם גם היא תקועה שנים, מחייבת דיון מעמיק, הרבה מעבר לרק תוספות שכר.

שי פרוכטמן: אני חייב להגיד שהנהלת האיגוד ומשרד החינוך, אתמול קיימנו שיח של הנהלת איגוד מנהלי מחלקות החינוך במטה משרד החינוך, הפדגוגי, בהובלה של הסמנכ"לית אינה זלצמן.

שי פרוכטמן: קיימנו דיון בנושא הזה ודיברנו על זה שבאמת צריך, כמו שחבר הכנסת מרגי אמר, צריך לשנות את המודל תפיסה של התפקיד הזה.

שי פרוכטמן: זה כבר לא רק אותו מורה, שפעם היה סוג של מחפש את אותם תלמידים בנשירה ויודע לתת להם את המענים.

שי פרוכטמן: זה היום הרבה מעבר.

שי פרוכטמן: בטח שהשנתיים של הקורונה יצרו צורך אדיר בנושא הזה.

שי פרוכטמן: וצריך לחשוב על איזה שהוא סוג של הכשרה של מענים נוספים לאותם קב"סים, וכמובן להתאים את זה לשכר שמתאים לדרישות התפקיד.

שי פרוכטמן: הם היום פסיכולוגים, עובדים סוציאליים, מורים, הם מדריכי נוער, הם באמת בתפקיד שלהם עושים כמעט הכל.

שי פרוכטמן: זה אחד.

שי פרוכטמן: דבר שני, כבר תקופה ארוכה שהאיגוד מעלה את הצורך בהוספה של תקנים.

שי פרוכטמן: התקנים של הקב"סים ברשויות, בשלטון המקומי, הם בנויים על איזה שהוא מודל של 2016.

שי פרוכטמן: עברו שש שנים, יש גידול טבעי, אבל לא היה גידול טבעי בתקנים.

שי פרוכטמן: אנחנו עובדים על זה גם עם משרד החינוך.

שי פרוכטמן: אבל שוב, כל חודשיים אומרים לנו עוד מעט, עוד מעט, משרד האוצר, משרד האוצר יתן פתרונות.

שי פרוכטמן: חייבים לפתור את הסיפור הזה.

שי פרוכטמן: כי זה יוריד גם קצת מהעומסים שיש על הקב"סים, שהם נשארים היום ומחזיקים בתפקיד שלהם, כי הוא שליחות עבורם.

אורית סטרוק: אבל יש היום תקנים פנויים כי לא רוצים לבוא לתקנים האלה כי השכר הוא לא ראוי.

אורית סטרוק: אנחנו בעד להוסיף תקנים, אבל בואו קודם כל נרים את השכר.

שי פרוכטמן: תודה חברת הכנסת על ההערה.

שי פרוכטמן: השכר הוא הכרחי, אבל מהבדיקה שלנו יש חוסר בתקנים.

שי פרוכטמן: והתקנים היום, אני רק רוצה להבהיר, התקנים היום הם נעשים על פי המפתח של 2016.

שי פרוכטמן: יש רשויות שמאז גדלו, אבל משרד האוצר, ומשרד החינוך, לא מאפשרים לאותן רשויות להוסיף תקנים לרשות.

שי פרוכטמן: פשוט לא מאפשרים.

שי פרוכטמן: הם מאפשרים לעשות מכרזים רק לאותם קב"סים שיצאו או לחופשת לידה או שפרשו.

שי פרוכטמן: זאת אומרת שהתקן התפנה.

שי פרוכטמן: אבל הם לא מוסיפים תקנים נוספים.

שי פרוכטמן: ועל זה השיח שלנו.

שי פרוכטמן: זה הפער שקיים, זה הפער שדיבר עליו חיים מויאל, של העשרים תקנים שקיימים.

שי פרוכטמן: אבל תקנים חדשים של גידול טבעי, אין כאלה.

שי פרוכטמן: לא קיימים.

שרן השכל: מי בעצם צריך לדאוג לתקנים, האלה, משרד החינוך או משרד הפנים?

חיים מויאל: זה דיון מול משרד האוצר.

חיים מויאל: אנחנו מקיימים אותו בימים האחרונים, ואנחנו מקווים שיהיו תוצאות חיוביות לעניין.

חיים מויאל: אבל זה ממש על השולחן מה שנקרא.

חיים מויאל: מחכים למענה בעניין.

שרן השכל: תודה רבה על הדברים.

שרן השכל: חיים, אנחנו נשמח לקבל ממך גם כן עדכון לעניין המשא ומתן על התקנים.

חיים מויאל: אנחנו הגשנו, ראינו שבעצם התקינה שאנחנו עושים היא מ-2016, והיה גידול של בין שמונה לעשרה אחוז.

חיים מויאל: והגשנו לאוצר בקשה להגדלה של התקנים באחוז הזה.

חיים מויאל: וזה על השולחן.

חיים מויאל: ממש עכשיו קיבלתי מייל שבעצם מזמנים לישיבה, בעניין הזה, על פי המודל שאנחנו הצגנו.

שרן השכל: כמה תקנים יתווספו אם זה לפי המודל שלכם?

חיים מויאל: שש מאות ארבעים ותשעה היום, עוד שישים וחמישה כשלב ראשון.

חיים מויאל: אבל אנחנו רוצים גם לדון כמשהו קבוע, שכל שנה יהיה גידול טבעי.

