הוועדה המיוחדת לעובדים זרים, כנסת 24, פרוטוקול מספר 30, 2022-03-01 10:30

אבתיסאם מראענה: בוקר טוב לכולן ולכולם, אנחנו בהחלט ביום מאוד מרגש עבורי, לקיים ישיבת ועדה שתדון בקהילת הלהט"ב בכלל, קהילת הלהט"ב הפלסטינית, קהילת הלהט"ב הערבית, קהילת הלהט"ב הלהט"בית, קהילת הלהט"ב הישראלית, קהילת הלהט"ב הבינלאומית, להיות בני אדם.

אבתיסאם מראענה: זה נורא כיף לפתוח את זה בכנסת ולתת לדבר הזה מקום וביטוי.

אבתיסאם מראענה: אז ברוכות וברוכים בהיותכן ובהיות

אבתיסאם מראענה: כם איתנו בתוך כנסת ישראל ובוועדה שלי, של עובדות ועובדים זרים, שבהחלט שמחה וגאה שאנחנו פורצות את כל המחסומים ופורצות את כל הגדרות ואת כל הטאבואים החברתיים ואנחנו לא מפחדות יותר.

אבתיסאם מראענה: יש לנו פה נציגות ונציגים מדהימות ומדהימים שהגיעו לכאן בשביל להשמיע את הקול שלהם, קול ערבי, קול פלסטיני, שבא לדבר על חירות, על זהות, זהות אמיתית.

אבתיסאם מראענה: זהות שלהם, איתה הם גדלו, נולדו, ותפקידי כאן להשמיע ולתת לכם את הבמה להשמיע את הקול וגם לדבר על אתגרים ובעיות ומה עוד אפשר לשבור, יש לנו הרבה דברים שצריך לשבור את הטאבואים ואת המחסומים ואנחנו פשוט נעשה את זה.

אבתיסאם מראענה: אז אני כאן לרשותכם כמובן.

אבתיסאם מראענה: קודם כל אני אציג את הנושא של הדיון של הוועדה שלנו.

אבתיסאם מראענה: הנושא של הדיון הוא אשרות עבודה לפלסטינים ופלסטיניות מקהילת הלהט"ב שנרדפו בשטחים של הרשות הפלסטינית.

אבתיסאם מראענה: כמו תמיד אחרי שאני פותחת אני פותחת שוב בזה שאני אומרת מלא מלא תודות.

אבתיסאם מראענה: אני רוצה שתכירו את האישה הכי מדהימה של ישראל, אחריי או לפניי, קוראים לה מיכל דיבנר כרמל והיא המנהלת של הוועדה ובלעדיה פשוט האמת היא שאין כל כך ועדה וגם יש לנו את יעל אורבך, שנמצאת בבית, אני מקווה שהיא לא חולת קורונה.

אבתיסאם מראענה: אנחנו שולחות לה מלא מלא מלא אהבה וחיזוקים וויטמין סי, תחזרי אלינו ותודה לך על העבודה המדהימה שאת עושה.

אבתיסאם מראענה: יש לנו את הדוברים של הוועדה, אורי מיכאל, שהוא גם נמצא איפה שהוא, אבל הוא תמיד איתנו.

אבתיסאם מראענה: ויש לנו את נועם עינב, הדובר ויועץ התקשורת של הלשכה שלי, וגל שמחליף את אורי, בוקר טוב.

אבתיסאם מראענה: אז אני מתחילה בידיעה פורמלית, בגלל שהדיון שלנו הוא דיון סופר מיוחד, נמצא איתנו בדיון היום, אני אקרא לו בשם נ', בחור מהמם, פגשתי אותו, זו לא פעם ראשונה שאני פוגשת אותו ושומעת אותו, אני כבר פגשתי אותו.

אבתיסאם מראענה: יש לו חיסיון, יכול להיות שהחשיפה שלו כאן תסכן אותו, אנחנו בהחלט רוצות לשמוע אותו, אבל בשביל הייחודיות של הדיון אני אקריא את ההודעה המיוחדת.

אבתיסאם מראענה: כידוע ישיבות הוועדה מוקלטות ומשודרות, יש לנו פה מצלמות, הדיון הוא בשידור חי והפרוטוקולים חשופים וגם שידורי הישיבה עתידים להתפרסם באתר הכנסת ובאינטרנט.

אבתיסאם מראענה: בהתאם להוראת סעיף 120(ד) לתקנון הכנסת יש אפשרות לחסות פרטים מזהים של דוברות ודוברים, או דברים שנאמרים או הדבר דרוש לשם הגנה על עניינו של קטין או קטינה או חסר ישע או חסרת ישע, או אם פרסום הפרוטוקול יגרום נזק למוזמן או מוזמנת לוועדה.

אבתיסאם מראענה: לפיכך אבקש להודיע בפתח הישיבה, ככל שיעלה צורך או נתבקש יימחק מהפרוטוקול של הדיון פרטים מזהים של הדוברות והדוברים או חלקים מסוימים מהפרוטוקול.

אבתיסאם מראענה: אבקש את תשומת לב הנוכחות והנוכחים בחדר, בדיון היום ידבר נ', הוא מוזמן מטעם הוועדה ואני מבקשת ומדגישה שחל איסור לצלם אותו במצלמות שלכם בניידים, אנא הקפידו על כך שאנחנו לא נחשוף אותו, אנחנו לא נאיים עליו ואנחנו נשמור על הדיון הזה ככל שיותר בטוח.

אבתיסאם מראענה: האם אנחנו מבינות ומבינים?

אבתיסאם מראענה: אני מודה.

אבתיסאם מראענה: לשם כך אני רוצה להתחיל את הדיון בעדות של חברי נ' שהגיע לישראל בגיל 13, המצלמות לא יהיו עליך, המצלמות יהיו עליי.

אבתיסאם מראענה: אז אני אגיד לך בוקר טוב, אני שמחה שאתה איתנו.

אבתיסאם מראענה: אנחנו נקיים את הדיון בעברית כי אני יודעת שיש לך שליטה מצוינת בעברית, אז אתה מוזמן לספר לנו את הסיפור שלך, שהחלטת לקום בבוקר אחד ולהגיע לשטחי מדינת ישראל, כי לא היו כנראה יותר מדי ברירות, אז אנחנו מקשיבות.

נ': קודם כל אני מודה לך, תודה על מה שאת עושה בשביל קהילת הלהט"בים ואנשים שאין להם מעמד, אנחנו מאוד מאוד מעריכים כל מה שאתם עושים.

נ': קצת כואב ואני לא יודע מאיזה נקודה להתחיל כי זה מאוד מאוד כואב.

אבתיסאם מראענה: אתה הגעת לכאן בגיל 13, לישראל, ילד.

נ': נכון.

נ': אז כשהגעתי היה מאוד קשה.

נ': כשהגעתי לא הייתי בצורה חוקית כאן, אז הייתה ילדוּת בלי זהות ובלי כלום.

נ': 'בית דרור' קיבל אותי, הייתה לי תקופה של חודש וחצי, היה קשה מאוד.

נ': ואז הצטרכתי לחזור לרמאללה והיה מאוד קשה, תמיד הרגשתי לבד.

נ': זה מאוד כואב, זה מאוד כואב לי שאני פשוט ילד שרוצה לחיות, רוצה חיים פשוטים, רוצה חיים שווים ולא מגיע לו, הוא פתאום פלסטיני.

נ': זה מבאס מאוד וקשה מאוד להתמודד עם זה.

נ': זה לא קל ובגדול בלי עזרת אנשים ומסגרות שהייתי בהם לא הייתי מגיע לכאן.

נ': יש כל כך הרבה אנשים שהם חסרי מעמד, שהם לא הצליחו להגיע לאן שהגעתי ולא מצליחים לשמוע את הקולות של כולם, לא כולם מצליחים להסביר את עצמם.

נ': אני שמח שאני מצליח לשמוע את הקול שלי.

נ': חשוב מאוד שכולם יבינו, להיות פלסטיני זה לא קל.

נ': כולם נלחמים בך, שם, איפה שגדלתי, יש אנשים טובים, אבל גם מאוד מאוד קשים.

נ': יש אנשים שבלי לב ובלי רחמים וצריכים להתמודד עם זה.

נ': זה לא פשוט.

נ': אנשים שעוברים דברים קשים, מתחילים להשתנות איך שהם מתבגרים.

נ': אני נבהלתי מעצמי, שעברתי כל כך הרבה דברים קשים ולא השתניתי, כאילו באופי שלי הייתי תמיד טוב, הייתי תמיד נחמד, בעל לב, ואני מאוד שמח שאני ככה עדיין ואני לא השתניתי לאדם רע, למרות שכל אחד אם היה עובר את הדברים האלה היה משתנה לאדם רע.

נ': הייתי תמיד חזק, לא רציתי לעבוד בסמים.

נ': אתם בטח מכירים, לא רציתי לעבוד בזנות, אבל לא כולם מצליחים לעשות מה שאני עשיתי, לא כולם מצליחים להגיע לאן שאני הגעתי וזה מבאס.

נ': יש כל כך הרבה אנשים שלא מצליחים לעשות את הדרך הזאת.

אבתיסאם מראענה: אתה זוכר את היום שבו עזבת את הבית בגיל 13 מרמאללה?

נ': כן, אני זוכר את הבית שלי משכם, קרה לי משהו מאוד מאוד לא פשוט, עיר שלמה רדפו אחריי בגלל שנשכבתי עם מישהו.

נ': זה מחק את הזהות שלי שם, מחק לי את הכול.

נ': גם כשהגעתי לכאן לא היה פשוט.

נ': הייתי תקופה של חודש וחצי, כשהייתי בן 14-13 כזה, וכולם, איך שאני מסתכל על אנשים, שכולם רוצים לנצל אותי.

נ': ילד יפה, ילד קטן, ילד חמוד כזה, נראה כמו בת, כולם רוצים לנצל אותו, אין רחמים.

אבתיסאם מראענה: אז בעצם אתה מגיע לכאן ומוצא את עצמך תקופה מסוימת ב'בית דרור' ואחר כך אתה מוצא את עצמך ברחוב, לבד.

נ': כן, חזרתי לרמאללה, התמודדתי עם החרדות שלי, עם הכול לבד, הייתי תמיד לבד, הייתי עובר דברים, עד עכשיו אני סובל מכל כך הרבה דברים שעוברים עליי.

נ': עכשיו אני בן 24 ובקרוב אני אהיה בן 25, אני עכשיו משלם מחיר מאוד גבוה על מה שקרה לי ומתמודד עם כל כך הרבה דברים ואני חושב שלא מגיע לאף אחד להתמודד עם כל כך הרבה דברים שהם נוראיים מאוד.

נ': אחרי שהייתי ברמאללה אז אבא שלי נפטר, בעיר שלי אמרו לי, יש קבוצות של פתח שם, והם לא פשוטים, הם אנשים גרועים, אין להם אלוהים, אנשים שאין להם רחמים, פשוט עושים כל מה שבא להם, חושבים שהם אלוהים והם מעבידים את האנשים אצלם.

נ': הם לא יודעים מה זה טוב ומה זה רע, כל הזמן הם עושים את הרע הזה.

נ': אז כשאבא שלי נפטר, ואני הילד הגדול בין האחים שלי, יש לי רק אחות ואח יותר קטנים ממני, ויש לי אמא שהיא סובלת ממש מכל כך הרבה דברים, אז אני הילד שמפרנס את המשפחה ואני עובד בשבילם.

נ': אז אמרו סבבה, איך שחזרתי, אמרו: אנחנו נסלח לו כי לא ראינו שהוא עשה משהו, פשוט שמענו שהוא נשכב עם מישהו.

נ': וכשחזרתי הייתי לתקופה מסוימת, עבדתי, לא היה פשוט.

נ': עברתי מלחמות, עברתי דברים נוראים מאוד, חייתי בחרדות, קרו לי דברים מאוד מאוד חמורים וגם עשיתי מתוך פחד דברים חמורים כדי לשמור על עצמי ועל המשפחה שלי.

נ': באיזה שהוא שלב הייתי עם חבר שהיינו נשכבים בבית שלו ופתאום מישהו מהשכנים שלו תפס אותנו ופשוט מה שקרה, כולם רדפו אחרינו, רצו להרוג אותנו, להביא לנו כדורים ברגל, לא יודע.

נ': הוא ברח ואני ברחתי.

נ': הוא היה איש שיש לו כסף, ממשפחה טובה, הוא ברח לאירופה ואני הצטרכתי להתמודד עם כל זה, אז הגעתי לכאן.

נ': אני זוכר את זה, לפני שנתיים וחצי הגעתי לכאן, קניתי אישור שהייה שעלה לי 2,400 ובלי עבודה.

אבתיסאם מראענה: כי לא יכולת לעבוד, אסור לך לעבוד.

נ': נכון.

נ': אף אחד לא קיבל אותי.

נ': הייתי ישן ברחובות.

אבתיסאם מראענה: אנחנו נעצור פה.

אבתיסאם מראענה: אני בטח אבקש שתשלים את הדברים, אני רוצה שתשתה מים ואני אתן לך חיבוק ובזמן שאני מתחבקת איתך אני אגיד בוקר טוב לחברי חבר הכנסת איתן גינזבורג.

אבתיסאם מראענה: אתה יכול לשאת את הדברים שלך ובינתיים אני אלך לחיבוק.

איתן גינזבורג: בטח, ותודה רבה שדיברת על החיים שלך בצורה כל כך פתוחה וכנה.

איתן גינזבורג: וגם תודה רבה לך, גברתי יושבת ראש הוועדה, אבתיסאם מראענה, על הנכונות שלך המיידית לקיים את הישיבה החשובה הזאת בנוגע לאשרות העבודה לפלסטינים בקהילת הלהט"ב שנרדפו בשטחי הרשות הפלסטינית.

איתן גינזבורג: היום הכנסת מייחדת את כל ישיבות הוועדות שלה ואת המליאה לעסוק בקהילת הלהט"ב ובנושאים שצריך לטפל בהם.

