ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 24, פרוטוקול מספר 116, 2022-02-17 09:00

שרן השכל: תודה רבה לך, סגן ראש המועצה, תודה באמת על האירוח, אנחנו מאוד מתרגשים להיות פה ורוצים לפגוש את הילדים ולראות את בית הספר שלכם.

ח'אלד אבו עג'אג': ג'ומעה, מנהל בית הספר.

ח'אלד אבו עג'אג': (בהמשך הסיור)

שרן השכל: כשאומרים לנו שעוברים בסוף מגיעים למנהלי בתי הספר ואומרים שהם לא קיבלו אותה.

שרן השכל: כשאנחנו הולכים לבדוק עם התלמידים, עם הקב"סים, אם כולם מגיעים לבית הספר, אז אולי בוועדה בירושלים אומרים לנו שהכול מתנהל כשורה, אבל אז כשאנחנו מגיעים לפה התלמידים באים ומספרים לנו על הבעיות, על המצוקות, המנהלים מספרים לנו איזה משאבים חסרים להם כדי שאנחנו נדע לחזור לירושלים ולדרוש להעביר אותם באמת.

שרן השכל: כי הכול טוב ונחמד שם, אבל כשאתה מגיע לפה, כשאתה רואה את זה, אתה נושם את זה, אתה מרגיש את זה, הכול נראה אחרת לחלוטין.

קריאה: יש לכם טענות לשלטון המקומי בכלל וגם בפרט המגזר הערבי, תקציבים שמגיעים לרשויות בסוף לא מגיעים לתלמידים.

קריאה: 0045(58)

שרן השכל: בשביל זה קודם כל הגענו כדי לבחון את הדבר הזה, אנחנו מנסים להבין איפה הושקעו דברים ואיפה יש מחסור.

שרן השכל: יהיה לי מאוד מאוד קשה לומר זאת אם מישהו החליט לא להגיע, המטרה הייתה לשתף פעולה בצורה חוצת מגזרים, בצורה חוצת מפלגות, לשלב כוחות.

שרן השכל: אם מישהו כזה או אחר החליט להחרים את זה בגלל איזה משהו אישי כואב לי, צר לי, באמת שצר לי, אבל המטרה שלנו היא לשתף פעולה ולראות איך אנחנו עוזרים.

שרן השכל: אתה רואה את הילדים שם?

שרן השכל: איך אנחנו עוזרים להם לצמוח.

קריאה: בהצלחה.

שרן השכל: תודה.

שרן השכל: אני מאוד מקווה שנצליח.

רם זהבי: שלום, גברתי, ברוכה הבאה, טוב לראות אותך.

רם זהבי: להגיע אלינו זה סטנדרט אירוח אחר.

רם זהבי: את לא חייבת לאמץ את זה, אבל זה סטנדרט אירוח אחר.

רם זהבי: אנחנו שמחים לארח אתכם במחוז דרום, שמחים לארח אותך בחברה הבדואית, יש לנו יום מרתק.

רם זהבי: איפה חברי הכנסת שלך?

שרן השכל: חלקם בעיכובים, חלקם פתאום בדיוני חירום, אבל לאט לאט כולם יגיעו.

רם זהבי: בסדר גמור.

רם זהבי: אז לכולם אני אומר ברוכים הבאים למי שהגיע, לצוות היועצים.

שרן השכל: משרד המשפטים, משרד החינוך, משרד הרווחה

רם זהבי: הם יגיעו, החבר'ה יגיעו, הם כולם גם שותפים שלנו.

רם זהבי: נעשה סיור קצר, אחרי זה הצגה של האנשים ואז פתיחה רשמית, בסדר?

שרן השכל: בסדר גמור.

שרן השכל: (בהמשך הסיור – בית הספר אבו ואדי)

ג'ומעה אלענאמי: ברוכים הבאים, אהלן וסהלן, אתם נמצאים בבית הספר אבו ואדי.

ג'ומעה אלענאמי: אני שמח מאוד שנמצאים פה סגני ראש המועצה, אני רואה גם שחברי מועצה נמצאים פה, אני שמח שהמחוז נמצא פה והמחוז נמצא כל הזמן פה.