אורית סטרוק: אז אני רוצה להבין, אתם כן הגשתם בקשה לתקנים נוספים, שזה כמובן מבורך וחשוב מאוד, ולא הגשתם בקשה לשינוי שכר?

אורית סטרוק: הרי אתם רואים שאי אפשר לאייש את התקנים הפנויים, חייבת לבוא בקשה מפורשת, של משרד החינוך, לשינוי בתנאי השכר.

אורית סטרוק: ואני רוצה לשאול עוד שאלה, כי מישהו כתב לי פה, אני לא יודעת אם זה נכון או לא, שהסתדרות המורים לא חתומה על עסקת החבילה בכלל.

אורית סטרוק: אז אולי אפשר דרך הדבר הזה להחריג אותם, וכבר עכשיו להביא לשיפור בשכרם.

אורית סטרוק: אנחנו מדברים על זה שיש כבר היום תקנים פנויים, וכבר היום משרד החינוך, לפני שאנחנו פתחנו את הפה.

אורית סטרוק: זה לא ביקשנו מכם, אתם ביוזמתכם ביקשתם תקנים נוספים.

אורית סטרוק: אנחנו מדברים פה על מחסור אדיר בכוח אדם, שהוא כוח אדם חיוני לחברה שלנו.

שרן השכל: האם זה נכון שהסתדרות המורים לא חתומה על עסקת החבילה?

רוני שטרק: כן, זה נכון.

רוני שטרק: מצד שני מי שחתומים בעצם על הסכמים שנעשו, זה הסתדרות המעוף.

רוני שטרק: אנחנו מבינים שכן יש,

שרן השכל: אבל הם לא שייכים אליהם, נכון?

שרה כהן: הגוף המייצג זו הסתדרות המורים.

אורית סטרוק: אני לא מאמינה למה שאני שומעת פה.

אורית סטרוק: הם מיוצגים גם על ידי הסתדרות המורים וגם על ידי הסתדרות המעוף.

אורית סטרוק: יפה.

אורית סטרוק: אז עכשיו כשיש מיקס כזה, ואחד מהגופים לא חתום על עסקת החבילה, ואתם אפילו לא אומרים את זה.

אורית סטרוק: אני צריכה להגיד את זה ולשאול אתכם אם זה נכון, אז אני לא מבינה, אם יש פה נושא שהוא צודק והוא חשוב, וכמו שאמרה יושבת הראש, זה אינטרס לאומי עליון, שלנו כחברה, איך אתם לא מנסים דרך הסדק הזה להיכנס, ובמקום זה אתם פשוט מסתירים שקיים סדק.

אורית סטרוק: מה זה הדבר הזה?

רוני שטרק: כמובן שלא היה שום מקום להסתיר.

רוני שטרק: כמובן, כמו שאמרנו, מי שחתום על ההסכמים עד היום היתה הסתדרות המעוף.

רוני שטרק: אני מבינה שיש פה מורכבות, הנושא הזה באמת לא סגור עד הסוף מי הנציגות הרשמית.

רוני שטרק: בסופו של דבר אנחנו מכירים שבשטח מי שחתום על ההסכמים זו לא הסתדרות המורים.

רוני שטרק: ככל שזו תהיה הסתדרות המורים, אני יודעת שיש היום דיונים כבר שמתקיימים בעצם עם הסתדרות המורים, אפשר שהם יציגו את זה שם,

אורית סטרוק: אנחנו לא מייצגים את העובדים, אנחנו מייצגים את הצרכים של החברה בישראל, את הצרכים של מדינת ישראל, של הנוער בישראל ושל כל בית ובית שהאסון הזה של הנשירה מגיע אליו.

אורית סטרוק: וזה אסון שיכול להגיע לכל בית.

אורית סטרוק: ואנחנו דורשים את זה בשביל מדינת ישראל, וגם אם הסתדרות המורים לא תציף את זה, אנחנו מבקשים שזה יוצף.

אורלי טרי: אני רוצה לחדד את הויכוח הזה, או את האי-הבנות האלה.

אורלי טרי: אנחנו אמנם נמצאים בהסתדרות המורים כגוף המייצג שלנו, אבל מאחר והדירוג שאנחנו יושבים בו, וזה אבסורד, הוא דירוג של חברה ונוער, שנמצא בהסתדרות הכללית, ולכן הכלאיים האלה.

אורלי טרי: אנחנו אגב בעבר, לפני שנת 98' היינו בדירוג המורים.

אורלי טרי: הרבה קב"סים לא יודעים את זה.

אורלי טרי: בעבר בעבר כן הינו בדירוג המורים.

אורלי טרי: ואז מישהו בא מהשלטון המקומי, והחליט לעשות סדר אחר.

אורלי טרי: ומי שלא היה מורה בכיתה פשוט הוצא מהדירוג הזה, והעבירו אותנו, ממש בלי לשאול אף אחד, העבירו אותנו לדירוג של הפקידים בעצם.

אורלי טרי: דירוג חברה ונוער.

אורלי טרי: ומפה נפלו קב"סים בשכר שלהם.

אורלי טרי: גם ככה נפלו, אז נפלו עוד יותר.

אורלי טרי: וזה פשוט הפך להיות קטסטרופה.

אורלי טרי: קב"סים אלפי שקלים איבדו במעבר הזה.

אורלי טרי: נאבקנו, והשתוללנו וצעקנו, שום דבר לא עזר.