איתן גינזבורג: ברור שאי אפשר להתעלם גם מהשכנים שלנו שנמצאים ברשות הפלסטינית שמשתייכים לקהילת הלהט"ב.

איתן גינזבורג: אני מרגיש שלנו בחברה הישראלית כולה יש אחריות גם למי שנמצא באותו חבל ארץ וחווה התנכלויות.

איתן גינזבורג: בחברה הערבית, שהיא חלק מהחברה הישראלית, סוגיית אי קבלת הלהט"ב היא סוגיה מאוד מאוד כואבת, כמו בחברה הישראלית, אבל זו בהחלט חברה שהיא הרבה יותר שמרנית מבחינת קבלת להט"בים וכשמדברים על פלסטינים להט"בים שרוצים לחיות את החיים שלהם מחוץ לארון, הם חווים ניכור כפול, פעם אחת ניכור מהמשפחה, מהחברים, מהסביבה, בעצם מהחברה הערבית, ופעם שנייה גם ממדינת ישראל, גם מדינת ישראל מתנכרת ולא מאפשרת להם בהכרח לעבור אליה כדי לקבל הגנה ממקום בטוח כדי לעבוד בו, לחיות בו, אולי אפילו כדי להיות תחנת מעבר לחיים אחרים בחוץ לארץ.

איתן גינזבורג: אנחנו מתמודדים עם הנושא הזה, לא מעט, עם כל סוגיית אשרות השהייה, שהיא מאוד מאוד מורכבת, כי יש פה את הסוגיה שמצד אחד מדינת ישראל כמדינה דמוקרטית לא יכולה לאפשר מצב שבו יש אדם רדוף בתוך הרשות הפלסטינית שהוא משתייך לקהילת הלהט"ב והוא אומר שהוא רוצה בבטחה ויש מצב שיפגעו בו או יהרגו אותו והוא חייב לעבור לצד הישראלי כדי להישאר בחיים, עוד לא דיברנו על איזה חיים יהיו לו, אבל להישאר בחיים, ושלא יקבל ממדינה כזו מפלט והגנה ומקום בטוח.

איתן גינזבורג: ומצד שני אנחנו מתמודדים עם סוגיות ביטחוניות שכולנו מכירים, לא נפתח אותן כאן.

איתן גינזבורג: אני קיימת על הנושאים האלה שיחה עם סגן שר הביטחון, יש לא מעט פניות בנושאים כאלה ואמר לי סגן שר הביטחון שבמשרד הביטחון תהיה אוזן קשבת לכל פנייה שתתקבל, שתתבצע בחינה פרטנית לכל פנייה וגם יהיה לה מענה בהתאם.

איתן גינזבורג: אמנם אי אפשר אולי לפתור את זה באופן גורף ומערכתי, כי זה טיפה יותר מורכב, גם בגלל ההשלכות הביטחוניות, אבל כן חשוב לקיים שיח פרטני ולטפל בכל בקשה בצורה פרטנית, בלב פתוח ובנפש חפצה.

איתן גינזבורג: אבל גם אחרי שיש את עניין אשרת השהייה יש פה את סוגיית אשרת העבודה, שהיא לא פחות חשובה.

איתן גינזבורג: מבחינתי זה המשך ישיר לאשרת השהייה, כי גם מי שקיבל אשרת שהייה ממשרד הביטחון צריך לעבוד ולחיות ולשלם שכר דירה ומסים ומה שזה לא יהיה וכל ההליך הזה הוא מסורבל ובירוקרטי והוא מקשה מאוד למצוא עבודה וגורם לאחרים לפנות למקומות לא טובים, לזנות, לעבוד בשחור, לפשע ולדברים אחרים שאנחנו לא היינו רוצים אותם בשום חברה.

איתן גינזבורג: אני חושב שבמקום הזה גם רשות האוכלוסין וההגירה וגם משרד הרווחה וגם שירות התעסוקה צריכים להבין שמשרד הביטחון לא נותן אשרת שהייה לכל אחד ולכן אשרת השהייה שניתנה למישהו היא כבר גורם מסנן ואם אדם כבר קיבל אשרת שהייה צריך להבין שיש פה סיטואציה שצריך לבוא אליה בתפיסה אחרת.

איתן גינזבורג: אני מאמין, גברתי יושבת הראש, שמשרדי הממשלה חייבים להתכנס לעצמם ולגבש נהלים מקלים, יש לומר, שלא יישמע אחרת, נהלים מקלים, לא בירוקרטיים מכבידים, לראות איך אפשר להקל ולעזור לאותם להט"בים פלסטינים לקבל רישיון עבודה כללי בשוק הישראלי בצמוד להיתר השהייה שיש להם, כך שלא יהיה פער זמנים שייאלץ אותם להידרדר למקומות אפלים שאף אחד מאיתנו לא רוצה להיות ואף אחד מאיתנו לא היה רוצה שהבן שלו או שמישהו אחר בחברה הכללית, גם האוניברסלית, יהיה שם.

איתן גינזבורג: לכן אני באמת פונה פה למשרדי הממשלה הרלוונטיים, אני חוזר, שירות התעסוקה, משרד הרווחה, רשות האוכלוסין וההגירה, תהיו יותר עם חמלה.

איתן גינזבורג: תקלו על מי שכבר קיבל אשרת שהייה, תסייעו להם לחיות את החיים, הם לא מבקשים שום דבר מעבר, ועבודה בעולם של היום היא תנאי בסיסי לחיים.

איתן גינזבורג: ואני מודה לך, גברתי יושבת הראש, על קיום הישיבה החשובה הזאת, אני עובר בכל הוועדות.

אבתיסאם מראענה: אנחנו הכי יפות, מהממות, מרגשות, ייחודיות.

איתן גינזבורג: יפות, מהממות מרגשות ומלאות.

איתן גינזבורג: זה אחד האולמות הגדולים בכנסת ותראי כמה אנשים הגיעו.

אבתיסאם מראענה: נכון, אנחנו משכינות שלום דרך הלהט"ב הפלסטיני.

איתן גינזבורג: אז אני מברך אותך ואתכם ואתכן על הנכונות, על ההגעה, על תשומת הלב, ואני מקווה שגם נציגי משרדי הממשלה שאני רואה אותם פה בקרבנו יבינו שאנחנו לפני הכול בני אדם וכך צריך להתייחס לכל מי שמבקש אשרת עבודה אם יש לו אשרת שהייה בישראל.

איתן גינזבורג: אני מאחל לכם המשך דיון פורה, אני אשמח לקרוא את הסיכום של הדיון הזה בסוף היום ואני בטוח שגם ניפגש עם כמה מכם בשדולה עצמה שנקיים אותה יותר מאוחר היום.

איתן גינזבורג: אני מתנצל שאני לא יכול להישאר, אני רץ לעוד כמה ועדות, אבל היה חשוב לי מאוד להגיע דווקא לוועדה הזאת, לומר את הדברים.

אבתיסאם מראענה: תודה רבה.

אבתיסאם מראענה: תודה לחברי איתן גינזבורג על דברים כל כך מרגשים וחשובים וחדים.

אבתיסאם מראענה: יש לנו הרבה דוברות ודוברים, אני רוצה לאפשר לכולם להגיד ולהשמיע את הדברים ולכן אנחנו נתחיל על מנת שכולם יספיקו.

אבתיסאם מראענה: כל אחת תביא את נקודת המבט שלה וכל אחד יביא את נקודת המבט שלו על מנת להרכיב תמונה כוללת ומורכבת, ולפעמים היא מאוד מאוד כאובה.

אבתיסאם מראענה: אבל אני מבטיחה לכם, מאוד מבטיחה לכם, ביום אופטימי שכזה שאנחנו נצא מכאן עם יכולת לתקשר הרבה יותר טוב עם משרדי הממשלה שרוב הזמן אנחנו מתקשרות איתם מושלם.

אבתיסאם מראענה: היום זה יהיה יותר ממושלם ואני שואפת לשם, שהדברים יהיה פרפקטו.

אבתיסאם מראענה: אני רוצה להתחיל עם משרד הרווחה, עם סוזן דסוקי, שהיא מנהלת אגף בכיר טיפול באוכלוסיית קצה חוץ ביתי במשרד הרווחה והביטחון החברתי.

אבתיסאם מראענה: גברתי, אני חייבת לציין דבר אחד, אם תרשי לי להוציא אותך מהארון ולהגיד דבר אחד פשוט, בזכותך, בזכות סוזן דסוקי, בזכות האישה הזאת ובזכות שר הרווחה מאיר כהן, כמובן, והמשרד שלו שהוא עובד מדהים וקשוב כל כך לקולות שאני מביאה אליהם ולצרכים שאני מביאה לפתחו של המשרד.

אבתיסאם מראענה: הדיאלוג התחיל עם סוזן וכמובן עם עדי שמאי מהמשרד לשוויון, בזכות שניכם, כי שם זה התחיל, התחיל הדיאלוג של מה אנחנו עושות, יש פה קהילה שצריך לתת לה מענה, יש פה קהילה שצריך להיות קשובים אליה ובהחלט התחיל הדיאלוג עם סוזן והתחיל הדיאלוג עם עדי, לא רק דיאלוג, עבודה מצוינת, ולכן אני רוצה, גברתי, לפנות אלייך ולתת לך את ההזדמנות לספר לנו ולהגיד לנו עם מה את נפגשת, את נפגשת עם כל כך הרבה קהילות, ותתמקדי בבקשה בקהילת הלהט"ב הפלסטינית שמגיעה מהשטח של הרשות הפלסטינית.

אבתיסאם מראענה: בבקשה.

סוזן דסוקי: אנחנו בחזון שלנו זה לתת את הטיפול ואת השירות המיטבי לכל מי שצריך אותנו.

סוזן דסוקי: האגף שלי נותן מענים חוץ ביתיים לכל אוכלוסיות הקצה ואוכלוסיית הלהט"ב שמגיעה אלינו זו בדרך כלל אוכלוסייה שמגיעה ללא עורף משפחתי.

סוזן דסוקי: סליחה, אני גם קצת מתרגשת.

סוזן דסוקי: זאת אוכלוסייה שמגיעה ללא עורף משפחתי וזאת אוכלוסייה שמגיעה עם פוסט טראומה מורכבת.

סוזן דסוקי: זה ככה באופן כללי.

סוזן דסוקי: יש לנו כמה מסגרות, אני רוצה למנות אותן, גם חשוב שאנשים יכירו וזאת גם הזדמנות להגיד תודה לכל מי שנמצא בשטח ונותן את המענה הזה.

סוזן דסוקי: אז יש לנו את המסגרת של 'בית דרור', ששם נפגשנו והתחלנו לבשל את המסגרת שעוד נדבר עליה.

סוזן דסוקי: 'בית דרור' זאת מסגרת שנותנת מענה חירומי לקטינים להט"בים, לכולם, שוב, בלי הבחנה כמובן לא של דת ולא של צבע ולא של מוצא וכל מי שנמצא עם אישור שהייה יכול להגיע ל'בית דרור' ולקבל מענה חירומי.

סוזן דסוקי: יש את ה'גג הוורוד' שנותן מענה לאוכלוסייה שכבר עברה את גיל 18, נותן מענה חירומי, גם לינה, מיטה חמה ואוכל חם וטיפול פסיכוסוציאלי ראשוני.

סוזן דסוקי: יש לנו את הוסטל 'אבני דרך', צחי, איש מאוד מאוד יקר, איש מקצוע מדהים, מהטובים שיש לדעתי בארץ שנותן מענה לאוכלוסייה הלהט"בית באופן כללי ובמסגרת שלו גם יש הרבה מאוד מהאוכלוסייה הערבית באופן כללי ומהאוכלוסייה הפלסטינית, שהיא גם חסרת מעמד.

סוזן דסוקי: אני בטוחה שגם הוא ייתן קצת יותר צלילה לעומק, פרטנית וכו', אני אדבר באופן קצת יותר רחב.

סוזן דסוקי: אנחנו החלטנו שאנחנו פותחים כבר בתחילת ספטמבר מסגרת כללית לקטינים להט"בים, ארוכת טווח ובתחילת 2023 תיפתח המסגרת שהתחלנו להתניע את המכרז ביוזמה שלך, שתיתן מענה לאוכלוסייה הערבית ותיתן מענה בערבית ויהיה טיפול פסיכוסוציאלי בערבית וטיפול נוסף, הכול יינתן בשפה הערבית והיא תיתן מענה גם לקטינים וגם לצעירים מגיל 13 ועד גיל 25 ויהיה בה אגף שייתן מענה חירומי ויהיה בה אגף שייתן מענה גם ארוך טווח לאוכלוסייה שצריכה אותו.

סוזן דסוקי: לצד המסגרות האלה יש גם את מסגרת בית לינה, זאת מסגרת ייעודית לאוכלוסייה הטרנסית, מגיל 18 ומעלה בתל אביב, ולצד כל המסגרות האלה יש גם מסגרות שנותנת מענה לאוכלוסייה שנמצאת בזנות וגם המסגרות האלה נותנות מענה לאוכלוסייה הלהט"בית, בעצם לכל האוכלוסייה שנמצאת על הרצף המגדרי שאותה מפעילה על"ם אל מול מפעילים אחרים.

סוזן דסוקי: זה מה שאנחנו נותנים, אז לשאלתך, אנחנו יכולים לתת מענה לכל מי שיש לו אישור שהייה, אבל המענה שאנחנו יכולים לתת הוא מענה מוגבל.

סוזן דסוקי: אנחנו יכולים לתת מענה חירומי, כמו שאמרתי, כל מסגרות החירום שלנו נותנות את המענה החירומי ובדרך כלל אישור השהייה שניתן הוא קצר מועד, הוא זמני.