ג'ומעה אלענאמי: המחוז הוא שתומך ונותן לנו את הדחיפה.

ג'ומעה אלענאמי: אני שמח מאוד שאתם הגעתם ואתם מכבדים אותנו ומכל הזמן הלחוץ ומהזמן שלכם נתתם זמן בשביל להגיע ולשמוע אותנו ולשמוע את המגזר הבדואי.

ג'ומעה אלענאמי: אהלן וסהלן, ברוכים הבאים.

ג'ומעה אלענאמי: יש לי שלושה תלמידים שרוצים לברך, כי כולנו פה נמצאים בגלל הילדים ובשביל הילדים.

סמיר-תלמיד: אורחים יקרים, ברוכים הבאים לבית ספרנו, לממלכת החלומות שלנו.

סמיר-תלמיד: אנו מתרגשים מביקורכם, כבוד גדול שבחרתם לבוא אלינו, בטוחים אנו שתראו דברים יפים וגם תעזרו לנו.

שרן השכל: סמיר, נעים מאוד.

שרן השכל: אני שרן.

שרן השכל: אתה אוהב את בית הספר?

תלמיד: כן.

שרן השכל: מה אתה לומד פה?

תלמיד: אני לומד עברית ואת כל המקצועות.

שרן השכל: באיזה כיתה אתה?

תלמיד: אני בכיתה ה'.

שרן השכל: ומה אתה עושה אחרי בית הספר פה?

תלמיד: לומד.

שרן השכל: יש לך חוג?

תלמיד: כן.

תלמיד: אני משתתף בחוג טניס.

תלמיד: .

שרן השכל: יפה מאוד, תודה רבה על הברכה.

תלמידה: (מברכת בערבית).

רם זהבי: כל הכבוד.

רם זהבי: התלמידה השלישית.

תלמידה: (תרגום חופשי מאנגלית): אחרי צהריים טובים, אנחנו מאוד מתרגשים מהביקור שלכם היום, זה כבוד גדול שבחרתם לבקר אותנו, אתם תראו את ההצלחה של בית הספר שלנו והמורים, אנחנו מקווים שנראה אתכם שוב.

שרן השכל: מה שמך?

תלמידה: סילה.

שרן השכל: בת כמה את?

תלמידה: 12.

שרן השכל: מהמם, תודה רבה, שוקראן.

ג'ומעה אלענאמי: ברוכים הבאים, אני מזמין אתכם להיכנס.

ג'ומעה אלענאמי: יש פה את המבנה של החטיבה הצעירה.

ג'ומעה אלענאמי: (בהמשך הסיור בבית הספר)

שרן השכל: שלום לכולם.

שרן השכל: מה אתם עושים?

שרן השכל: איזה שיעור יש לנו היום?

הגננת: אנחנו נמצאים בחטיבה הצעירה, אנחנו בשיתוף פעולה, גננת עם מורה של כיתה א' ביחד.

שרן השכל: הגן הוא ביחד עם הכיתה?

גננת: כן.

שרן השכל: אז יש גננת ומורה.

ג'ומעה אלענאמי: אני אסביר את זה יותר טוב.

ג'ומעה אלענאמי: זה גן שהוא נמצא סמוך לכיתה א', יש להם שעות שהם משולבים ביחד, כאילו גם כיתה א' מתערבבים עם הגן ויש לנו קבוצות שהן משותפות לפעמים.

ג'ומעה אלענאמי: מה העיקרון של חטיבה צעירה?

ג'ומעה אלענאמי: העיקרון של חטיבה צעירה, שילדים שלא השלימו את הבשלות שלהם אז הם יכולים לשחק.

ג'ומעה אלענאמי: וילד מהגן יכול להגיע ללמוד עם א'.

שרן השכל: כל המרחבים פה פתוחים.

ג'ומעה אלענאמי: כן, מרחבים פתוחים, זו החטיבה הצעירה.

ג'ומעה אלענאמי: יש שעות הקניה שהילדים מ-א', חצי נמצאים לבד.