אורלי טרי: אז אנחנו פה בכלאיים האלה כרגע, ולמרות זה, כרגע, מאוד חשוב להדגיש, שכרגע מתנהל משא ומתן, כל השנה האחרונה הזאת, והטבלה שאת קיבלת עכשיו זו טבלה שאני ערכתי אותה כיושבת ראש.

אורלי טרי: נתבקשתי להראות את ההשוואה הזאת.

אורלי טרי: הם צריכים לקבל את העשרים וחמישה אחוז הנוספים, שנקראים על שם האוכלוסיה הקשה שמטפלים, שאת האוכלוסיה הקשה הם מקבלים מהקב"סים.

אורלי טרי: אם הקב"סים לא מעבירים להם ילדים, אין להם ילדים.

אורלי טרי: אז אצלי כשאני עובדת יום ולילה, יוצאת מהעירייה באחת עשרה בלילה, אז אני לא עובדת עם אוכלוסיה קשה, אבל כשאני מעבירה את זה במחשב לקידום נוער, להמשך, של ילד שכבר נשר, שהוא כבר לא בבית ספר, אז ממש קשה מאוד, ואז מקבלים את התוספת של העשרים וחמישה אחוז.

אורלי טרי: שזה אבסורד, וכאב לאורך ארבעים שנה.

אורלי טרי: אני רוצה להדגיש, זה כאב של ארבעים שנה.

אורלי טרי: זה פשוט עוול שאי אפשר לתאר, מה שהקב"סים עוברים כאן.

אורלי טרי: זה קודם כל.

אורלי טרי: דבר שני, אני גם רוצה לתקן, התיקון והקידום של כפל תואר לא היה של הקב"סים ב-2017, זה היה של קידום נוער.

אורלי טרי: הם קיבלו את הקידום בכפל תואר, לא אנחנו.

אורלי טרי: אז ככה שלא קיבלנו גם את הקידום הזה.

אורלי טרי: היו מעט דברים, ונכון שהחמש מאות שקלים שנתנו לכולם, ולא רק לקב"סים, והיה התיקון של שנות ותק.

אורלי טרי: תארי לך שמורה שבא להתמודד במכרז, עד 2017, שזה לא מזמן, מורה היה בא להתמודד, עם שלושים שנות ותק, הרשות היתה מכירה לו רק עשר שנות ותק.

אורלי טרי: והיתר היה נופל.

אורלי טרי: גם ככה המשכורת נוראה, אבל לא הכירו להם בותק הזה.

אורלי טרי: אבסורד.

אורלי טרי: למה?

אורלי טרי: ככה, זו היתה התשובה.

אורלי טרי: ככה זה ברשויות המקומיות.

אורלי טרי: נאבקנו ב-2017 והגענו להישג הזה, של התיקון.

אורלי טרי: אבל זה היה קשה מאוד, וזה לא היה צריך להיות ככה כל כך הרבה שנים.

אורלי טרי: ובאמת לא הרבה דברים קודמו.

אורלי טרי: נכון שקודם הנושא הזה של תוספת ניהול, שמנהלים לא קיבלו שקל אחד כל השנים.

אורלי טרי: אפשר להבין את זה?

אורלי טרי: אפשר לשמוע את זה?

אורלי טרי: זה פשוט, אני לא יודעת, אין יותר גרוע מזה לדעתי.

אורלי טרי: אז תוקן נורא יפה ונחמד, אחרי מאה שנה שאנחנו כבר בעצם בוכים, וקב"ס ומנהל עושה את אותה העבודה, וזה פשוט קטסטרופה.

אורלי טרי: אז דברים קטנים תוקנו.

אורלי טרי: אבל במשא ומתן, שמתקיים גם בימים אלה, אני מאוד מבקשת, ובאמת כל הכבוד לך יושבת הראש, אני התרגשתי מכל מילה שדיברת, ראיתי שאת ממש בקיאה בנושא, ואני מודה לך על כל המאמץ שאת ככה משתדלת להבהיר את העוול הנורא הזה לאורך שנים.

אורלי טרי: כל הכבוד לך קודם כל.

אורלי טרי: ואני רוצה לבקש ממך, בזה המעמד, גם מול האוצר, וגם מול השלטון המקומי, וכל השותפים האחרים.

אורלי טרי: עכשיו לעשות את התיקונים האלה שראית בטבלה, ולא לחכות ל-2023.

אורלי טרי: יש לנו עוד הרבה מה לבקש.

אורלי טרי: זו רשימה מצומצמת של עוול.

אורלי טרי: תראי, קילומטרים, 375 קילומטר שאנחנו בעצם מקבלים במימון.

אורלי טרי: מי שמקבל את ה-375 קילומטר, ואנחנו כל היום נושאים, בין בתי ספר, וביקורי בית, וישיבות מחוץ לעירייה, לפנימיות.

אורלי טרי: רצים, ברכב הפרטי שלנו, יום ולילה.

אורלי טרי: ותיכף נדבר על היום ולילה.

אורלי טרי: קב"ס הוא לא עובד משמונה עד ארבע.

אורלי טרי: זה יום ולילה.

אורלי טרי: וזה ממש באמת כאב לב.

אורלי טרי: צריך להרים את הקב"סים, למחוא להם כפיים, ואני לא יודעת איזה פרס לתת לעבודה הנפלאה שלהם, שזה פשוט, הצלת נפשות.

אורלי טרי: זה לא לסדר תלמידים בבתי הספר.

אורלי טרי: זו הצלת נפשות.