סוזן דסוקי: בסיטואציה הזאת אנחנו מאוד מתקשים לשלב את האוכלוסייה הזאת במענים ארוכי טווח מכיוון שאין להם אישורי עבודה ואז מה שקורה זה שאנחנו מצד אחד מנסים לעזור ולתת את המענים ההומניים הבסיסיים, אבל מצד שני אנחנו מוצאים את עצמנו בעצם מעבירים איזה שהוא מסר, אנחנו מקבעים איזה שהוא מסר די בעל כורחנו של טוב, אתם לא יכולים לקבל את הטיפול שכל אחד אחר יכול לקבל כי יש לו יכולת לעבוד ולהשתלב פה בתעסוקה, כי מבחינתנו הסיפור של התעסוקה הוא לא רק כדי להתפרנס, זה כלי אדיר בשיקום, בלהשתלב ולהשתקם, ובלי האלמנט הזה אנחנו מאוד מאוד מתקשים לשלב את האוכלוסייה הזאת במסגרות ארוכות טווח.

אבתיסאם מראענה: על כמה אנחנו מדברות בעצם מהלהט"ב הפלסטיני שנרדפים בשטח הרשות?

אבתיסאם מראענה: כמה נמצאים בארץ?

סוזן דסוקי: אני חושבת שאופיר יכול לענות.

אבתיסאם מראענה: תודה, סוזן דסוקי, אני אחזור אלייך כשנצטרך כמובן להשלים כמה דברים.

אבתיסאם מראענה: אופיר שמא, משרד הביטחון, בבקשה.

אבתיסאם מראענה: תציג את עצמך, מה אתה עושה כשאתה קם בבוקר חוץ מאשר לטפל בילדים שלך שכבר שמעתי אותם באוטו באחת השיחות שלנו.

אופיר שמא: הכול בהתאם לשלב ביום.

אופיר שמא: אני אופיר שמא, אני מתאם הרווחה של המינהל האזרחי ביהודה ושומרון.

אופיר שמא: כמה פלסטינים נמצאים בארץ?

אופיר שמא: היום נמצאים באישור קצת יותר מ-80, אני יכול לתת לך מספר מדויק, זה נשלח אליי אתמול בערב.

אופיר שמא: זה מספר שמשתנה על בסיס שבועי פחות או יותר.

אופיר שמא: הנה, סך הכול רווחה פעיל 95, 85 רווחה פעיל עם לינה.

אבתיסאם מראענה: רגע, לא הבנתי, עוד פעם את המספרים.

אופיר שמא: 85.

אבתיסאם מראענה: שהם נמצאים כבר בתוך מדינת ישראל?

אופיר שמא: שהם נמצאים בהיתר בתוך מדינת ישראל.

אופיר שמא: במדינת ישראל נמצאים הרבה יותר.

אבתיסאם מראענה: למה אתה מתכוון?

אופיר שמא: אני מתכוון לזה שהרבה פעמים אנשים לא מגיעים על מנת לקבל היתר, אלא פשוט נמצאים, ואם הם נתפסים לצורך העניין אז לפעמים אנחנו מקבלים על זה הודעה ואז אנחנו מנסים באמת לדאוג, אם אכן יש סכנה, או אם עוד לא ראינו את הבן אדם כדי להבין את גודל הסכנה, אז מנסים לדאוג קודם כל לאיזה שהוא היתר מיידי כדי שלא יעצרו אותו.

אופיר שמא: אני מתכוון לאנשים שקיבלו היתר ולא חידשו אותו.

אבתיסאם מראענה: טוב, בוא נתחיל מהתחלה, כי אני רוצה להבין את כל התהליך.

אבתיסאם מראענה: כל פעם אני מנסה דרכך להבין את התהליך וזה לא בדיוק עובד כי אתם לא מדברים עם הח"כיות.

אבתיסאם מראענה: עכשיו אנחנו מדברים, איזה כיף, יש לי הזדמנות לעשות לך עכשיו תחקיר לא ביטחוני, רווחתי.

אבתיסאם מראענה: אז תסביר לי בבקשה, אדוני אופיר, איך מתחיל התהליך, מה קורה?

אבתיסאם מראענה: טוק טוק טוק בדלת, יש להט"ב נרדף משטח הרשות ומגיע אליכם?

אופיר שמא: לא, לא.

אבתיסאם מראענה: אתם פיזית נמצאים איפה שהוא?

אבתיסאם מראענה: תתאר לי את הסיטואציה.

אופיר שמא: אז קודם כל אני אגיד ככה, יחידת מתאם הרווחה בעצם נכנס לאיזה שהוא רה ארגון לפני שנתיים כשהגעתי לתפקיד ומשם כל הארגון של איך הדבר הזה קורה, של איך הוועדות האלה קורות, זה התחיל לקרות בהתאם להחלטת ועדת המנכ"לית מ-2014 ובאמת התחלנו קצת לממש את הנושא הזה של הפונים לקבלת היתרים.

אופיר שמא: איך הדבר הזה קורה?

אופיר שמא: ישנם שני נתיבים.

אופיר שמא: אני אדבר בהתחלה על הנתיב הישיר ואחר כך לאט לאט נגיע גם לממשקים שלנו עם משרד הרווחה, כי אני גם עובד משרד הרווחה, עובד המשרד.

אופיר שמא: מגיע אדם, הוא יכול לפנות היום, בחודשים האחרונים, דבר שאני מאוד גאה בו, הוא יכול היום להיכנס לאתר מתפ"ש, למלא טופס בערבית, גם אם הוא לא ימלא את הטופס זה מגיע אלינו.

אבתיסאם מראענה: בן אדם, רדפו אותו בשטח, הוא רדוף, הוא נכנס לאינטרנט, זה הנתיב הראשון שאתה אומר לי.

אופיר שמא: בדרך כלל הוא מגיע לישראל עוד קודם.

אבתיסאם מראענה: רגע, דיברת על טופס שאתה אומר בחודשים האחרונים, אתה גאה שאתה משיק אותו.

אופיר שמא: אני גאה שהוא כבר הושק.

אבתיסאם מראענה: הוא אינטרנטי?

אופיר שמא: אינטרנטי בערבית.

אבתיסאם מראענה: שמה הכתובת שלו?

אבתיסאם מראענה: מה אני מחפשת?

אבתיסאם מראענה: רדפו אותי, מה אני מחפשת, תוך כדי רדיפה, אני בהתקף חרדה, אני עוד צריכה לחפש?

אופיר שמא: לא, אם את תוך כדי רדיפה ובהתקף חרדה אפשר בהחלט – קודם כל אלה שמגיעים כבר למצב שהם בישראל והם פה הם לפעמים מגיעים לקבל סעד רווחתי, זה הנתיב השני שרציתי לדבר עליו, ואז כבר משרד הרווחה פונה.

אופיר שמא: כלומר הם פונים לרווחות ברשויות.

אבתיסאם מראענה: לא, אבל תלך לי לשם.

אבתיסאם מראענה: הסיפור של נ'.

אופיר שמא: אז הסיפור של נ'.

אופיר שמא: דווקא נ' היה בארץ.

אבתיסאם מראענה: לא ספציפית הוא, אבל בתוך מרדף שכל הכפר אחריו.

אופיר שמא: לא, מרדף שכל הכפר אחריו הוא קודם כל נכנס לישראל, בכל מיני דרכים אגב.

אופיר שמא: נכנס לישראל, מרגע שהוא הגיע לישראל במרבית המקרים שאנחנו רואים אנשים לא מיד ניגשים לקבל היתרים, הם קודם כל מתארגנים על עצמם, קודם כל מנסים לראות בכלל איפה הם חיים.

אופיר שמא: יש אנשים שמגיעים לוועדות ואומרים לי: תשמע, אני רק חודש בישראל, זה גם קורה, אבל מקרים רבים זה שנה ושנתיים וכו'.

אופיר שמא: הם יוצרים קשר עם עמותות, לפעמים מייצגים, לפעמים מגיעים לבדם, שולחים פנייה, בכל שנה.

אבתיסאם מראענה: מה זה מגיעים לבדם?

אבתיסאם מראענה: פיזית, איפה?

אבתיסאם מראענה: תסביר לי את התהליך.

אופיר שמא: הם מעבירים בקשה.

אופיר שמא: אם הם מגיעים לצורך העניין לאגודה למען הלהט"ב, האגודה למען הלהט"ב יודעת לפנות אלינו, אם הם מגיעים לבית השונה לריטה, אז ריטה יודעת לפנות אלינו גם באופן ישיר, לכל מקום שהם מגיעים.

אופיר שמא: אם הם רוצים להגיע באופן ישיר הם יכולים לפנות גם דרך פניות הציבור של משרד הרווחה, גם דרך פניות הציבור של תיאום פעולות הממשלה בשטחים.

אופיר שמא: אם הם מגיעים דרך תיאום פעולות הממשלה בשטחים, כמו שאמרתי, הם יכולים למלא טופס, הם יכולים גם להתקשר למוקד שפועל ואנחנו עונים עליו בקבועי זמן של יום, יום וחצי, ברמות האלה, בעיקר כשמדובר באנשים שפונים לבדם.

אופיר שמא: מכיוון שאותם אנשים שפונים לבדם, ואת זה גם רציתי לומר קודם, כש-נ' דיבר, צריך לקחת בחשבון שהאנשים האלה, כשהם פונים, זה עוד האנשים עם הכוחות, זה עוד האנשים שיכלו להגיע לישראל, שיכלו לפנות אלינו, שיכלו להביע את עצמם, שיכלו לעשות כל מיני דברים.

אופיר שמא: אני מסב את תשומת לב הוועדה שיש אנשים שהם חלשים עד כדי כך שהם לא יכולים להגיע.

אופיר שמא: הם לא יגיעו לישראל, הם לא יפנו אלינו, אני לא אראה אותם.

אופיר שמא: זה לא יקרה.

אופיר שמא: ברגע שאדם פנה אלינו במרבית המקרים אם אין מניעות מכל מיני סוגים הוא מקבל המלצה מהמפקד הצבאי לתת היתר מיידי.

אופיר שמא: כשאני אומר מיידי אני מתכוון שזה יכול לקרות גם תוך שעתיים על מנת שלא ייווצר מצב שאדם פנה והוא נשאר תלוי.

אופיר שמא: משטרה יכולה לעצור אותו, הוא כבר פנה, הוא רוצה להסדיר את ענייניו ואין לו היתר.

אופיר שמא: הדבר הזה כבר לא קורה.

אבתיסאם מראענה: ואם זה לא מיידי, שתוך שעתיים הוא מקבל את ההיתר, אתה יכול להגיד לי פחות או יותר מספרים של כמה אנשים בשנים, שנה-שנתיים האחרונות, כי אתה אומר שמדי שבוע גדל המספר.

אופיר שמא: מדי שבוע משתנה.

אבתיסאם מראענה: כמה בעצם מקבלים היתר מדי יום וכמה מהם מתעכב ההיתר ולמה?

אופיר שמא: רוב רובם של האנשים שמגיעים אלינו לריאיון, אני מדבר על בין 85% ל-90%, מקבלים את ההיתר.

אבתיסאם מראענה: הריאיון הוא בערבית?

אופיר שמא: הריאיון הוא בעברית עם מתורגמן מקצועי.

אבתיסאם מראענה: תסביר לי.

אופיר שמא: הריאיון מורכב באופן כזה, הוא מגיע באופן בלתי אמצעי, אנחנו מאוד מאוד מקפידים על זה, בהיבט הזה אנחנו לא דומים לשום דבר אחר.

אבתיסאם מראענה: מה זה בלתי אמצעי?

אופיר שמא: בלתי אמצעי זה שאני רוצה לראות את הבן אדם, ככל שמגבלות הקורונה - - -

אבתיסאם מראענה: אתה פיזית פוגש אותו?

אופיר שמא: כן, פיזית.

אופיר שמא: ככל שמגבלות הקורונה מאפשרות אני אבקש לפגוש אותו פיזית.

אבתיסאם מראענה: ואם יש קורונה ואי אפשר?

אופיר שמא: ואם יש קורונה ואי אפשר אנחנו עושים את זה בזום ואנחנו מאוד מאוד מנסים להתאים ככל האפשר - - -

אבתיסאם מראענה: אתם עושים את זה בזום בתנאי שהוא נמצא באחד הארגונים, בבית הוורוד או אצל ריטה בבית השונה?

אופיר שמא: לא.

אבתיסאם מראענה: אז איפה הוא יעשה זום?

אבתיסאם מראענה: מאיפה הוא יעשה איתך זום?

אופיר שמא: אם יש לו יכולת להגיע אליי לזום, ואם אין לו יכולת להגיע לזום, כבר קרה בתקופת הקורונה גם שהארכנו את ההיתרים באופן אוטומטי כיוון שלא הייתה אפשרות לראות אותם.

אופיר שמא: גם זה כבר היה, הייתה תקופה שלמה כזאת.

אופיר שמא: יושבים כאן אנשים שמכירים ויעידו על כך.

אבתיסאם מראענה: אוקיי, אז נלך לריאיון האישי, אתה עושה איתו ריאיון אישי ואז מה קורה?

אבתיסאם מראענה: אבל אתה אומר לי שהריאיון מתקיים בשפה העברית, אנחנו מדברים על תושבי השטחים.

אופיר שמא: אני שואל את השאלות בעברית, יש מתורגמן מקצועי, ממוכרז, לא מישהו שעבר במקרה, מתורגמן מקצועי שיושב איתנו בריאיון.

אופיר שמא: ישנו פרוטוקול שנכתב בריאיונות.

אופיר שמא: גם כן דברים שאנחנו למדנו תוך כדי.

אופיר שמא: צריך גם להבין את המורכבות של הדבר הזה, כיוון ש-נ' דיבר קודם על היתר והוא אמר שהוא שילם על זה, אנחנו לא היינו ערים לכך.

אופיר שמא: עד לפני שנה בערך, כשאנשים רצו להגיע הם קיבלו באופן אוטומטי היתר לבערך חודשיים, כי אמרנו שאנחנו לא רוצים שהם ימתינו ללא היתר ונוצר מצב שאנשים שהם לא להט"בים, או שהם לא נמצאים באיום, כיוון שאנחנו בודקים את מהות האיום ולא את מידת הלהט"ביות מן הסתם.

אבתיסאם מראענה: איך בודקים את מידת הלהט"ביות?

אבתיסאם מראענה: יש מדרג?

אופיר שמא: לא בודקים, זה בדיוק מה שאני אומר, זה לא דבר שאנחנו מסתכלים עליו.