שרן השכל: אז כמה סך הכול תלמידים יש?

ג'ומעה אלענאמי: פה 60 ומשהו.

שרן השכל: וכמה מורות וגננות יש על 60 ילדים?

ג'ומעה אלענאמי: יש לנו גננת אחת, אבל יש לנו גננת משלימה.

ג'ומעה אלענאמי: יצא לי אני עשיתי את הסדר הפנימי של בית הספר, כל יום יש לי גננת אחת, יש לי יומיים בשבוע שתי גננות בגן וסייעת ומחנכת.

ג'ומעה אלענאמי: מבחינת כוח אדם זה מסודר מצוין.

רם זהבי: מבחינת תכנית הלימודים של הגן, את יכולה לספר?

גננת: אנחנו משתמשים בתכנית ליבה.

גננת: אנחנו לומדים בנושא, נושא שנמצא בחיים שלנו, נושא הירקות.

גננת: אנחנו משתמשים בירקות, לוקחים את כל המטרות של תכנית ליבה שאנחנו משתמשים בה בגן ומיישמים בגן דרך הפעילויות.

גננת: למשל יש לנו פה, הירק הזה, הילד מכיר את האות הראשונה, אם יש לילד הזה בעיה במוטוריקה עדינה, אז אנחנו נותנים לו להכיר את האות הראשון ובאותו זמן לעבוד במוטוריקה.

ג'ומעה אלענאמי: בואו, חברים, יש לנו הרבה מה לבקר.

ג'ומעה אלענאמי: תסבירי לנו קצת.

גננת: שלום.

גננת: נעים להכיר.

גננת: אני בבית הספר 23 שנים, במקור אני בנצרת.

שרן השכל: איפה למדת?

גננת: במכללת קיי.

גננת: (בהמשך הסיור – ישיבת סיכום)

ג'ומעה אלענאמי: חברת הכנסת שרן השכל, אדוני מנהל המחוז, ח'אלד אבו עג'אג', סגן ראש המועצה והמופקד על תיק החינוך ביסודי, שייח' אברהים אל עמור, סגן ראש המועצה, ליאור כלפה ממשרד הרווחה, ד"ר אליעזר וינוגרד, יו"ר סניף הסתדרות המורים בבאר שבע וסגן המזכ"לית, ובני מלכה, חברנו מנהל תכנית החומש, גב' אושרה שלייפר, מפקחת המחוז, ד"ר מוחמד אלעתמין, מכובדיי כולם.

ג'ומעה אלענאמי: תסלחו לי אם שכחתי מישהו, אז מכובדיי כולם, ברוכים הבאים לבית הספר אבו ואדי בכסייפה.

ג'ומעה אלענאמי: בית הספר הוקם בשנת 1999.

ג'ומעה אלענאמי: אנחנו נציג את המצגת של בית הספר עוד מעט, בהתחלה אנחנו ניתן לסגן ראש המועצה לברך, להגיד כמה דברי ברכה, בבקשה חאלד.

ח'אלד אבו עג'אג': שלום לכולם.

ח'אלד אבו עג'אג': שרן השכל, יושבת ראש ועדת החינוך בכנסת, חברי הוועדה הנכבדים, הנהלת המחוז, ידידי רם זהבי, מפקחת המחוז, מפקחים, כלפה וכל הפקידים במשרדי הממשלה והכתבים הטובים במגזר הבדואי, שלום לכולם.

ח'אלד אבו עג'אג': מערכת החינוך, תושבי כסייפה והמועצה המקומית כסייפה מקדמת בברכה את ועדת החינוך על הביקור של ביישוב כסייפה.

ח'אלד אבו עג'אג': למען האמת זו הפעם הראשונה בתולדות המדינה שוועדת החינוך מבקרת ביישוב כסייפה בנגב.

ח'אלד אבו עג'אג': אני רוצה לומר לך, כבוד חברת הכנסת, ביישוב כמעט יש 10,000 תלמידים והביקור הזה מאוד חשוב על מנת לסייע ולקדם את היישוב.