אורלי טרי: אז הקילומטרים האלה, שגם כן רשומים שם, זה בדיחה.

אורלי טרי: אני צריכה להוציא מהכסף הפרטי שלי כל חודש מאות שקלים על הדלק שאני נוסעת מבית ספר לבית ספר?

אורלי טרי: אני רוצה לשאול, למה צריך לריב ולהתווכח על דברים שהם פשוטים, וצריכים להיות ברורים.

אורלי טרי: הם עוצמים את העיניים, גם האוצר וגם השלטון המקומי, עוצמים את העיניים ועוצמים את האוזניים, וכאילו לא שמעו דבר.

אורלי טרי: אנחנו צריכים לריב ולצעוק ולדפוק על שולחנות, וזה עדיין לא זז.

אורלי טרי: ויש לנו מקומות שראשי ערים, בגלל שהנושא של קילומטרים, והנושא של שעות כוננות ושעות נוספות, הרבה פעמים תלוי בראש העיר שיכול לתת למי שהוא רוצה.

אורלי טרי: אבל זה לא צריך להיות תלוי ברצונו של ראש עיר.

אורלי טרי: זה צריך להיות כתוב בחוזה ובהסכם שכר.

אורלי טרי: זה לא יכול להיות שכל קב"ס מחוייב ללכת לבתי ספר, זה לא כמו מורה שמגיע לאותו בית ספר, נכנס לבית הספר ויוצא בשעה שתיים והלך הביתה.

אורלי טרי: אנחנו מיטלטלים ברחובות, ומוציאים את הדלק מכספנו, וכולם פה באמת צדיקים, כל הקב"סים, באמת אנשים מיוחדים במינם, שיכולים לבכות על זה, אבל ימשיכו מחר בבוקר לבוא ולהתניע את האוטו, ולממן את הקילומטרים האלה.

אורלי טרי: וזה לא צריך להיות כך.

אורלי טרי: אני מבקשת שבטבלה שהגשתי לך, ואת תראי את זה שם.

אורלי טרי: כוננות, אני חייבת לספר לכם, אני הייתי השבוע בביקור בית, עד אחת עשרה בלילה.

אורלי טרי: באתי בסך הכל לשכנע ילדה לחזור לבית ספר.

אורלי טרי: מצאתי אותה בוכה, בוכה שאין לה מה לאכול.

אורלי טרי: מה את מדברת איתי על בית ספר.

אורלי טרי: תשמעי, ילדים שם היו רעבים, בשעה אחת עשרה, כשכבר יצאתי מביקור בית, התנעתי את האוטו, יחד איתם, כולל ילדה בת שלוש, וילדה בת ארבע, וילדה בת חמש עשרה, ונסענו בבני ברק לחפש אוכל לילדים האלה.

אורלי טרי: כי הם לא יכלו לישון כי אין להם אוכל.

אורלי טרי: אני לא מדברת על ההוצאות הכספיות האלה, שהכספומט שלי עובד עשרים וארבע שעות.

אורלי טרי: וככה כל הקב"סים.

אורלי טרי: זה לא אני.

אורלי טרי: זאת הגישה שלנו.

אורלי טרי: אנחנו פה מצילי חיים.

אורלי טרי: לא מסדרים ילדים לבית ספר רק שלא ינשרו.

אורלי טרי: אנחנו מצילי חיים, אני אומרת את זה באחריות מלאה.

אורלי טרי: אני יכולה לקחת אותך לבתים שאני מדברת עליהם, ולהראות לך בעיניים.

אורלי טרי: וכל השבוע הזה, אני מאכילה אותם, ושוב מאכילה.

אורלי טרי: נגמר האוכל, רעבים, לא יכולים ללמוד.

אורלי טרי: מה אני מדברת על בית ספר.

אורלי טרי: העבודה כל כך כל כך קשה ורצינית, ובאמת מצילת חיים, שלא צריך בכלל ויכוח, לא עם האוצר, ולא עם השלטון המקומי, שאנחנו מוציאים את הנשמה עד שאנחנו בכלל זוכים במשהו.

אורלי טרי: אז ב-2017 הצליח לנו דבר אחד או שניים, אבל זה ארבעים שנה במדבר שהיינו, ולא היה כלום.

אורלי טרי: ואת צריכה לריב ולריב.

אורלי טרי: על מה אנחנו רבים פה, דברים שברורים מאליו.

אורלי טרי: והקב"ס צריך לקבל יותר מכל מורה במדינת ישראל.

אורלי טרי: הקב"ס הוא תפקיד משודרג, של מורה, שהפך להיות קב"ס.

אורלי טרי: זה תפקיד משודרג.

אורלי טרי: תפקיד סטטוטורי וחשוב ביותר.

אורלי טרי: וכאן לא צריך להיות ויכוח.

אורלי טרי: כולם צריכים להתגייס כדי להציל את הילדים האלה.

אורלי טרי: לא רק להציל את המשכורות של הקב"סים.

אורלי טרי: להציל את הילדים האלה.

אורלי טרי: סליחה, אני דיברתי בכוונה על עשרים וארבע/שבע, כי הכוננות שכאן כתובה, אנחנו מוציאים את הנשמה ואנחנו מרגישים שאין לנו עם מי לדבר בנושא הזה.

אורלי טרי: כוננות, אני כוננית כל יום.

אורלי טרי: פה יש לי ילדה שקפצה מקומה שניה, אז אני רצה בשמונה בערב, זה לא קשור לאף אחד.