אבתיסאם מראענה: אז על מה אתה מסתכל?

אופיר שמא: אני מסתכל על כמה האדם מאוים, על מה הוא יודע לספר.

אופיר שמא: הסיפורים הם איומים, הם מאוד מאוד מאוד קשים, מאוד.

אופיר שמא: הצוות שלי לפעמים יוצא נסער מאוד מהסיפורים האלה, אנחנו שומעים סיפורים מאוד קשים על אנשים שמוכרים את גופם, שמוצאים לעצמם כל מיני אנשים שיפרנסו אותם וייתנו להם מקום להיות בו.

אופיר שמא: צריך גם לקחת בחשבון, גברתי יושבת הראש, שעם הדברים האלה הם התמודדו גם שם, כלומר עד שהם ברחו לישראל זה לא שגורלם היה הרבה יותר טוב.

אופיר שמא: הם מגיעים אלינו ומספרים סיפורים על הורדה של חלקי גוף, על דברים מאוד מאוד קשים שהם עברו.

אבתיסאם מראענה: ואז מה אתה עושה עם זה?

אבתיסאם מראענה: כשאתה פוגש בן אדם שיש אולי סחר בבני אדם.

אבתיסאם מראענה: אתה מדבר פה על דברים נורא נורא קשים, אז מה אתה עושה?

אופיר שמא: אני קצת אפריד, סחר בבני אדם זו רובריקה אחרת ואני אתייחס אליה עוד שנייה.

אופיר שמא: כמו שאמרתי, יותר מ-85% מהאנשים מקבלים את ההיתרים וזה להוציא כבר, בתוך המספר הזה נכנסים גם המנועים, כלומר שאם זה רק נתון לבחינה שלנו אז אנחנו מדברים על מספרים מאוד מאוד גבוהים, ולא בכדי, כי כשהם מגיעים הם מגיעים כבר במצב שהוא מצב קשה.

אופיר שמא: אז מה אנחנו עושים?

אופיר שמא: ברגע שהוא מקבל את ההיתר אנחנו מפנים אותו לכל מיני מקומות שיסייעו.

אופיר שמא: יש כאלה שנדרשים לסיוע רווחה, יש כאלה שנדרשים לקורת גג ואז הם מקבלים את כל הפרטים כדי שהם יוכלו לפנות לרווחה כדי שאנשי המקצוע במשרד הרווחה יחליטו איך מטפלים ומה עושים.

אבתיסאם מראענה: הזמן שלנו קצר ויש אנשים שאני רוצה ממש לשמוע אותם.

אבתיסאם מראענה: תסביר לי עכשיו לגבי אשרת שהייה.

אבתיסאם מראענה: לגבי אשרת השהייה ובעצם אסור להם לעבוד, אני מכירה את הסיפורים שלכם, למדתי אותם, אני יכולה גם לעשות דוקטורט על זה, ואני מכירה גם את הגרסה של משרד הביטחון, שלא כל כך בדיוק בעניין להסדיר את הסוגיה הזאת.

אבתיסאם מראענה: אז אני מכירה את הכול, תאמין לי, אפשר לקבל כבר את התואר של דוקטור בעניינים האלה.

אבתיסאם מראענה: תסביר לי דבר אחד פשוט, מצד אחד אתם אומרים שהם יכולים לעבוד כשהם יילכו למעסיק והמעסיק צריך להירשם בלשכת התעסוקה ואז לפרסם שהוא מחפש תפקיד X בעסק שלו, אחרי 30 יום הוא קודם כל צריך לפנות לישראלים אם הם רוצים לעבוד ואחרי זה הוא צריך להודיע למתפ"ש, לרשות האוכלוסין, שהוא לא מצא את הישראלים שיעבדו, ואחרי זה 30 יום שהוא ממתין.

אבתיסאם מראענה: איזה מעסיק בדיוק הולך לעשות את הדרך הזאת בשביל להעסיק עובד?

אבתיסאם מראענה: זה דבר אחד.

אופיר שמא: אני אסביר.

אבתיסאם מראענה: שנייה, אדוני, אני חייבת להתקדם ואני גם רוצה ממש את התשובות שלך.

אבתיסאם מראענה: איפה הפרטיות של אותו בן אדם?

אבתיסאם מראענה: אין פרטיות?

אבתיסאם מראענה: להט"ב, להט"בית, אישה גבר, לא מספיק שהוא עבר תופת בבית שלו, כמו שגברתי סוזן אומרת, אין משפחה, אין שפה, אין כלום, בן אדם מגיע, משווע למישהו שיראה אותו, יטפל בו, ייתן לו את היכולות הבסיסיות של חירות של בן אדם, לחיות בבית טיפה חם, ביטחון אישי, ולצאת לעבוד ולהרוויח כסף מבלי שימכור את הגוף שלו, או שמישהו יאיים עליו.

אבתיסאם מראענה: אז אותו מעסיק צריך לדעת שהוא להט"ב, שהוא רדוף, ואללה, תביא לי כמה מעסיקים הוגנים שלא ינצלו את הסיטואציה.

אבתיסאם מראענה: בשביל מה?

אבתיסאם מראענה: תסביר לי בשביל מה.

אבתיסאם מראענה: את השאלה הזאת שאלתי, כבר לפחות שלושה חודשים אני רודפת אחרי משרד הביטחון על מנת לקבל תשובה.

אבתיסאם מראענה: האנשים האלה, 85 איש, נמצאים במדינת ישראל והם לא באים להשתקע, האנשים האלה מהרגע הראשון מבקשים מקלט למדינה שלישית בתקווה שמדינה שלישית תקבל אותם, אבל הם בהליך.

אבתיסאם מראענה: עכשיו תסביר לי, כשהם בתקופה מסוימת נרדפו, ואנחנו במדינה שאנחנו יודעות מה זה עם רדוף, מה זה שנאה, כששונאים אותך, וזו המדינה הכי ראויה שתקבל את האנשים האלה, ומשאירים אותם פה, מחדשים להם כל שלושה חודשים, עובד, לא עובד, אף אחד לא עובד, ובסופו של דבר מה אנחנו בעצם אומרים?

אבתיסאם מראענה: אנחנו מתישים אותם, מדרדרים אותם לרחוב, אין להם שום הבטחה רווחתית, לא ביטוח בריאות.

אבתיסאם מראענה: אתם מדברים על אנשים שנרדפים, אין שום מענה פסיכולוגי, סוציאלי, מה אנחנו עושים עם האנשים האלה?

אבתיסאם מראענה: למה אי אפשר לתת להם אשרת עבודה?

אבתיסאם מראענה: תסביר לי.

אופיר שמא: אני אסביר ככה.

אופיר שמא: ככל הידוע לי, והיועמ"ש נמצא איתנו בזום, לצערי לא באופן אישי, אין לנו סמכות להגיד למי תהיה או לא תהיה אשרת עבודה.

אבתיסאם מראענה: למי הסמכות?

אבתיסאם מראענה: אני רוצה להבין בדיוק למי הסמכות.

אופיר שמא: ככל הידוע לי זה עניין של מדיניות, זה בוודאי ובוודאי לא יושב אצלנו.

אופיר שמא: לראיה הנושא של סחר בבני אדם, ששאלת לפני כן, ישנה החלטת ממשלה משנת 2006 שקורבנות סחר מקבלים גם אפשרות לעבוד בישראל וגם מענה רווחתי לפני שנה.

אופיר שמא: על ההיתרים של קורבנות סחר מודפס שחור על גבי לבן רשאי לעבוד, לא מודפס - - -

אבתיסאם מראענה: כמה הוכרו קורבנות סחר מתוך החברה הלהט"בית?

אופיר שמא: מעטים מאוד.

אבתיסאם מראענה: נכון, מעטים מאוד באופן כללי במדינת ישראל.

אופיר שמא: אבל פה אני רוצה לחדד כמה דברים.

אופיר שמא: הדרך להכיר בקורבנות סחר היא באמצעות ועדה בראשות משטרת ישראל.

אופיר שמא: כשאנחנו רואים אדם שמתאר, ואני מדבר איתך כרגע על מקרה שקרה - - -

אבתיסאם מראענה: אל תלך לי לקורבנות סחר, תעשה לי טובה, אנחנו נקיים דיון על קורבנות סחר, אני מקיימת דיון על קורבנות סחר גם בתחומים אחרים.

אופיר שמא: כי כשמגיעים אלינו אנשים שנחשבים קורבנות סחר - - -

אבתיסאם מראענה: שאלתי שאלה, בן אדם שמגיע לשטח מדינת ישראל, הוא רדוף בגלל זהותו הלהט"בית, הוא מגיע לכאן, למה הוא לא יכול לעבוד?

אבתיסאם מראענה: אתה אומר שזה לא בסמכותך, אז בסמכות מי?

אופיר שמא: אני אומר שהסמכות להעניק היתרים למינהל האזרחי היא להענקת ההיתרים בלבד, אין לנו יכולת ואני יכול לומר בצורה מאוד ברורה שאני מצאתי את עצמי בשנתיים האחרונות יושב עם עמותות, יושב במקומות יחד עם נציגי משרד הרווחה, מנסים למצוא דרך, בדרך לא דרך, כל מיני אפשרויות ואופציות כדי לעזור לאוכלוסייה הזאת בשעות שהן לא שעות ובימים שהם לא ימים.

אופיר שמא: אני יכול לומר לך שבאחד הימים אני יצאתי, בדיוק דיברתי על זה עם סוזן, מ'הגג הוורוד' כדי לראות את הדברים.

אופיר שמא: כשאת רואה בן אדם במצב מאוד מאוד קשה לפני כמה חודשים ואחרי כמה חודשים את רואה אותו כשיש לו ארוחה וכשיש לו קורת גג ואת רואה איך שהוא נראה ואיך המצב שלו משתפר, זה דבר שעושה טוב בלב, אבל אני לא יכול לומר, אין לי את היכולת להגיד, לא לי ולא לאף אחד במינהל האזרחי, למי מותר לעבוד בישראל ולמי אסור.

אופיר שמא: אגב, הדבר הזה נדון בימים אלו בבג"צ.

אבתיסאם מראענה: אז מראש למה אתם בעצם מייצרים את התמונה הזאת שמדינת ישראל מקבלת את ה - - -

אופיר שמא: אז לא לתת את ההיתרים?

אבתיסאם מראענה: כן, מראש תגידו: חברים, סגרנו.

אבתיסאם מראענה: כי מצד אחד בואו תיכנסו כי אנחנו הומניים, הכול טוב, אחלה, ואנחנו יכולים להיות מדינה הומנית, אבל מצד שני תרדו לזנות, תאכלו, סליחה, הכי שיט שיש, תידרדרו הכי נמוך שאפשר.

אבתיסאם מראענה: אני לא מצליחה להבין את זה.

אופיר שמא: אז אני אגיד ככה, אני אומר את זה בצורה מאוד ברורה, אנחנו כפופים להחלטות הממשלה.

אופיר שמא: ככל שאנחנו יכולים, ככל שהמינהל האזרחי יכול, וכשאני מדבר על מספרים של 85% ו-90% אני לא מדבר באוויר, זה נדון בבג"צ, זו הצהרה שהועברה לבג"צ, אנחנו חתומים עליה, ככל שהמינהל האזרחי יכול אנחנו מביטים בדברים בצורה בלתי אמצעית.

אבתיסאם מראענה: בוודאי שהוא יכול, למה מי לא יכול?

אופיר שמא: המינהל האזרחי לא יודע להגיד מי יעבוד ומי לא יעבוד בתוך ישראל.

אבתיסאם מראענה: הם מכניסים 100,000 עובדים פלסטינים מדי יום בתוך שטח מדינת ישראל, הם יפה מאוד יודעים להגיד לעובדי בניין פלסטינים מי עובד ומי לא עובד.

אבתיסאם מראענה: למה האוכלוסייה הזאת לא עובדת?

אופיר שמא: אבל אלה נושאים של מדיניות, זה לא נושאים שיש למי מהפקידות במדינת ישראל יכולת להחליט עליהם.

אבתיסאם מראענה: טוב, תודה, אופיר.

אבתיסאם מראענה: אני מעריכה את המאמצים שאתה עושה למען הקהילה, סליחה על הטונים, אבל השאלה שנשאלת כאן היא על מנת באמת להביא את עצמנו ממקום שאנחנו הולכים סחור סחור סביב השיח הזה למקום שבו בעצם – הרי אתם נותנים להם את האפשרות - - -

אופיר שמא: מכוח החלטה של הממשלה.

אבתיסאם מראענה: אדוני, אבל אנחנו דיברנו על הסוגיה הזאת, שהם יכולים לעבוד אם הם הולכים למעסיק ומבקשים ממנו, אומרים לו: לך תפנה.

אופיר שמא: אני אומר יותר מזה, כשהם מקבלים תשובה שלילית, אנחנו הרי מנסים הכול, באמת מנסים הכול, כשהם מקבלים תשובה שלילית הם מעלים שוב פעם אליי בקשה ואנחנו מעלים את זה לוועדת חריגים אצל קמ"ט תעסוקה.

אבתיסאם מראענה: אבל בשביל מה?

אבתיסאם מראענה: תסביר לי בשביל מה כל הדבר הזה.

אופיר שמא: כיוון שזו מדיניות הממשלה ואין לנו שליטה עליה.

אבתיסאם מראענה: בסדר, אז אני מאוד מקווה שתהיה לי שליטה עליה.

אבתיסאם מראענה: תודה.

אבתיסאם מראענה: אני רוצה לתת אפשרות לארגונים אזרחיים.

אבתיסאם מראענה: ריטה, אני מבקשת ממך להגיד לנו בשתי דקות את נקודת המבט שלך ועם מה את מתמודדת.

אבתיסאם מראענה: כמובן אני רוצה לתת לצחי מ'אותות' גם לשאת את דבריו ואחריו ערווה.

אבתיסאם מראענה: תתארגנו, יש לנו חצי שעה לסיים את הדיון לפני שזורקים אותנו מכאן.

אבתיסאם מראענה: בבקשה, ריטה.

ריטה פטרנקו: רק רציתי להגיד שיש פה עורך דין, דווקא ממבט משפטי גם יהיה מאוד מעניין לשמוע את הדברים.