ח'אלד אבו עג'אג': אני רוצה לציין שהיישוב כסייפה הוא יישוב אקדמאי עם דגש על מערכת החינוך.

ח'אלד אבו עג'אג': יש כאן הרבה אקדמאים בחינוך, אפילו יש עודף מורים ואקדמאים שנותנים לתושבי היישובים הבדואיים האחרים.

ח'אלד אבו עג'אג': בסך הכול יש לנו מערכת חינוך טובה, אפילו מצוינת, יש הרבה תקציבים, הרבה פרויקטים, לא חסר שום דבר והמנהלים וצוות החינוך יכולים להעיד על כך.

ח'אלד אבו עג'אג': אני רוצה לציין שבפרט בשלוש השנים האחרונות ובכלל בעשר השנים האחרונות יש מהפך ביישוב כסייפה בתקציבים, במיוחד לבניית בתי ספר מודרניים וזה מאוד חשוב.

ח'אלד אבו עג'אג': אני רוצה לומר לך, כבוד חברת הכנסת, מספר נקודות.

ח'אלד אבו עג'אג': קודם כל הבקשה הזאת היא לשרת החינוך, אני הבנתי שהשרה לא מגיעה ואני מצטער על כך וחבל שהיא לא מגיעה.

שרן השכל: היא מתנצלת.

קריאה: היא בדרך, יש עוד חברי כנסת גם בדרך, הם יגיעו.

ח'אלד אבו עג'אג': יש לי כמה נקודות שאני מבקש את טיפולך בעניין הזה.

ח'אלד אבו עג'אג': קודם כל בחירת מנהל בית ספר, אני בתקווה שמנהל בית הספר ייבחר על ידי גורמי מקצוע נוטה.

ח'אלד אבו עג'אג': הוא מנהל בית ספר, הוא עובד מדינה, כמו שבנציבות מתפרסמים מכרזים ויש ועדה מקצועית, אנחנו רוצים בלי שום השפעה פוליטית שמנהל בית הספר ייבחר על ידי ועדה מקצועית ללא שום רקע פוליטי.

ח'אלד אבו עג'אג': זה מאוד חשוב לנו וצריך לקדם את זה, הגיע הזמן היום במדינת ישראל לקדם את הדבר הזה.

ח'אלד אבו עג'אג': זה אחת.

ח'אלד אבו עג'אג': דבר שני, אמנם אנחנו ביקשנו שהביקור הזה יהיה בבית ספר אלסדיק, בית הספר אלסדיק הוא גם הילדים שלנו והוא חלק בלתי נפרד מהיישוב כסייפה והוא נמצא בקרוונים.

ח'אלד אבו עג'אג': אנחנו רוצים לתקצב אותו באופן מיידי לבנייה מודרנית.

ח'אלד אבו עג'אג': מגיע לכל תלמיד במדינת ישראל ובפרט תלמידי כסייפה שילמדו בבניין מודרני עם כל הצרכים הנדרשים.

ח'אלד אבו עג'אג': אנחנו מבקשים גם לתקצב לנו בית ספר תיכון חדש בשכונה 30 בהרחבה החדשה.

ח'אלד אבו עג'אג': כרגע זה נמצא בהליכים.

ח'אלד אבו עג'אג': אני גם רוצה להודות למשרד שתקצב אותנו בחודש האחרון בתשעה מיליון שקלים לבניית בית ספר לחינוך מיוחד מודרני ועל כך תודה לכל העוסקים בדבר.

ח'אלד אבו עג'אג': דיברנו קודם על מכללת קיי, אחווה וספיר ובן גוריון, הגיע הזמן להחליט על מכללה ערבית בדרום.

ח'אלד אבו עג'אג': לא ייתכן שהילדים שלנו לומדים בחברון ובבית לחם וג'נין ובשכם ובירדן ואחר כך הם נקלטים במערכת, הם עובדים אצל רם זהבי, רם זהבי קולט אותם, השרה קולטת אותם, הגיע הזמן וצריך החלטה אמיצה ואני מצפה ממך שתעלי את זה בחודש הקרוב על סדר היום.