אורלי טרי: זה לא מופיע בשעות שלי ואני לא מקבלת על זה שום דבר.

אורלי טרי: בסוכות האחרון ילדה מתקשרת אליי, העירייה סגורה, אמא סילקה אותה מהבית.

אורלי טרי: אז מה אני אגיד עכשיו, עכשיו אני בחופשה?

אורלי טרי: לא, קמתי יצאתי, פתחתי את המשרד העירייה וקיבלתי אותה.

אורלי טרי: ואז אני מתקשרת לעובדת הסוציאלית, שהיא נקראת תורנית ביום הזה, מתקשרת ל-106 לקבל את התורנית של אותו היום, היא אומרת תראי, אני לא אבוא, היא כבר אצלך במשרד, אז תתקשרי אליי, אני אדבר איתה בטלפון.

אורלי טרי: אז היא מדברת איתה בטלפון, ואני באה, פותחת את המשרד ומקבלת את הילדה, שסילקו אותה מהבית.

אורלי טרי: ואני צריכה ללוות אותה, כל הימים האלה, בחול המועד.

אורלי טרי: וכל יום זה היה היום, שכל יום תורנית אחרת היתה, אז את לא יכולה להתחיל עם עובדת סוציאלית אחת, ולהמשיך איתה מחר, כי מחר זו מישהי אחרת, להתחיל מהתחלה.

אורלי טרי: ואני קב"סית, צריכה ללוות אותה, לבוא למשרד, לפתוח את המשרד ולקבל אותה.

אורלי טרי: מישהו משלם לי על זה?

אורלי טרי: לא.

אורלי טרי: מתי יבינו שהקב"סים מטפלים בסיפורי חיים ומצילי חיים.

אורלי טרי: לא רק נשירה.

אורלי טרי: בוודאי בנשירה, אבל הרבה יותר מהנשירה.

אורלי טרי: אני מאוד מבקשת את עזרתך, יושבת הראש, באמת מיוחדת במינה ברגישות שלך, לדרוש שכל מה ששם הוצע, כרגע זה נקרא תיקון עוולות, תיקון עוולות עכשיו.

שרן השכל: תודה על הדברים.

שרן השכל: אני רוצה לתת למאור הזדמנות לומר כמה מלים, בבקשה.

מאור צמח: אני לא הכנתי היום, ואני גם לא מתכוון לחזור על מה שאמרתי בחודשים האחרונים.

מאור צמח: אני רק פותח במלים שאת אמרת, אנחנו לא נוותר, והמשימה היא משימה לאומית.

מאור צמח: אני חושב שמשימה לאומית, אותי כשאת אמרת את המשפט הזה, זה צימרר אותי.

מאור צמח: למה זה צימרר אותי, כי המשימות הלאומיות שלנו דנים בוועדת חינוך, אבל גם בוועדת חוץ ובטחון וגם בוועדות חשאיות כאלה ואחרות.

מאור צמח: אם זו משימה לאומית, זה עומד גם לפתחכם.

מאור צמח: ובמשימה לאומית עוצרים את הכל, ולא מצביעים, ולא מוותרים, ואני יודע שיש פה לוחמות בעיקר, שזה את שרן, יושבת ראש הוועדה, ואורית, מה שאתן עשיתן בחודשים האחרונים, זיעזעתן את המערכת בצורה יוצאת דופן.

מאור צמח: ולכן אני גם קצת אופטימי היום, מהאמירות שלכן.

מאור צמח: ואני יודע כמה אתן לוחמות אמיתיות.

מאור צמח: ועל הילדים האלה צריך להילחם.

מאור צמח: הם לא מופיעים בשלטי בחירות הילדים האלו.

מאור צמח: הילדים האלו באמת שקופים.

מאור צמח: ואנחנו המשימה שלנו לשים את הסיפור שלהם על השולחן, כרגע זה השכר שלנו, אבל הסיפור שלהם הוא הרבה יותר רחב.

מאור צמח: אורית יודעת, וחיים שהיה אצלנו בפגישה יודע מה קב"סים עושים, גם במאבקים בתוך הרשויות, מאבקים חברתיים כאלה ואחרים.

מאור צמח: אני ישבתי פה בוועדה על כמה מאבקים כאלה ואחרים שהם נספחים חברתיים לעבודת הקב"סים.

מאור צמח: ואני שמח לשמוע שאתם בחזית הזאת.

מאור צמח: אל תוותרו, עד כדי שלא תצביעו.

מאור צמח: ואתם יודעים לעשות את זה, כשזו משימה לאומית.

מאור צמח: אני לא רוצה להכביר במלים, את הכאב שלי אמרתי בפעם הקודמת, והכאב שלי הוא עצום.

מאור צמח: הוא עצום לא רק על הבושה שאני מגיע הביתה עם התלוש משכורת.

מאור צמח: הכאב עצום שבראש סדר העדיפויות של מדינת ישראל לא נמצאים הילדים האלו.

מאור צמח: את ההצלחה אפשר לראות רק בעשירונים הנמוכים.

מאור צמח: כי מי שנקודת הפתיחה שלו היא גבוהה הוא יצליח.

מאור צמח: באוכלוסיות החלשות והמוחלשות אנחנו הפה שלהם.

מאור צמח: אני מברך כל יום ששם חלקי להיות שם.

מאור צמח: אבל גם אתם, בעיקר אתם, אתם שלוחי ציבור, ואני באמת באמת היום שמעתי את המשפטים האלו, ואני לוקח אותם אתי מאוד חזק, ואנחנו לא נוותר.