ריטה פטרנקו: אני הכנתי בבית נאום אחר, אבל עכשיו אני מבינה שאני ממש רוצה להתייחס לכל התהליך.

ריטה פטרנקו: כל התהליך של השהות שלהם, כולל גם אשרת שהייה.

ריטה פטרנקו: עבודה אין להם, בריאות אין להם.

ריטה פטרנקו: התהליך עצמו הוא תהליך די פוגעני כי חוץ משהם צריכים למצוא אותי או את מחלקת הפליטים של האגודה, חוץ משאני פונה, חוץ משהם ממתינים, חוץ משיש כל הזמן בלי סוף, או לאחד או לשני, תקופת המתנה שההיתר לא חודש, מסיבות בירוקרטיות.

ריטה פטרנקו: אני לא אומרת שזה מתאם הרווחה, אני דווקא חושבת שזה מחלקת ההיתרים, אבל עדיין כל הזמן אנשים בחרדה בגלל שההיתר לא חודש.

ריטה פטרנקו: יש לנו מקרים, עכשיו אנחנו מטפלים בבן אדם שנעצר, יש לו רישום משטרתי, אנחנו לא יכולים להוריד את זה כי מבחינת המשטרה, קיבלתי מהם תשובה, הוא כן היה בלי אישור, מבחינת המינהל האזרחי, הם לא הספיקו לחדש, זה סתם בעיות טכניות.

ריטה פטרנקו: זה טירוף, זה פשוט טירוף.

ריטה פטרנקו: זה נראה מהצד כמו רדיפה אחרי אנשים על ידי גורמי הביטחון.

אבתיסאם מראענה: הרשויות.

ריטה פטרנקו: זה פשוט בלתי נתפס שבן אדם עכשיו משלם ונאשם בגלל טעות טכנית נטו.

ריטה פטרנקו: בן אדם גר במקלט, הוא גר ב'מישהו לרוץ איתו', הוא מוכר בכל מיני מרפאות, הוא מקבל סיוע פה ושם כשורד זנות וכן הלאה, הוא מוכר גם ב-UN, הוא גם עובר תהליך.

ריטה פטרנקו: זה לא בכוונה, זה פשוט קורה וזה קורה כל הזמן, לכולם.

ריטה פטרנקו: בן אדם יוצא לקנדה, יושב בלי אישור, עכשיו יש לו אישור, עכשיו אין אישור.

ריטה פטרנקו: אנשים כל הזמן בחרדה ואין לנו, לארגונים האזרחיים, כלים לתת להם סיוע, לא סוציאלי, לא פסיכולוגי, לא פסיכיאטרי.

ריטה פטרנקו: אין לי פסיכיאטר לשלוח את הבן אדם חוץ מלחדרי מיון.

ריטה פטרנקו: יש לי בחור, חמש פעמים מספטמבר היה בחדר מיון, אין לי פסיכיאטר בשבילו.

ריטה פטרנקו: אין.

ריטה פטרנקו: הוא אובחן עם פוסט טראומה, תזמונים פסיכוטיים, אין לי פסיכיאטר לתת לו.

ריטה פטרנקו: איך אני יכולה לטפל בזה?

ריטה פטרנקו: בסדר, עכשיו הריאיונות מתרחשים בזום.

ריטה פטרנקו: לפני חודשיים, בסביבות סוף דצמבר, התחילו להזמין אנשים למעבר שער אפרים.

ריטה פטרנקו: אז מי שלא מכיר את המעברים, זה המעבר הכי מסוכן, כל פלסטיני מבקש מקלט פה יכול להגיד שזה המעבר הכי מסוכן, כפרים ערביים מצד אחד, כפרים וערים פלסטינים מצד שני, עוד מעבר סמוך, מעבר סחורה, מלא פלסטינים עומדים, פשוט נמצאים שם.

ריטה פטרנקו: אנשים שנרדפים חייבים להגיע לשם, להיות בסביבה של פלסטינים אחרים.

ריטה פטרנקו: אנשים חזרו משם עם חרדה ואין לי שום דרך לתת להם טיפול אפילו פסיכולוגי.

ריטה פטרנקו: חוץ מזה הם צריכים להגיע לשם פיזית, זה קילומטר וקצת, הם צריכים ללכת בכביש.

ריטה פטרנקו: התלוננו, ביקשנו, אנחנו מוכנים להגיע למעברים אחרים, אנחנו מוכנים להגיע לתל אביב, אבל לא למעבר הזה.

ריטה פטרנקו: תסתכלו במפה, איך בן אדם צעיר, או בחורה טרנסית, בחורה טרנסית צריכה להסתובב בכביש בלי שוליים.

אבתיסאם מראענה: היא לא צריכה להיות טרנסית, מספיק שהיא בחורה בסביבה כל כך פטריארכלית וגברית.

אבתיסאם מראענה: זה לא פשוט, אני מבינה.

ריטה פטרנקו: זה כל התהליך ככה.

ריטה פטרנקו: וזה פשוט צורם.

ריטה פטרנקו: אנחנו דורסים אנשים וזורקים אותם לשולי החברה ואחר כך שואלים למה מדינות אחרות עושים ריאיון ובודקים, מתאימים, לא מתאימים, כי יש אנשים שכבר בתוך התהליך לא מסוגלים גם ל - - -

אבתיסאם מראענה: את מתכוונת שהם רוצים את ה-resettlement, לבקש מקלט במדינה שלישית.

ריטה פטרנקו: כן.

אבתיסאם מראענה: ובעצם הם צריכים לעבור ריאיון על מנת שמדינה שלישית תקבל אותם.

אבתיסאם מראענה: כשאנחנו מעבירים אותם תופת כאן איך אפשר להכין אותם לריאיון?

אבתיסאם מראענה: מצד אחד אנחנו קולטים אותם פה, דורכים עליהם מאוד טוב, ואחר כך רוצים שהם יעופו מפה למדינה שלישית, אבל הם מגיעים לריאיון בלי שפה, בלי רווחה, בלי לב, שבורים לחלוטין.

אבתיסאם מראענה: מה אנחנו רוצות?

ריטה פטרנקו: הם לא יכולים לעבור את הריאיון, נגיד בקנדה.

אבתיסאם מראענה: בוודאי, כי אף אחד לא הכין אותם.

ריטה פטרנקו: לא, אני יכולה להכין אותם, אבל הם שבורים לגמרי.

אבתיסאם מראענה: איך את מכינה אותם?

אבתיסאם מראענה: אין לך את הכלים להכין אותם.

אבתיסאם מראענה: ברור.

ריטה פטרנקו: אין לי כלים.

אבתיסאם מראענה: ריטה, אני חייבת לעבור.

אבתיסאם מראענה: אני מודה לך ואני רוצה להגיד לך, תמשיכי לתת בראש, את עושה עבודה מצוינת, אנחנו מדברות כל הזמן, את מדברת איתנו גם דרך הלשכה ואת ותומר, אתם עושים עבודה מצוינת.

אבתיסאם מראענה: אז אני אתן לך, תומר, מכיוון שאתה יושב ליד ריטה ולא ריטה יושבת לידך, אז אתה מוזמן להגיד בכמה מילים את נקודת המבט שלך, איך אתה מסתכל ואיך אתה רואה ואיזה תמיכה אתה נותן לאוכלוסייה.

תומר אלדובי: תודה רבה, אני אדבר מאוד בקצרה.

תומר אלדובי: אני גם הכנתי איזה שהוא נאום.

תומר אלדובי: קודם כל אני רוצה לפתוח ולהגיד שמה שקורה כאן היום מבחינתי זה באמת נס, הדיון הזה הוא בגדר נס.

תומר אלדובי: לפני שנתיים אני התחלתי לחקור את כל הנושא כעיתונאי ויש כאן אחד הפלסטינים שדיברתי איתו כבר לפני שנתיים, פרסמנו את זה, מאז באמת המודעות מאוד עלתה וזה המון המון בזכותך ובזכות מה שאת עושה כאן בכנסת, להוביל את נושא הפלסטינים.

תומר אלדובי: כשאני עכשיו מדבר איתם אני אומר להם שיש להם כתובת, יש להם למי לפנות.

תומר אלדובי: וזה לא היה.

אבתיסאם מראענה: אז בגללך כולם פונות אליי.

אבתיסאם מראענה: הבנתי.

תומר אלדובי: כן, אז עכשיו יש למי לפנות וזה לא היה פעם.

תומר אלדובי: אני מכיר, כעיתונאי, את כל הגורמים הרלוונטיים וזה לא דובר בכלי התקשורת, זה בטח לא דובר בתיאטרון, אני כאן בכובע של במאי תיאטרון שמעלה על זה עכשיו איזה שהיא הצגה שתעלה בעוד כמה חודשים, בדיוק על הנושא הזה, כדי לחשוף את הציבור ולחשוף את החברה הישראלית.

תומר אלדובי: אז באמת מה שקורה כאן היום בדיון הזה, אני מקווה שזאת רק התחלה, כי זה נס לכנס כל כך הרבה גורמים, בייחוד את גורמי הצבא והביטחון.

תומר אלדובי: אני מהשטח גם מכיר וגם קראתי את כל הפרוטוקולים ואת כל הדיונים.

תומר אלדובי: התמונה מהשטח היא כמובן תמונה מאוד שונה.

תומר אלדובי: כמו שריטה אמרה, הפלסטינים עובדים בכל דבר שהם יכולים לעבוד, מנצלים אותם וזה לא אחד ולא שניים וככל שעובר הזמן ואותם שלושה פלסטינים שראיינתי לפני שנתיים עדיין בישראל, בזמן שאנחנו מתקדמים וחיים ועובדים אין להם שום זכויות, שום תנאים ושום דבר, וגם בעניין הנהלים, למשל, מהידיעה שלי לפחות, אין נהלים מוגדרים בצבא, תוך כמה זמן צריך לתת היתר, תוך כמה ימים צריך להחזיר תשובה, אם לא מחזירים תשובה למי יש לפנות.

תומר אלדובי: כלומר אין נהלים ואין באמת כתובת עם מי לדבר.

תומר אלדובי: כשאין להם היתר לפעמים הם גם פונים אליי.

אבתיסאם מראענה: תודה, תומר.

אבתיסאם מראענה: אני רוצה לתת רשות דיבור לערווה עווד, קודם כל בהחלט אני מברכת אותך על תפקידך החדש ב'בית אל-מים'.

ערווה עווד: שלום, מרחבא, אני ערווה, מנהל פרויקט 'בית אל-מים'.

ערווה עווד: הפרויקט הוקם לקידום הקהילה הלהט"בית בחברה הערבית בארץ, אבל לא מעט פונים אלינו מעבר לקו הירוק.

ערווה עווד: המתנדבים משתדלים לתת את כל מה שהם יכולים מבחינת מענה ומבחינת הקשבה לכל מי שפונה.

ערווה עווד: כולם יודעים שבארץ גם ככה קשה לערבי לבוא ולהגיד שהוא להט"ב, אז איך מישהו שגר בשטחים, הוא כפול עשר או מיליון אפילו ממי שחי פה.

ערווה עווד: תודה לך על הדיון, אני מקווה שמהדיון הזה ומהדיונים הבאים נראה עתיד זוהר יותר לחברה הערבית בארץ וגם בשטחים לקהילה הלהט"בית ותודה לך על כל המאמץ.

אבתיסאם מראענה: איזה כיף.

אבתיסאם מראענה: תודה תודה.

אבתיסאם מראענה: אני רוצה לתת זכות דיבור לג'ורג'ית מ'מעברים'.

אבתיסאם מראענה: יש לך שתי דקות, בשבילך וחצי אפילו.

ג'ורג'ית חורי: תודה.

ג'ורג'ית חורי: סאלם, אני ג'ורג'ית מ'מעברים' ממזרח ירושלים, אישה טרנסית.

ג'ורג'ית חורי: באתי לפה כדי לדבר על החברות שלי הפלסטיניות שהן מהכפרים ואני ממש רציתי להגיד שנכון שהן מקבלות אישורים, אבל זה לא עוזר.

ג'ורג'ית חורי: הן יכולות להסתובב עם האישור הזה, רק להסתובב, לא לעבוד, לא לקבל את כל מה שמגיע להן, והן גם לא יכולות לחזור אחורה לכפר שלהן, כי זה מסוכן, זה ממש ישים אותן בסכנה ופה הן לא יכולות לעשות כלום, חוץ מלהידרדר ולרדת לזנות ולעבוד עבודה שחורה, ולאט לאט החיים שלהם בסכנה יותר וזה גורם להן להידרדרות.

ג'ורג'ית חורי: יש לי חברה שלא מזמן התאבדה.

אבתיסאם מראענה: נכון, זהבה.

ג'ורג'ית חורי: כל פעם שאני נזכרת לסיפור הזה זה מכניס אותי קצת לדיכאון, כי זה לא לעניין.

ג'ורג'ית חורי: היא הייתה מאוד חכמה, מאוד מוכשרת, היה לה מה לתת, באמת היה לה מה לתת.

אבתיסאם מראענה: כן, פגשתי אותה, היא הייתה ב'גג הוורוד'.

ג'ורג'ית חורי: היא רק רצתה הזדמנות אחת באמת לחיות בשלום, היא לא חיפשה לעשות רע לאף אחד, להיפך, רק טוב היא רצתה לעשות, אבל לא הייתה לה הזדמנות ובסוף היא הלכה.

אבתיסאם מראענה: לא הייתה לה הזדמנות להשתקם.

ג'ורג'ית חורי: בדיוק, לא הייתה לה הזדמנות להשתקם ובסוף היא עשתה סוף לחיים שלה וזה כואב.

ג'ורג'ית חורי: אני מבקשת, אם יש אפשרות שגם – לא כל אישה טרנסית יכולה לבוא ולהגיד: אני אישה טרנסית וזה קל.

ג'ורג'ית חורי: זה קשה מאוד, זה קשה.

ג'ורג'ית חורי: אני חושבת שצריך למצוא פתרון ממש לזה, תודה.

אבתיסאם מראענה: תודה רבה.