ח'אלד אבו עג'אג': אני רוצה גם להגיד לך משהו, כבוד חברת הכנסת, המפלגה שלך עושה עבודה מאוד טובה במגזר הערבי.

ח'אלד אבו עג'אג': רק בחודש האחרון שני דברים שכבוד שר המשפטים קידם, הוא קידם ארבע שופטות ערביות במגזר הערבי, זה תקדים, זו אפליה מתקנת וזה ראוי לכבוד ותמסרי את תודתנו גם לשר על הדבר הזה.

ח'אלד אבו עג'אג': דבר נוסף, גם נושא רישיונות הנהיגה.

ג'ומעה אלענאמי: ח'אלד, תודה רבה.

ג'ומעה אלענאמי: תרשום את זה אחר כך.

ח'אלד אבו עג'אג': דקה.

ח'אלד אבו עג'אג': אם לא, אני עוזב עכשיו, ג'ומעה, באמת, עם כל הכבוד לך.

ח'אלד אבו עג'אג': באמת.

ח'אלד אבו עג'אג': לא טוב, אני אצא עכשיו מהאולם.

ח'אלד אבו עג'אג': אני רוצה לומר לך, אנחנו עובדים בשיתוף פעולה עם מנהל המחוז ועם המפקחים הטובים, עם מפקחת המחוז, הבקשה שלנו, הגיע הזמן שיהיה סגן מנהל מחוז בדואי.

ח'אלד אבו עג'אג': יש לנו מספיק מורים, מספיק תלמידים והגיע הזמן שיהיה גם מנהל מחוז בדואי שיעבוד בכפוף למנהל המחוז.

ח'אלד אבו עג'אג': אני רוצה להגיד לך תודה רבה, תודה לכל הנוכחים.

שרן השכל: תודה רבה.

אברהים אל עמור: שלום לכולם.

אברהים אל עמור: אני רציתי קודם כל לברך את מנהל בית הספר, את ההנהלה, המורים, התלמידים וההורים.

אברהים אל עמור: מגיע להם הרבה תודה.

אברהים אל עמור: הרבה תודה, ג'ומעה, כל הכבוד ולכל מי שעוזר לך, לכל הצוות.

אברהים אל עמור: גברתי יושבת ראש ועדת החינוך, חברת הכנסת, ואדוני מנהל המחוז וליאור כלפה, מאוד חשוב, כל המפקחים, בלי להזכיר את כל השמות, כל המפקחים נמצאים פה, חברים יקרים, מפקחת האזור, היא מאוד לא פחות ממך, אדוני, תשמור עליה, אולי היא תחליף אותך.

אברהים אל עמור: אני רוצה לדבר הרבה, על מה שדיבר ח'אלד אני לא רוצה לדבר בכלל, אנחנו שואפים לדו קיום, ליחסים, לשוויון ולשלום.

אברהים אל עמור: זה מה שחשוב.

אברהים אל עמור: אני הייתי עוזר שר הבינוי והשיכון והייתי עובד מדינת ישראל ועד היום אני מאמין בשותפות ולהיות ביחד כל אזרחי מדינת ישראל משפחה אחת ועם אחד ועתיד אחד וגורל אחד, על זה לשמור.

אברהים אל עמור: תודה רבה לכם.

אליעזר וינוגרד: קודם כל אני מברך אותך ואת כל חברי הוועדה, יש לנו שיתוף פעולה מלא עם משרד החינוך, בשם המזכ"לית, יש הרבה מה ללמוד ממחוז דרום.

רם זהבי: צהריים טובים לכולם, אנחנו שמחים לפתוח את ביקור ועדת החינוך של הכנסת כאן במחוז דרום, להיכרות עומק עם מערכת החינוך בחברה הבדואית.

רם זהבי: גברתי היושבת ראש, כמה נתונים בשביל להבין תמונת מצב.

רם זהבי: החברה הבדואית בנגב כוללת תשע רשויות, שבע רשויות הן מועצות כמו כסייפה, מועצות מקומיות של יישובים מוסדרים עם התיישבות מסודרת ועוד שתי רשויות של מועצות אזוריות שכוללות יישובים מוסדרים, אבל לצד היישובים המוסדרים גם כוללים תושבים המתגוררים במה שמכונה פזורה, זה יישובים בלתי מוסדרים, 11 יישובים מוכרים בתוכם והשאר הם צבירי התיישבות לא מוכרת שנמצאת בדיון בממשלה.