מאור צמח: לא נוותר לא להסתדרויות, ולא למשרד החינוך ולא למשרד האוצר, ולא נוותר לכם נבחרי הציבור.

מאור צמח: כי אנחנו מאחורינו הילדים האלו.

מאור צמח: הילדים האלו מאחורינו.

מאור צמח: אנחנו רוצים להיות הפה שלהם.

מאור צמח: אנחנו נהיה הפה שלהם בשכר שלנו, ואנחנו נהיה הפה שלהם בעוד המון מאבקים אחרים שאנחנו עושים בשקט, ובגלוי.

מאור צמח: תודה.

שרן השכל: תודה רבה.

שרן השכל: שרה, בבקשה.

שרה כהן: לי קוראים שרה, אני עשרים וחמש שנה קב"סית, יש לי תואר ראשון, תואר שני, עוד כמה שנים בהוראה, שזה שבע שנים באקדמיה.

שרה כהן: חבר הכנסת קרעי דיבר על שמונת אלפים שקלים, אני מגרדת את השבע, בימים הטובים אולי את השבע וחצי, כשחלק מזה זה אחזקת רכב.

שרה כהן: אורלי סיכמה בקיצור את מה שאני רציתי להגיד, ובאמת אני יכולה להעיד על זה שלא פעם אנחנו הולכות לביקורי בית, ואני הלכתי עם אורלי לביקור בית שלילדים לא היה נעליים, והלכנו לפוקס לקנות ביחד נעליים לילדים, כי אתה לא יכול לדרוש מילד לבוא לבית ספר כשאין לו נעליים.

שרה כהן: לי מאוד חשוב, דיברו על תפקידי הקב"ס, אבל אני חושבת שיש פה משהו שאתם לא מבינים.

שרה כהן: קב"ס הוא לא מורה.

שרה כהן: הוא לא רק מורה.

שרה כהן: הוא באמת, כשצריך לקבל אותו, אז צריכים את התעודת הוראה, אבל הוא לא רק מורה.

שרה כהן: הוא עובד סוציאלי, הוא עורך דין.

שרה כהן: ההבדל המהותי בין קב"ס לקידום נוער שילד לא מגיע לקידום נוער, לא תובעים את האיש קידום נוער למה הוא לא בא לבית ספר.

שרה כהן: אני צריכה לאכוף את החוק.

שרה כהן: להגיע לבית משפט עם הילד הזה.

שרה כהן: אם חס וחלילה קורה לו משהו, אז הקב"ס פה בתמונה, והאחריות היא שלו.

שרה כהן: אף אחד לא דורש אחריות מאיש קידום נוער.

שרה כהן: וזה ההבדל המהותי.

שרה כהן: גם מבחינת השעות, אני הלכתי לעירייה לבדוק איזה משהו, שזה באמת, זה כל כך מביש, אנחנו אפילו לא מוגדרים כפקידים.

שרה כהן: פקידים עובדים ארבעים ושתיים שעות, אנחנו עובדים ארבעים ושתיים וחצי שעות, עוד חצי שעה לקב"ס, שאני לא יודעת מאיפה זה בא, החצי שעה הזאת, כשרוב המגזרים עובדים בכלל בצורה אחרת, עם חופשות שאין לנו.

שרה כהן: מבקשים מאתנו להיות מורים, עובדים סוציאליים, קב"סים, לבוא, בדרך כלל כשאתה מגיע לבית ספר אתה אמור לנהל את המערכה הזאת.

שרה כהן: לא פעם יוצא שמנהלי בתי ספר פונים אלינו.

שרה כהן: עכשיו, אחרי הקורונה יש באמת, הקושי בבתי הספר הוא מאוד מאוד גדול.

שרה כהן: מנהלי בתי ספר לא אחת פונים לקב"ס שיבוא לנהל את האירוע בבית ספר.

שרה כהן: וזה הקושי הגדול אחרי הקורונה, מעבר לזה שהיום בלתי אפשרי לאכוף את החוק, בגלל הקורונה.

שרה כהן: אז יש הרבה יותר נשירה.

שרה כהן: הרבה מאוד ילדים שנמצאים בבית, כשההורים תומכים בזה, ולנו אין הרבה מה לעשות.

שרה כהן: אחוזי הנשירה היום לדעתי הם לא שלושים אחוז, לדעתי הם אפילו קצת יותר.

שרה כהן: כשאנחנו אמורים לטפל בילדים האלה,

חיים מויאל: זה לא נתונים מדוייקים, להגיד הרבה יותר משלושים אחוז,

שרה כהן: אני מדברת מהשטח.

שרה כהן: בתחושה שלי יש נשירה בחסות הקורונה.

שרה כהן: שהורים חוששים להביא את הילדים לבית ספר, אנחנו היום מתעסקים גם עם ילדי הגנים, שמעולם, אני עשרים וחמש שנה קב"סית, לא היה לנו כזה אחוז של ילדי גנים שלא מגיעים לגן.

שרה כהן: ההורים חוששים להביא את הילדים, ואנחנו צריכים להתמודד עם הדברים האלה.

שרן השכל: זה לא משנה אם זה נקרא נשירה או לא, הם חייבים לדווח ברגע שהם מוכרזים כילדים שלא מגיעים למערכת החינוך.

שרה כהן: יש עוד דבר שבאמת לא נותנים על זה את הדעת.