אבתיסאם מראענה: אני רוצה לתת לנעמה סבתו, האגודה למען הלהט"ב, שתי דקות ו-30 שניות.

נעמה סבתו: קודם כל אני אגיד שאני מאוד מתרגשת מעצם הקיום של הדיון הזה שהוא בעצמו נותן כמו הכרה לאוכלוסייה שאולי הכי שקופה ונרדפת שיש.

נעמה סבתו: אני מנהלת את המחלקה של חסרי מעמד באגודה ואני אתייחס להיתרי העבודה כי זה הנושא המרכזי, למרות שיש עוד הרבה דברים שכדאי להתייחס אליהם.

נעמה סבתו: קודם כל בבסיס של לתת לאנשים אישורי שהייה בלי אישורי עבודה זה לתת לאנשים להיות, אבל לא לתת להם אפשרות לחיות, בצורה הכי פשוטה ונוראית שיש.

נעמה סבתו: ואז מה שכל הזמן אומרים לנו זה שיש הליך פורמלי.

נעמה סבתו: אז אני אמרתי טוב, בינתיים הבג"צ מתנהל ואנחנו ננסה לפעול עם ההליך הפורמלי ואני אגיד שבאופן אישי ניסיתי לסדר היתר עבודה.

נעמה סבתו: היה לי מעסיק שהיה מאוד בעניין, מגויס באופן אישי, וניסיתי ללכת לפי הכללים.

נעמה סבתו: אז התקשרתי ללשכת התעסוקה, עברתי הרבה נציגים עד שהגעתי למי אני צריכה, והם אמרו לי שכרגע אין בכלל מכסות, זה היה בנובמבר, שאני אחזור אליהם בינואר.

נעמה סבתו: אז מסתבר קודם כל שיש מכסות, אחרי זה אומרים לי: תבואי בינואר, תפרסמי את המשרה, תחכי 30 יום, תראי שאין לה דורשים ואז יהיה אפשר לקבל אישור להעסקת פלסטיני, ואז צריך לבקש אישור לפונה הספציפי ואז הוא יקבל סירוב, כי אחד התנאים זה - - -

אבתיסאם מראענה: ואז ואז ואז ובתוך האז איפה האיש, האדם בתוך האז האז האז הזה?

נעמה סבתו: זה כבר נהיה - - -

אבתיסאם מראענה: נעמה, אני שואלת אותך שאלה, יקירה, אמרנו אז אז אז אז, בתוך האז הזה עוברים חודשים, מה קורה עם הבן אדם?

אבתיסאם מראענה: איפה הוא נמצא?

אבתיסאם מראענה: איפה הוא אוכל?

נעמה סבתו: זה בדיוק מה שאני באה להגיד.

נעמה סבתו: במקרה הספציפי הזה הפונה הזה היה במסגרת.

נעמה סבתו: זה גם משהו.

נעמה סבתו: גם הפונים שלנו שנמצאים במסגרות, יש אנשים שמלווים אותם וכולם נמצאים חסרי אונים אל מול המציאות.

נעמה סבתו: אני יכולה להגיד על זהבה, הייתה לנו קבוצת ווטסאפ של אנשים, הרבה גורמי טיפול שכולם רצו לעזור לה.

נעמה סבתו: לא היה לי שום קבוצת ווטסאפ על פונה ולא הצלחנו לעזור לה, לא כי היא הייתה במצב קשה, היא הייתה במצב קשה בגלל המציאות, כי לא היה לנו איך לעזור לה בגלל החסמים שהיו.

נעמה סבתו: גם איתה אנחנו התחלנו תהליך, מצאנו מעסיק שרצה להעסיק אותה, היא הייתה מוכנה לעבוד ובזמן שהתהליך התקדם, לשאלתך מה קורה בזמן הזה, לא היה לה איפה להיות ואז היא חיפשה מסגרת ואנחנו יודעים מה היה עם המסגרות, היא לא הצליחה למצוא מסגרת ואז היא עברה לחיפה ואז בזמן הזה, עד שהיתר העבודה הגיע, היא כבר הייתה בחיפה, העבודה כבר לא רלוונטית והשיקום שלה לא היה יכול לקרות.

אבתיסאם מראענה: חוסר אונים.

נעמה סבתו: היה לנו לפני כמה זמן פונה שהיה בריאיון ואז התקשרו אליי אחרי זה מהריאיון, בדאגה, ואמרו לי שהם דואגים מזה שהבחור מוכר את גופו, ואני מקשיבה להם ואומרת: לי אתם אומרים את זה?

נעמה סבתו: מה אני אמורה לעשות?

נעמה סבתו: כאילו אני יודעת שהוא בזנות, לי אין אלטרנטיבה להציע לו.

נעמה סבתו: המציאות היא נורא נורא קשה, אבל אין לנו מה לעשות איתה.

נעמה סבתו: חוץ מלהיות אמפתית למצב שלו ולהיות לא שיפוטית כלפי המצב שלו אין לי מה לתת.

אבתיסאם מראענה: אופיר, תמתין בסבלנות, אני אתן לך אחר כך להגיד שלושה וחצי משפטים.

נעמה סבתו: אני אולי קצת אמוציונלית, כי הנושא הזה באמת - - -

אבתיסאם מראענה: בוודאי, אני מבינה אותך.

נעמה סבתו: בשורה התחתונה, בעיניי, בסופו של דבר, כמו שאמרתי בהתחלה, אי אפשר לתת היתרי שהייה בלי היתרי עבודה, זה לא לתת להם אפשרות לחיות.

אבתיסאם מראענה: ברור.

אבתיסאם מראענה: תודה, יקירה.

אבתיסאם מראענה: אני רוצה לעבור לעורך דין ערן גלובוס.

ערן גלובוס: אהלן.

ערן גלובוס: אני מחליף פה את עורך דין עמית גורביץ', אני סגן יו"ר ועדת זכויות הלהט"ב של לשכת עורכי הדין.

ערן גלובוס: קודם כל תודה לך, גברתי, דיון מאוד מאוד חשוב, אני רוצה באמת להדגיש את ריטה ואת העבודה המדהימה של הבית השונה.

ערן גלובוס: אני רוצה להתייחס לדברים שנאמרו פה בהקשר של הוועדה בשני היבטים שונים, בהיבט ההיתרים.

ערן גלובוס: היבט אחד הוא ההיבט של ההסדר הכובל.

ערן גלובוס: כמו שנאמר, בשביל לקבל צריך מעסיק.

ערן גלובוס: אין לדבר הזה עוד דוגמה בדין הישראלי, זה דבר שהוא לדעתנו לחלוטין לא חוקתי ואני חושב שמשהו שחשוב שייאמר פה זה שגם בג"צ בהליך שמתנהל הוציא לפני שלושה שבועות צו ביניים.

ערן גלובוס: אני חושב, וזה מתייחס לדברים שאמר חבר הכנסת גינזבורג מקודם וזה לפתחו של אופיר, אבל אם כבר בג"צ בא ונתן צו ביניים ואמר למה שלא תיתנו אשרות עם היתר עבודה ללא הסדר כובל, ללא תלות במעסיק, פשוט אישור עבודה רגיל.

ערן גלובוס: בא כבר בג"צ, נתן צו ביניים, האם לא מוטב לנצל את ההזדמנות הזו ולהגיד אוקיי, הקשבנו לבג"צ, שמענו, אנחנו לא צריכים שתיתנו צו חלוט, אנחנו מיישמים את המדיניות בהתאם ומייתרים את העתירה.

ערן גלובוס: זה דבר אחד.

ערן גלובוס: ועוד דבר שאני חושב שהוא מאוד מאוד חשוב, נגענו פה קצת בהיבט של איך נראה הריאיון הזה, אופיר, אני אשמח גם אם באמת כשיגיע תורך תוכל להתייחס לזה, אבל ממה שאנחנו מכירים, וגם בנושא הזה מתנהל הליך משפטי, היום כשמגיע פונה לריאיון אתם לא מאפשרים לו להגיע עם עורך דין.

ערן גלובוס: זה מה שאנחנו מכירים.

ערן גלובוס: אנחנו חושבים שמדובר, א', בפגיעה חמורה מאוד בזכות הייצוג, ו-ב', בדבר שפשוט מפריע לוועדה לעשות את העבודה שלה, כי יש פה כבר מכשול שווה, כי יש מכשולים של מאוימות ונרדפות, אז לפחות לתת לבן אדם שיהיה מיוצג בידי עורך דין ויעמוד על הזכויות שלו.

ערן גלובוס: לדעתנו זה דבר מאוד חמור.

ערן גלובוס: אני גם רוצה לעדכן ולנצל את ההזדמנות ולהגיד שבשני ההליכים המשפטיים האלה, גם בהליך בבג"צ שכבר הוזכר, של הפליטים, וגם בהקשר של הערר שמוגש עכשיו, לשכת עורכי הדין מצפה ומתכננת להצטרף, הלשכה רואה חשיבות מאוד מאוד רבה בנושא ואנחנו נמשיך לעסוק בזה בתקווה שהבעיות האלה ייפתרו, אבל יש פה עוד דרך ארוכה, אבל באמת אני חושב שזו הזדמנות לנצל את הפתח שבג"צ נתן למדינה לרדת מהעץ ולא לגרור אותנו עכשיו לעוד המשך ההליכים המשפטיים, באמת אפשר לעשות את זה ותודה רבה.

אבתיסאם מראענה: נפלא.

אבתיסאם מראענה: הזדמנות מעולה לעבור לרשות האוכלוסין וההגירה ומעברי הגבול, גברתי תהילה אראל, בוקר טוב.

אבתיסאם מראענה: סחטיין על הסבלנות וההמתנה.

אבתיסאם מראענה: אני מאוד אשמח לדעת ולחשוב איתך, אנחנו לא נחזור עכשיו אחורה.

אבתיסאם מראענה: מה את אומרת על הסיפור הזה, למה לא לאפשר עבודה לאותה קהילת להט"ב?

תהילה אראל: קודם כל חשוב לי לציין, כמו שנאמר כבר קודם על ידי אופיר, יש הליך שמתנהל מזה כשנתיים, הליך בבג"צ, תלוי ועומד עדיין, המדינה נתנה שם את התגובה שלה, תגובה מקיפה, בנושא הזה בין השאר, נושא מרכזי בה, ולפני כמה ימים, לאחרונה, ניתן צו על תנאי שבמסגרתו התבקשנו להגיב עד סוף מאי לגבי למה לכבול את המבקשים הלהט"בים שלגביהם צריך בקשה פרטנית למעסיק פרטני.

תהילה אראל: זו הייתה הבקשה.

תהילה אראל: מה שאנחנו צריכים עכשיו זה לקבל את העמדה של המדינה, של כולנו, לגבש ולהגיב בהתאם בתצהיר תשובה ולכן במסגרת תצהיר התשובה נידרש לזה וניתן תשובה.

תהילה אראל: לכן אנחנו בתהליך כרגע.

אבתיסאם מראענה: לא תיתנו תשובה, כי אתם צריכים להיערך לתשובה.

תהילה אראל: אנחנו בתהליך כרגע.

אבתיסאם מראענה: ברור.

אבתיסאם מראענה: אני לחלוטין מבינה את התהליכים.

אבתיסאם מראענה: אז את אומרת שבמאי אתם תצטרכו לתת את התשובה, אנחנו בינתיים נהיה בפגרה, ואחרי הפגרה יש סיכוי שאנחנו מתכנסות לעוד ישיבה כזו מהממת ונקבל עדכונים, אולי יהיו בשורות מעולות.

אבתיסאם מראענה: אמן.

אבתיסאם מראענה: מעולה, יופי.

אבתיסאם מראענה: אני רוצה לפנות לעדי שמאי, שהוא יועץ במשרד לשוויון חברתי.

עדי שמאי: תודה רבה, יושבת הראש.

עדי שמאי: אני אגיד קודם כל שאני ממש מודה על הדיון הזה, אני חושב שהוא באמת גם עוזר לנו להבין טיפה יותר איפה הלב שלנו והראש שלנו צריכים להיות.

עדי שמאי: אני חושב שהאמירה לכל אוכלוסיות הלהט"ב בארץ, לאזרחים וגם למבקשי המקלט, זו אמירה מוסרית חשובה שתגיע ללבבות של כולם ואני חושב שהעיסוק בזה הוא חשוב.

עדי שמאי: ישבתי עם אבתיסאם וחשבנו על איזה שהיא תכנית, סוג של תכנית המראה למדינות מקלט וזה משהו שהמשרד עכשיו בוחן ביכולת שלו לקחת חלק בדבר הזה.

עדי שמאי: זאת אומרת מסלול המראה שיהיו בו גם הכשרה למקצוע, גם לימודי שפה וגם טיפול.

עדי שמאי: שוב, אנחנו בודקים ברמה המשפטית כי בסופו של דבר הגורמים המקצועיים גם אומרים שהם לא קובעים דירקטיבות, אבל עם הקלפים שיש לנו ננסה לעשות את הכי טוב וכרגע אנחנו בודקים את היכולת של המשרד לממן את הדבר הזה ולפתח תכנית כזאת שתיתן גם הכשרה וגם שפה ותעזור למבקשי המקלט להיקלט במדינה אחרת.

עדי שמאי: כשנפגשתי עם אופיר הוא גם העלה את הדבר הזה, הוא אמר בואו אולי תחשבו על איזה שהיא תכנית שתעזור לנו להבין איך אנחנו נותנים פה פתרון טיפה יותר רחב, וייאמר לזכותם שהם עושים חשיבה ועבודה.

עדי שמאי: אז אני באמת מודה על הדיון ואני מקווה שבדיון הבא כבר נוכל להגיע עם תכנית קונקרטית ולצרף אליה את כל השותפים שיושבים פה.

אבתיסאם מראענה: נפלא, נהדר.

אבתיסאם מראענה: אני רוצה לתת לצחי מ'אבני דרך'.

אבתיסאם מראענה: בבקשה.