רם זהבי: סך הכול החברה הבדואית בנגב בסביבות כ-300,000 אזרחים.

רם זהבי: 300,000 אזרחים, החלק היחסי של הילדים, מגילאי 3 עד 18, אנחנו 103,000 ילדים.

רם זהבי: זו מערכת החינוך שלנו, אנחנו נותנים שירות מדי יום בשנת לימודים ל-103,000 תלמידים שמחולקים לגני ילדים, יסודי ותיכון.

רם זהבי: עובדי ההוראה שלנו.

רם זהבי: עובדים אצלנו במערכת כ-9,300 עובדי חינוך והוראה, עובדי מדינת ישראל.

רם זהבי: חוץ מהם יש לנו סייעות, חוץ מהם יש לנו אנשי מתי"א וטיפול תוספתיים, חוץ מהם יש לנו מורים שמלמדים בהשתלמויות מורים וחוץ מהם יש לנו מורים בתיכונים שעובדים דרך הבעלויות, פסיכולוגים וקב"סים.

רם זהבי: סך הכול מערכת החינוך מעסיקה כאן בנגב בחברה הבדואית למעלה מ-15,000 מועסקים.

רם זהבי: יוצא שהמעסיק הגדול ביותר בנגב, המפעל הגדול ביותר להעסקה, זה אנחנו.

שרן השכל: כמה קב"סים יש לך לכל האזור, לתשע רשויות ושתי מועצות?

רם זהבי: סוגיית הקב"סים זו סוגיה תקינה, נמצא פה לבקשתך נציג של אגף שח"ר.

רם זהבי: התקינה לקב"סים איננה מחוזית, התקינה לקב"סים היא ארצית.

רם זהבי: יש מפתח אחיד במדינת ישראל, מי שקובע אותו זה המטה, הוא המתקצב והוא נותן חלק יחסי, הוא לא מתקצב 100%, הוא מתקצב השתתפות בקב"סים.

רם זהבי: זה תפקיד רשותי.

רם זהבי: גיוס בעל התפקיד על ידי המועצה, איוש המשרה על ידי המועצה, המשרד משלם כסף.

רם זהבי: פעמים שחלק מהמשרות לא מאוישות.

שרן השכל: כמה תקנים משרד החינוך העביר למועצות האלה באזור הרשויות והמועצות בחברה הבדואית?

אילן שמש: אני לא רוצה לזרוק לך סתם מספר, אני יודע שאנחנו בתת תקינה.

שרן השכל: אבל על 103,000 ילדים כמה קב"סים אתה אמור לקבל?

ח'אלד אבו עג'אג': אני אמחיש לך, בכסייפה תקן 80% ל-10,000 תלמידים.

אילן שמש: זה לא לכל הבדואים ביחד, אלא זה לכל רשות בהתאם למספר התלמידים וכדומה.

אילן שמש: פחות או יותר 100 תלמידים בסיכון שנמצאים בטיפול הם תחת קב"ס אחד, משרה אחת.

אילן שמש: כמו שאמרת, הם כולם עושים את זה על ידי הרשויות, אלה עובדי הרשויות, הם לא עובדי המשרד למעשה.

אילן שמש: אנחנו מתקצבים אותם, אנחנו מפקחים עליהם, אנחנו למעשה גם דורשים מהם את העבודה.

שרן השכל: אז כאן בכסייפה, מה סך הכול מספר התלמידים וכמה קב"סים יש פה?

ח'אלד אבו עג'אג': יש לנו 80% משרה.

שרן השכל: אחד?

ח'אלד אבו עג'אג': אפילו פחות, 80% משרה.

שרן השכל: על כמה תלמידים שיש בכסייפה והאזור?

ח'אלד אבו עג'אג': 9,500.

אילן שמש: אנחנו בתת תקינה בכלל ואצל הבדואים עוד יותר.