שרה כהן: החוק החדש של חינוך מיוחד, שמביא הרבה מאוד ילדים מהחינוך המיוחד לבתי ספר רגילים.

שרה כהן: יש פה קושי מאוד גדול, שקב"ס צריך להתמודד בבתי הספר עם ילדים עם בעיות התנהגות, שיושבים בכיתות רגילות, שזה דברים שלא היו לנו.

שרה כהן: ואת המכלול הזה באמת צריכים לתת על זה את הדעת.

שרה כהן: אני רוצה גם לתת את הפן שלי כאישה קב"סית.

שרה כהן: אני מגיעה לביקורי בית, כשאני לא יודעת מי ייצא עליי.

שרה כהן: מוציאים עליי כלבים, הורידו לי את הכובע, זרקו לי את הכובע, ירקו עליי.

שרה כהן: אתה מתעסק באמת עם אוכלוסיות קצה, שאתה לא יודע מי יוצא עליך בביקור הבית.

שרה כהן: עובד סוציאלי שמגיע למקומות האלה, ובאמת העובדות הסוציאליות הן אחיות שלי.

שרה כהן: הבת שלי עובדת סוציאלית, אני לא באה באמת להשוות.

שרה כהן: אנחנו עובדות באמת עם אותה אוכלוסיה.

שרה כהן: עובדת סוציאלית שמגיעה לבית כזה יש לה לפחות תוספת סיכון.

שרה כהן: לנו אין תוספת סיכון.

שרה כהן: עובד סוציאלי יש לו כונן.

שרה כהן: לנו אין כונן.

שרה כהן: אני הייתי בסיטואציה, בקיץ, זה לא נעים להגיד, היינו בטבריה בחופשה, והתקשרו אליי עובדים סוציאליים, תיכנסי לזום, גם הזום, זה דבר חדש, אתה צריך להיות כל הזמן מחובר.

שרה כהן: תיכנסי לזום, יש ועדת החלטה.

שרה כהן: עכשיו החבר'ה שלי היו בבריכה, אני הייתי בזום בוועדת החלטה, כי זה דיני נפשות.

שרה כהן: אין מישהו אחר חוץ מהקב"ס שיכול לנהל את זה.

שרה כהן: אז מהבחינה הזאת, אין לנו שעות כוננות.

שרה כהן: הטלפון שלי פתוח עשרים וארבע שבע.

שרה כהן: יכולים להתקשר אליי.

שרה כהן: תודה רבה, אני באמת מודה לך ולכל הוועדה הזאת.

שרן השכל: תודה רבה על השיתוף של היומיום שלכם בעצם בעבודה.

שרן השכל: ועל היכולת שלנו קצת יותר להבין לעומק את האתגרים שיש בפניכם.

שרה כהן: עוד דבר קטן, אני חושבת שקב"סים הם ראש גדול לעומת שאר המקצועות.

שרה כהן: הם לא מורים, הם לא עובדים סוציאליים, הם צריכים להיות באמת עם אינטליגנציה מאוד גבוהה רגשית, וגם מה שיש בראש.

שרה כהן: אנחנו לא סייעות ואנחנו לא מורים, אנחנו הכל, מכלול.

שרן השכל: תודה רבה.

שרן השכל: חברת הכנסת סטרוק, אם את רוצה לומר כמה מלים לסיכום.

אורית סטרוק: אני מאוד מאוד רוצה שנתכנס לתכל'ס.

אורית סטרוק: אני בטוחה שיכולנו לשבת כאן ולשמוע סיפורים מרגשים, כי עם חלק מהאנשים שיושבים כאן ישבתי בסיורים שעשיתי, ומכל פגישה כזאת יצאתי דומעת.

אורית סטרוק: גם מהמסירות נפש, גם מהמקרים, וגם ממה שהאנשים האלה עוברים בהתמודדות היומיומית שלהם, אם להמשיך או לא להמשיך בתפקיד שהם כל כך אוהבים וכל כך מסורים אליו.

אורית סטרוק: אבל אנחנו חייבים לעבור מסיפורים למעשים.

אורית סטרוק: חייבים.

אורית סטרוק: ומה שאני רוצה לבקש, שאם אכן קיים הסדק הזה, הסדק שבעזרת העובדה שהסתדרות המורים לא חתומה על עסקת החבילה, אפשר לפתוח את הסכמי השכר של הקב"סים, אז צריכים לעשות את זה עכשיו.

אורית סטרוק: אין לנו את הפריבילגיה, לנוכח מצב הנשירה של הילדים והנוער, אין לנו את הפריבילגיה לחכות.

אורית סטרוק: אם יש אפשרות להתקדם צריך להתקדם, ובשום אופן לא לחכות שזה יבוא מצד הסתדרות המורים.

אורית סטרוק: זו דרישה של הבית הזה, של הוועדה הזו, שאחראית על שלומם ועל חינוכם ועל פיתוחם של תלמידי מדינת ישראל כולם.

אורית סטרוק: מכל המגזרים.

אורית סטרוק: זה דבר ראשון.

אורית סטרוק: ואני חושבת שזו צריכה להיות הבקשה שלנו הראשית, ולבקש מייד אחרי הפגרה, יש לכם פגרה ארוכה לטפל בזה.

אורית סטרוק: אתם לא יוצאים לפגרה, תטפלו בזה, תתקדמו, תבואו מייד אחרי הפגרה להגיד לנו לאן הגעתם.

אורית סטרוק: ומה השגתם.