צחי אברהם: 'אבני דרך', אנחנו מסגרת לצעירים וצעירות מהקהילה ללא עורף משפחתי, בפיקוח משרד הרווחה ובהפעלת עמותת 'אותות' שמפעילה גם את 'בית דרור' ואת 'הגג הוורוד'.

צחי אברהם: אנחנו נותנים מענה לטווח זמן של עד שנה וחצי לצעירים שהם ללא תמיכה של המשפחות כאשר המטרה המרכזית שלנו היא לעשות כל מה שניתן כדי לסייע בתהליך שיקומי וטיפולי ולהשתלב בחברה כבוגרים ועצמאים.

צחי אברהם: אני אגיד באופן אישי, אני חושב שנאמר הכול, אני כבר עשר שנים עובד בעמותה, עבדתי ב'בית דרור' כרכז ועכשיו אני מנהל את 'אבני דרך', פגשתי מקרים קשים מאוד מאוד, מגיעים אלינו מקרי הקצה של קהילת הלהט"ב, אבל אני יכול להגיד שחוסר אונים ואוזלת יד כמו שפגשתי בקרב הפלסטינאים הלהט"בים שמגיעים אלינו לא פגשתי.

צחי אברהם: כמו שנאמר, אנחנו נותרים נעדרי כלים לחלוטין בצורה מתסכלת מאוד.

צחי אברהם: נ', שיושב כאן היום, נמצא כאן בסכות שהוא ללא ספק אחד האנשים המרשימים שיצא לי להכיר בחוזקות ובכוחות הנפש שלו, אבל זה לא מובן מאליו.

צחי אברהם: הצעירים והנערים שמגיעים אלינו מגיעים ממצבים קשים מאוד.

צחי אברהם: אנחנו נאלצים, או לספק שלטר ארוך טווח, כי יש לנו זמן לשנה, ובהיעדר תעסוקה, שמעבר לזה שזה מקור פרנסה זה מקור למשמעות, להשתלב בחברה, אין לנו מה להציג.

צחי אברהם: בהיעדר תעסוקה אז כל התכנים הפוסט טראומטיים עולים, אנחנו רואים הידרדרות נפשית מאוד גדולה שמתבטאת בחרדות, בפגיעות עצמיות וכמובן באובדנות.

צחי אברהם: האופציה השנייה היא לראות כיצד משתלבים בכל מיני מקורות פרנסה אחרים שעלו כאן, זנות, סחר בסמים, או במקרה הטוב עבודות בשחור, שאז אנחנו צריכים לשתף פעולה עם דברים לא חוקיים.

צחי אברהם: בכל המקרים הם פשוט מנוצלים, לא מקבלים שכר על העבודה וכעבור שנה ונגמר הזמן אצלנו ומה הלאה?

צחי אברהם: במקרה הטוב, כשיש יישוב מחדש במדינה אחרת אז זה תהליך שלוקח הרבה מאוד זמן כי יש פער שבתוכו צריכים למצוא פתרונות.

צחי אברהם: אני מרגיש שאנחנו במסגרת היכולות שלנו עושים הכול, הקמנו מערך משפחות מלוות, אנחנו יוצרים קשר עם מעסיקים, אבל אנחנו כל הזמן נתקלים בחסמים בלתי אפשריים.

צחי אברהם: ודבר אחרון, גם בקליטה במדינה אחרת, כמו שנאמר, כדי שתהיה איזה שהיא אפשרות צריך להגיע עם יכולת להיות משוקמים, עם שפה, עם משהו קצת יותר מעובד יותר, אולי עם קצת כסף בכיס, אחרת סיכויי ההצלחה גם בקליטה במדינה אחרת הם נמוכים ואני מתאר לעצמי שבקצב הזה גם ייסגרו יותר ויותר דלתות בפנינו.

צחי אברהם: אז אני מאוד שמח שהדיון הזה מתקיים, אני לא מצליח להבין איך יכול להיות היתר שהייה ללא אישור עבודה, זה נראה לי דבר והיפוכו, זה הזוי לחלוטין.

אבתיסאם מראענה: כן, כנראה אף פעם לא נדרשו ממש בפורום כזה פרלמנטרי, שלמישהו כל כך אכפת ועכשיו מאוד מאוד אכפת לי ואנחנו נעשה הכול בשביל שהדבר הזה יקרה.

אבתיסאם מראענה: אני רוצה לתת רשות דיבור לאסנת חיטרון, המטה למאבק בסחר בנשים ובזנות.

אסנת חיטרון: שלום לכולם.

אסנת חיטרון: אני גם רוצה קודם כל להודות על הדיון החשוב הזה.

אסנת חיטרון: אני כאן כדי לשים על השולחן מה שכבר נאמר פה, אז אני אעשה את זה בקצרה, שהאנשים האלה מגיעים בסוף לזנות באחוזים מאוד גבוהים ומהזנות קשה מאוד לצאת.

אסנת חיטרון: אנחנו מדברים, כמו שנאמר כאן, סך הכול על 80 אנשים שקיבלו היתר שהייה אחרי בדיקה מדוקדקת של המצב הביטחוני.

אסנת חיטרון: לאנשים יש אישור, מותר להם להיות פה, המענים, כמו שסוזן ציינה, הם מענים חירומיים, הם לא מענים שאפשר לשרוד בישראל עם ההיתר בעזרתם בלבד.

אסנת חיטרון: בשביל לשרוד חייבים גם לעבוד.

אסנת חיטרון: במצב שבו נמצא אדם פגוע, עם אישור, עבר את הבדיקות הביטחוניות, המדינה לא מספקת לו מענה שמאפשר לו לשרוד, הוא נמצא במצב שאין לו ברירה, אין לו עורף, אין לו תמיכה, אין לו משפחה וחברים, האנשים האלה מידרדרים לזנות.

אסנת חיטרון: עם הזנות מגיעה פוסט טראומה מורכבת, מגיע דיכאון, מגיעות פגיעות קשות, גם אם מגיעים אחר כך למדינות אחרות, לקנדה למשל, היציאה היא קשה מאוד, היא לוקחת שנים ארוכות וכל זה בשביל מה?

אסנת חיטרון: בשביל שבחודש, חודשיים, כמה שהם פה, מושכים אותם עם התהליך המסורבל והארוך הזה שבסופו הם לא מקבלים – אנחנו לא מכירים, אנחנו יודעים שבסוף התהליך הזה אי אפשר באמת לעבוד, זה לא עובד, אז למה?

אסנת חיטרון: על מה אנחנו מתעקשים?

אסנת חיטרון: למה אנחנו מדרדרים את האנשים האלה למקום כל כך כל כך קשה על לא עוול בכפם?

אסנת חיטרון: באמת זה לא מגיע להם.

אסנת חיטרון: אני גם רוצה להדגיש, מדינת ישראל העבירה ב-2018 את החוק לאיסור צריכת זנות, היא אמרה שאנחנו נגד זנות, בד בבד המדינה נוקטת במדיניות שמדרדרת את האנשים האלה למעגל הזנות.

אסנת חיטרון: אנחנו בעצם לא קיבלנו פה תשובה.

אסנת חיטרון: הצד שכנגד לא מוצג פה.

אסנת חיטרון: כלומר אני מבינה שיש פה פקידים, אבל הפקידים צריכים לייצג את עמדת השר ולהסביר מה קרה, למה.

אסנת חיטרון: אני מבינה שזה יובא לבג"צ, אבל זאת מטרת הדיון פה, העניין של המדיניות נוכחית, אני מאוד שמחה אם הולכים לשנות את המדיניות הזאת, אבל צריך לשקול אותה באמת בכובד ראש.

אסנת חיטרון: אם הסיבה שפה לא מובאת שום עמדת נגד היא בגלל שהמדיניות הזאת נשקלת מחדש אני מברכת על זה ואני מקווה שזה באמת המצב.

אבתיסאם מראענה: תודה רבה.

אבתיסאם מראענה: עורכת הדין מירב בן זאב.

אבתיסאם מראענה: היי, בוקר טוב.

אבתיסאם מראענה: תציגי את עצמך לפרוטוקול יותר מדויק.

מירב בן ארי: אני עורכת דין בארגון היאס ישראל, אנחנו מפעילים תכנית לסיוע משפטי למבקשי מקלט ואחד העותרים בעתירה שנמצאת היום בבג"צ שמיוצגת על ידי עורכת הדין עדי לוסטיגמן, שנאלצה לצאת.

מירב בן ארי: לפעמים אני מרגישה שהמסגרת החוקית הבינלאומית נעלמת מהדיונים האלה וזו העובדה שבסופו של דבר האנשים האלה מבקשים מקלט, הם פליטים, הם מגיעים לישראל ומדינת ישראל מלכתחילה מפרשת את אמנת הפליטים באופן מאוד בעינינו שגוי ומאוד מאוד חריג לעומת מדינות העולם ואומרת שהפלסטינים ככלל מודרים מאמנת הפליטים והפתרון שהמדינה הגיעה אליו הייתה להפנות את האנשים האלה למינהל האזרחי, למתאם הרווחה במינהל האזרחי, שמקיים את הריאיונות האלה.

מירב בן ארי: המדינה רואה את זה כאיזה שהוא הליך חלופי ליחידת הטיפול במבקשי מקלט.

מירב בן ארי: זה לא שיחידת הטיפול במבקשי מקלט נותנת מענה כל כך למבקשי מקלט, אבל בסופו של דבר כבר ניתנה פסיקה במדינת ישראל, פסיקה מאוד ברורה, שאומרת שאי אפשר להשאיר אנשים בלי יכולת לעבוד.

מירב בן ארי: זה כבר נקבע בשנת 2011 והדברים נאמרו מאוד בבירור, שמבקשי מקלט שמגיעים לישראל לא יכולים לשהות בישראל בלי אפשרות לעבוד וגם לא ניתן לכבול אותם למעסיקים.

מירב בן ארי: העתירה שאנחנו הגשנו יחד עם 'קו לעובד' והמוקד לפליטים ומהגרים מדברת בדיוק על העניין הזה ואומרת בסדר, אנשים הגיעו, מבקשים הגנה, הפניתם אותנו למנגנון החלופי הזה, בעצם אלה אנשים שהוכר שיש להם סכנה, שהוכר שאי אפשר להרחיק אותם חזרה לשטחים והוכר שהם צריכים להיות פה ולכן להחזיק אותם ככה בלי היתרי עבודה, בלי מנגנוני רווחה, בלי שירותי בריאות, זה התנהלות שאנחנו לא רואים אותה בשום מקום אחר, גם לגבי אנשים אחרים.

מירב בן ארי: זה מאוד מאוד ברור.

מירב בן ארי: העתירה הזאת הוגשה לגבי אנשים שמחזיקים בהיתרים מהסוג הזה והיא הוגשה גם לגבי אנשים שהגיעו לישראל על מאוימות על רקע של שיתוף פעולה וגם על מאוימות על רקע מגדרי, מדובר על להט"בים ומדובר גם על נשים.

מירב בן ארי: רוב הלקוחות שאני מייצגת היום הן למעשה נשים, בגלל שיש את ריטה ויש את אגודת הלהט"ב שנכנסו למאבק הזה בצורה שבלעדיה היכולת שלנו להתמודד עם הסיטואציה הזאת הייתה בלתי אפשרית.

מירב בן ארי: ריטה מהרגע הראשון וגם האגודה למען הלהט"ב לקחו את הדבר הזה בשתי ידיים והם מחזיקים את האנשים האלה בידיים שלהם, הם מחזיקים אותם מעל המים.

מירב בן ארי: \

מירב בן ארי: זאת אוכלוסייה, אני חושבת, בעיקר אחרי השנתיים האחרונות, שראינו מה קרה בקורונה, קהילת מבקשי המקלט שאנחנו בהיאס מכירים מאוד טוב מחזיקים אחד את השני.

מירב בן ארי: יש לך קהילה, גם אם חלק לא עובדים, מנקי הרחובות ועובדי הסופרים החזיקו את החברים שלהם, שילמו את שכר הדירה וקנו להם אוכל וגם ארגונים נתנו סלי מזון.

מירב בן ארי: לפלסטינים אין את זה, אין את האנשים האחרים שיחזיקו אותם, אין חברים שישלמו להם את שכר הדירה ואין את הקהילה שמחזיקה אותם.

מירב בן ארי: אין להם את זה לעומת מבקשי מקלט אחרים ועכשיו המדינה באה והודיעה לבג"צ שהם מוכנים לתת אישור עבודה למי שהגיע לישראל על מאוימות על רקע של שיתוף פעולה, אבל לא ללהט"בים.

מירב בן ארי: עכשיו זה לא רק שהם מופלים לעומת מבקשי מקלט אחרים, אלא שהם עכשיו גם מופלים לעומת אנשים אחרים שמאוימים על רקע אחר ואין שום סיבה להפרדה הזאת.

מירב בן ארי: מה שנאמר פה שזה בגלל שהם זמניים פה.

מירב בן ארי: אנחנו מסתכלים מסביב וגם אם בן אדם מגיע לשלושה חודשים הוא צריך לאכול.

מירב בן ארי: אנחנו רואים את אנשי הטיפול, אנחנו רואים את צחי, שהוא מנהל שבאמת, לא ראיתי בן אדם כל כך אכפתי - - -

אבתיסאם מראענה: טוב, חאלס לתת קומפלימנטים לצחי.

אבתיסאם מראענה: צחי, מה עשית?

מירב בן ארי: אבל הנקודה היא שאנשים לא יכולים לתת את המענה שהם מוסמכים לתת אותו.

מירב בן ארי: אי אפשר להכניס אנשים להוסטלים, לא מדובר בחתול, מדובר בבן אדם, בן אדם לא חי על אוכל ומיטה, בן אדם חי על איזה שהיא תחושה שיש לו למה לקום בבוקר.

אבתיסאם מראענה: משמעות.

אבתיסאם מראענה: נכון, בואי נסיים עם המשמעות.

אבתיסאם מראענה: האמת היא שזו פעם ראשונה שהשתמשנו בזה בדיון וניקזנו אותו בהחלט לעניין של משמעות.