אורית סטרוק: ומה אפשר לעשות.

אורית סטרוק: אנחנו שמענו מחיים מויאל ממשרד החינוך שמשרד החינוך רוצה לקדם את העניין הזה.

אורית סטרוק: אני לא רואה שום סיבה, שום הצדקה שהרשויות המקומיות לא יסכימו לתרום את חלקן גם הן.

אורית סטרוק: שום הצדקה.

אורית סטרוק: איך תשאו פנים, חברינו מהשלטון המקומי, איך תשאו פנים לציבור שלכם.

אורית סטרוק: באמת.

שרן השכל: תודה רבה על הדברים.

שרן השכל: אני רוצה לסכם את הדיון.

שרן השכל: תראו, כמו שאמרנו כאן בוועדה, בסופו של דבר העבודה שאותם קב"סים עושים היא באמת משימה חשובה מהמעלה הראשונה.

שרן השכל: יותר מזה, במצב שבו מדינת ישראל נמצאת היום, גם מבחינת, אתם יודעים, אחוזי עלייה בתקיפות, והפשיעה במגזר הערבי, ועוד מליון ואחד דברים, ואנחנו רואים משפחות, והמצב הכלכלי שלהם.

שרן השכל: על אחת כמה וכמה המשימה שלהם זו משימה של כולם.

שרן השכל: אנחנו מגדירים את זה כמשימה לאומית של ממש.

שרן השכל: בסופו של דבר כל אחד, כל ילד שהם מצילים זה עולם ומלואו.

שרן השכל: זה ילד שעובר ממצב שבו כאשר הוא יגדל, אותו ילד יהיה עבריין, למצב שבו אותו ילד יהיה אדם שמתפקד בחברה, שתורם לה, שמסייע.

שרן השכל: ולכן החשיבות בגיל כזה היא חשיבות אדירה.

שרן השכל: אנחנו שמים את זה כאן על השולחן.

שרן השכל: אם הפירצה שחברת הכנסת סטרוק מצאה, אנחנו כן מאמינים, הוועדה מאמינה כי יש מקום לפתוח את אותם הסכמי שכר אל מול הקב"סים.

שרן השכל: אנחנו מבקשים שבארבעת השבועות הקרובים, לא יתקיים דיון אחד, אלא מספר דיונים, יחד עם האוצר, יחד עם השלטון המקומי, ויחד עם משרד החינוך.

שרן השכל: ולא תדונו במה צריך להיות בעוד שנה, אלא מה עושים עכשיו.

שרן השכל: אנחנו מבקשים מכם שתסתכלו על הטבלה בעצם, לכל הפחות של השוואה בעצם למעמד קידום נוער.

שרן השכל: ותדונו שם סעיף סעיף, בטבלה הזו, כיצד ניתן לשפר את התנאים שלהם.

שרן השכל: לפחות למצב של עובד קידום נוער.

שרן השכל: לא פחות מזה.

שרן השכל: אנחנו מבקשים שהדבר ייעשה בעוד ארבעה שבועות.

שרן השכל: אנחנו מבקשים מהצוות לשמור על פרוטוקול על מנת לדווח לי באופן אישי, אני רוצה לקרוא את הדברים שהיו, ואת הסיכום שיהיה מתוך הכינוסים האלה.

שרן השכל: במידה והוועדה לא תסופק, אני כבר אומרת עכשיו, עם סיום פגרת הקיץ, יכול להיות שגם יתקיימו דיונים תוך כדי, תלוי בלחץ שבו נהיה, אנחנו נזמן לכאן את ראש אגף השכר באוצר, שיגיע לכאן כדי לנהל את זה.

שרן השכל: אנחנו נדרוש מחיים ביבס, ראש השלטון המקומי להגיע לכאן, וחיים, שמביא את עמדת משרד החינוך, שהם מעוניינים בדבר הזה, והם כן רוצים לקדם את זה.

שרן השכל: ואנחנו נקיים משא ומתן כאן.

שרן השכל: זה מה שאנחנו פשוט נעשה.

שרן השכל: שהם יעמדו ויגידו לאלה שעושים ממש לילות כימים עבודת קודש, ושהם יגידו להם למה לא עדכנו להם את השכר במשך ארבעים שנה.

שרן השכל: אני לא חושבת שאף אחד ירצה להיות בסיטואציה כזו, לא ראש אגף שכר, לא ראש השלטון המקומי, ולא אף אחד אחר.

שרן השכל: כולם מבינים פה, וגם אתם מבינים, את החשיבות ואת הנחיצות ואת הדחיפות בדבר הזה.

שרן השכל: ואני מבקשת שתביאו לפתרון.

שרן השכל: יש לנו את הפרצה הזו, בואו תתנו את הפתרון הראוי.

שרן השכל: אני מבקשת את הדיווח בעוד ארבעה שבועות, ואם לא, אנחנו נקיים דיון המשך, עם הבכירים שיכולים לסגור את זה גם כן כאן בוועדה.

שרן השכל: תודה רבה לכולם, תודה רבה לכל מי שהגיע מכל הארץ, ולקב"סים על העבודה הכל כך חשובה שאתם עושים.

שרן השכל: תודה רבה למשרדי הממשלה שהגיעו ולקחו חלק.

שרן השכל: אנחנו רוצים להודות על העבודה גם שאתם עושים.

שרן השכל: ולאורית סטרוק, חברת הכנסת.

שרן השכל: הישיבה נעולה.