אבתיסאם מראענה: אני רוצה לתת משפט וחצי לחברתנו מירה שהצטרפה לדיון הזה כי אכפת לה וחשוב לה והיא רוצה להגיד כמה מילים, אז אני אתן לך ואחר כך אני אתן לאופיר שיגיד את דבריו, אני אסכם.

מירה: אני רוצה להגיד לך תודה רבה, כיף לראות חברת כנסת ערבייה סוף סוף שאכפת לה מהקהילה הלהט"בית הערבית, שזה ממש חסר.

מירה: אני במקור מנצרת, גם אני יצאתי מהארון לפני שנתיים, משהו כזה, אני חושבת שזה תהליך ממש ממש קשה לצאת מהארון בחברה הערבית, ובחברה הפלסטינית עוד יותר קשה.

מירה: בתקופה הזאת היו לי הרבה חברים שהגיעו מהשטחים, ישבתי עם הרבה אנשים, דיברתי איתם, אני מכירה את כל החוויות שלהם, אני חושבת שאנשים שבאים מהשטחים לוקח להם מינימום שלוש שנים כדי ללכת למדינה אחרת.

מירה: 'הגג הוורוד' הוא מקום מושלם, גם 'אבני דרך', אבל זה לא מספיק זמן.

מירה: בסופו של דבר הם צריכים לצאת.

מירה: חוץ מזה יש להם ממש ניצול מבחינת כסף, יש לי ידידים שעבדו חודשים ובסוף לא שילמו להם, אין חוק שיכול להגיד, אוקיי, אלה עבדו אצלנו, אין שום דבר.

מירה: יש ממש קשר חזק בין אי קבלה לחברה לבין הזנות והסמים ואפילו גם בהמשך מחלות.

מירה: יש לי ידידים שנדבקו בכל מיני מחלות ואין להם מענה, אין מי שיטפל בהם.

מירה: הם פשוט מחכים עד שייצאו לחו"ל כדי להתחיל לטפל בעצמם, גם מבחינה נפשית, גם מבחינת בריאות.

מירה: זה ממש ממש קשה.

מירה: יש הרבה אנשים מהקהילה הלהט"בית, אחרי המעבר של 'הגג' ו'אבני דרך' הם מקבלים קצבה, שזה ממש עוזר.

מירה: היום להיות בתל אביב, קודם כל להיות בתל אביב זה ברור למה, כי אפשר לקבל יותר בתל אביב, הם לא יכולים להיות במקום שהוא מקום סגור, קשה להם לעבוד ולהחזיק דירה בתל אביב זה מינימום 3,000 שקל וזה לא הגיוני.

מירה: גם אם הם יעבדו הם באמת לא יכולים להחזיק מעמד.

מירה: אני חושבת שצריך שיהיה להם מקום לישון בו, להיות בו לטווח יותר ארוך וגם שיקבלו תמיכה נפשית כדי זה חשוב ממש אחרי כל הרדיפות והיציאה מהארון.

מירה: זה ממש קשה.

אבתיסאם מראענה: אני מסכימה איתך.

מירה: ועוד פעם, תודה לך על מה שאת עושה.

אבתיסאם מראענה: חייאתי, שוקראן, אמיצה.

אבתיסאם מראענה: אופיר, אני רוצה לתת לך שתי שניות להגיד את דבריך.

אופיר שמא: אז בשתי שניות אני אגיד את הדברים שעליהם אני כן יכול לענות.

אופיר שמא: ראשית כל, תומר, נעים להכיר, יצא לנו לדבר אז טוב שאנחנו מכירים.

אופיר שמא: יש נהלים, הנהלים אומרים שאנחנו תוך שבועיים דנים בבקשה וכמו שאמרתי קודם, עד השבועיים האלה מרגע הפנייה אנחנו יכולים להמליץ למפקד הצבאי וככל שאין מניעות כאלה או אחרות בדרך כלל יוצא היתר.

אופיר שמא: אני לא מכיר שבהיעדר מניעות לא יצא היתר למרות ההמלצה.

אופיר שמא: זה צריך לומר לזכות המערכת הצבאית שיודעת להיות קשובה להמלצות שאנחנו מעבירים.

אופיר שמא: דבר שני, יש לי בקשה מהוועדה, זה דבר שאת, יושבת הראש, התחלת במהלך והוא כרגע עומד, אם אפשר לסייע בנושא הזה של ה-resettlement.

אופיר שמא: היה לנו דיון סוער עם נציבות הפליטים של האו"ם, לי באופן אישי היה דיון סוער איתם, לפני שבוע, הם טוענים שאנחנו מפנים יותר מדי אנשים.

אופיר שמא: למען הסר ספק, זה מופיע גם בפרוטוקול הדיון שהיה איתם, כשאני מתרשם שמישהו נמצא במצב קיצון עד כדי כך, מה גם שלא ניתן לאיין, לא ניתן לחתום על צמצום הסיכון כשהוא נמצא בישראל, אז אנחנו קודם כל מפנים אותם כדי שיהיה להם אופק.

אופיר שמא: אלה אנשים צעירים שצריכים אופק לחיים, הם לא צריכים רק את האקמול הקטן הזה, הם צריכים משהו שהוא הרבה מעבר לזה ולא ניתן לשלול סכנה בישראל.

אופיר שמא: אז אנחנו מפנים, בערך חצי מהאנשים שמקבלים מופנים והייתה טענה מאוד חמורה שהם לא מוכנים לקבל סיטואציה שבה אנחנו מפנים כל כך הרבה.

אופיר שמא: התשובה הייתה שאני לא עושה איפה ואיפה, אני לא יודע להגיד אתה כן תלך ואתה לא, אני לא יודע לעשות את זה.

אופיר שמא: אני יודע שאם מישהו זקוק לסעד אני מפנה אותו לכל מה שאני רק מכיר כדי שיעזרו לו.

אבתיסאם מראענה: האינטרס שלך שכמה שיותר יילכו מכאן.

אופיר שמא: האינטרס שלי זה שיהיו להם חיים יציבים ככל האפשר.

אופיר שמא: גם אם אדם אומר לי - - -

אבתיסאם מראענה: לא בישראל.

אופיר שמא: ראשית כל לא בישראל, כיוון שזאת המדיניות.

אופיר שמא: שנית, גם אם אדם אומר לי שהוא כרגע נמצא וכרגע הוא בסכנה כי היה משהו אקוטי, ואני לא מדבר על מקרה אחד או שניים, והוא מאמין שהוא יחזור למשפחה שלו בעוד חודש-חודשיים, הוא מנסה להפעיל קשרים ולדבר עם אבא, גם במקרים כאלה, בהיעדר מניעות, בדרך כלל המפקד הצבאי נעתר לבקשתנו והאדם הזה מקבל היתר עד שהוא יוכל לעשות את זה.

אופיר שמא: מתבצעות בדרך כלל גם שיחות מעקב כדי להבין איפה האדם הזה נמצא.

אבתיסאם מראענה: אוקיי.

אבתיסאם מראענה: לסיום.

אופיר שמא: אז זו בקשה שלי ואם אפשר גם להניע שוב את המהלך למול משרד החוץ, התחיל מהלך, אמר לי ראש האגף הקונסולרי, את, יושבת הראש, ביקשת את המהלך הזה למול שר החוץ, אנחנו העברנו את המספרים כפי שהם ביקשו, ככל שניתן באמת להגיע לאיזה שהוא סיוע שם, זה דבר שמאוד מאוד יסייע לנו.

אופיר שמא: לסיום אני רוצה להתייחס למקרה של זהבה בחצי מילה, כי זה מקרה שהיה מאוד מורכב.

אופיר שמא: במקרה של זהבה, זאת אישה טרנסית שהגיעה אליי לריאיון, יש לומר במשרד הרווחה שנתן לנו אכסניה לריאיונות בתקופה מסוימת, עוד בתקופת הקורונה, בצורה בלתי אמצעית, כמו שביקשנו, המקרה של זהבה לא נפל בסד המקרים שמקבלים היתרים מהר כיוון שהיא דיברה שם על יחסים עם משפחה שהיו מאוד קרובים.

אופיר שמא: מדובר באישה מאוד צעירה, היא לא דיברה על אותה סכנה מיידית שאנחנו מחפשים, אבל לראות את הבן אדם ולהבין את גודל המצוקה שלו ולהבין שלהחזיר אותו לרשות הפלסטינית במצב שבו הוא נמצא זו בעיה.

אופיר שמא: משם היא קיבלה את ההיתר.

אבתיסאם מראענה: אופיר, אתה בעצם אומר, ואני רוצה פה לסיים, ודווקא כן לסגור את זה לזכרה של זהבה, שיהיה מהפכה, ואני רוצה לשאול אותך, כי אמרת משהו וזה הדליק לי את המנורה, אתה אומר שבריאיון שהיה עם זהבה אתם חיפשתם משהו X, בסכנה הלהט"בית, האם ההורים שלה או המשפחה שלה תרדוף אותה ואתם לא מזהים בכלל שיש סימנים של אובדנות.

אופיר שמא: מצאנו משהו אחר לגמרי, מצאנו אישה שהייתה במצוקה מאוד מאוד מאוד קשה ושנדרשה לאיזה שהוא מענה, לכן היא גם הופנתה לרווחה והיא גם קיבלה, למיטב ידיעתי לפחות, את המענים האלה.

אופיר שמא: אני מנסה לומר, באמצעות המקרה של זהבה, שהמקרים האלה הם מקרים מאוד מאוד קיצוניים, כפי שנאמר פה לא אחת, ואני מאוד הייתי רוצה, וזאת בקשה לוועדה, לראות איך באמת כאן - - -

אבתיסאם מראענה: בדרך כלל אני מבקשת מכם, פתאום אתם מבקשים ממני, מה קרה?

אבתיסאם מראענה: התהפכו היוצרות?

אבתיסאם מראענה: להירגע.

אופיר שמא: אוקיי, ראשית אני מתנצל, אבל אני חושב שזה דבר שהוא נדרש, ההבאה הזאת של כל הגופים, כמו שאמרתי, בשנתיים האחרונות אני רואה ומכיר את כל הגופים שיושבים כאן, פחות או יותר, ככל שיהיה ניתן קצת להרחיב את סד המענים, זה נאמר יותר מפעם אחת, אבל הייתי מאוד רוצה לסיים את דבריי בזה, אני חושב שיהיה בזה משהו שיעשה שירות מאוד מאוד משמעותי לאותה קהילה שבאמת מגיעה אלינו במצבים מאוד מאוד קיצוניים.

אבתיסאם מראענה: אני מודה לך, אני רוצה לסכם את הדיון ואחר כך להגיד בהחלט תודות.

אבתיסאם מראענה: אתה מבקש ממני שנעשה הכול בשביל להרחיב את המענים ואני מבקשת ממך שתעשה את הכול בשביל לתת היתרי עבודה, עשינו עסקה?

אופיר שמא: סגור, ויותר מזה אני אגיד, מה שריטה דיברה על שער אפרים, גם הדברים האחרים שהועלו תוך כדי נרשמו ויישקלו.

אבתיסאם מראענה: יופי, מעולה.

אבתיסאם מראענה: אז אני מסכמת את הדיון כשהגעתי להסכם עם אופיר מהרווחה של המינהל האזרחי, שהוא ימליץ, יעשה הכול על מנת שאותה קהילת להט"ב פלסטינית שנרדפת בשטחים, שמגיעים לתוך שטח מדינת ישראל, שתהיה להם אפשרות לעבוד, ואני אעשה הכול על מנת לתת מענים רווחתיים ותמיכה ולהניף את דגל הגאווה בכל רגע על מנת לעמוד לצד הקהילה הזאת שתהיה חזקה.

אבתיסאם מראענה: סיכמנו?

אבתיסאם מראענה: סיכמנו.

אבתיסאם מראענה: בסיכום של הדיון של הוועדה, הוועדה קוראת לגורמים בדגש על רשות האוכלוסין והמינהל האזרחי, להסדיר מתן היתרי שהייה שמאפשרים עבודה בישראל ללא הסדר כובל שתלוי במעסיק.

אבתיסאם מראענה: הוועדה תקיים כמובן ישיבת מעקב לאחר הפגרה, הפגרה מסתיימת במאי, ועד דיון המעקב אני רוצה לבקש מכל הארגונים, מכל הנשים המופלאות, נשות המקצוע ואנשי המקצוע, הארגונים הנפלאים ומשרדי הממשלה וכמובן כמובן אני רוצה להגיד תודה רבה רבה רבה ל-נ', ואני בהחלט רוצה להגיד לכם שהלשכה הפרלמנטרית שלי היא כתובת לכל דבר, לכל עניין, תעדכנו אותנו, תהיו איתנו בקשר.

אבתיסאם מראענה: כמובן משרד הרווחה וכל הארגונים וריטה ו'הגג הוורוד' ו'אבני דרך' והיאס וחברה שלי נעמה סבתו וכמובן 'מעברים'.

אבתיסאם מראענה: כל מי שנמצא פה, אני מכירה אתכם באופן אישי וישבתי עם כולם, אנחנו נמשיך לעבוד ביחד ולתת בראש.

אבתיסאם מראענה: עובדה, אני תשעה חודשים בכנסת, אתם זוכרות וזוכרים את הפגישות הראשונות שלנו ותוך תשעה חודשים עשינו צעד אחד קדימה.

אבתיסאם מראענה: אז אנחנו בהחלט נמשיך לעשות את הצעדים שלנו על מנת שלכל בן אדם פה, שלפחות תהיה לו משמעות בחיים, שתהיה לו זהות ושכולנו נקום בבוקר ושנהיה בטוחות ובטוחים.

אבתיסאם מראענה: תודה, סוזן, יקירתי.

סוזן דסוקי: תודה לך.

אבתיסאם מראענה: תודה לשר הרווחה, תודה לאופיר, עשיתי לך חיים קשים, אבל אתה כל הזמן עושה לי חיים קשים, אז פה הייתה לי הזדמנות מעולה להחזיר לך.

אבתיסאם מראענה: בקטנה.

אבתיסאם מראענה: אז תודה רבה לכם, המשך יום טוב ותחגגו בגאווה את כל מי שאתם ומה שאתן.

אבתיסאם מראענה: להתראות, הדיון הסתיים.