שרן השכל: וזה נוסף על 400-300 ילדים כל שנה שלא - - -

רם זהבי: תופעת הנשירה, אנחנו נסכם אותה בסוף היום.

רם זהבי: חשוב לומר ככה, תופעת הנשירה בחברה הבדואית, רק לתת לה מסגרת, יש לנו כאן ממונה נשירה של המחוז, ברכיה, תופעת הנשירה בחברה הבדואית נמצאת בעיקר בשלבי הגיל 12 ומעלה, עד סוף כיתה ו' 98% מהילדים נמצאים בבתי הספר, בדיוק באופן דומה לחברה היהודית, בזה אין שונה, א' עד ו' בתי הספר כוללים את מרבית התלמידים, אין לנו נשירה גלויה שם, רוב התלמידים לומדים בצורה פעילה וסדירה.

רם זהבי: עוברים מ-ו' ל-ז', ב-ז נקלטים, אבל בשלבי הגיל ח', ט', י', אלה שלבים יותר בעייתיים.

רם זהבי: יש לנו שני אזורים, כפי שתיארתי לך קודם, היותר בעייתיים שבחברה הבדואית ששם נמדדת הנשירה הגבוהה, אלה המועצות האזוריות.

רם זהבי: יישוב כמו כסייפה הוא לא יישוב עם תופעת נשירה חריגה.

רם זהבי: בעבור התלמידים תושבי היישוב, היישוב הוא יישוב מוחזק, היישוב מנוהל, כמו שאמר ד"ר אילן שמש, קב"סים זה פתרון לא לסך הכול מצבת תלמידים אלא לילדים בסיכון.

רם זהבי: היישוב הזה הוא יישוב נורמטיבי, לא רק נורמטיבי, הוא יישוב מוביל, הוא יישוב חזק, אוכלוסייה חזקה, מודעות לרמת החינוך היא מודעות גבוהה, שיתוף פעולה עם מערכת החינוך נמצא בגובה.

רם זהבי: לא רק זה, אלא שהמערכת שלהם נותנת שירות גם לתושבים מחוץ ליישוב, זו מערכת חזקה.

רם זהבי: לא היינו קונים שירות מיישוב מוחלש בעבור אוכלוסייה מוחלשת, יישוב חזק נותן שירות לאוכלוסייה מוחלשת.

רם זהבי: הם קולטים, על כל תלמיד שלהם יש להם תלמיד מוחלש.

רם זהבי: זה יישוב חזק, מערכת החינוך כאן היא חזקה, מנהל אגף החינוך פה, שלא ייעלבו לי, אבל אם היה אפשר להגיד, הוא הטוב ביותר שיש בחברה הבדואית.

רם זהבי: הטוב ביותר, זו מערכת חינוך גבוהה.

רם זהבי: זה יישוב שגם היוזמות החינוכיות שלו הן מהמתקדמות שיש בחברה הבדואית.

רם זהבי: יש פה בית ספר שלא נבקר בו, אלסדיק, אחת מההתמודדויות המורכבות בחברה הבדואית, שהחברה מתמודדת איתה, זה סוגיית השבטיות והשפעתה על חיינו.

רם זהבי: השבטיות זה מרכיב תרבותי חשוב, לפעמים השבטיות יוצרת גם קונפליקטים, יוצרת גם מתחים, השאלה אם זה נכנס למוסדות החינוך או לא נכנס למוסדות החינוך.

רם זהבי: היישוב כסייפה העז לפתוח בתי ספר על שבטיים, מוכנים לקבל כמה שבטים לבית ספר אחד וזה אתגר.

רם זהבי: זה אומר שזה אינטגרטיבי.

רם זהבי: בית ספר אלסדיק שפתחנו הוא על שבטי, יש לנו מגמה על שבטית, לא כל המורים חייבים לבוא מאותו שבט, המורים מתקבלים לפי האיכות שלהם, לא מהשבטיות שלהם.

רם זהבי: זאת עוצמה של מנהיגות מקומית שהחליטה.

רם זהבי: ראש המועצה החליט בקדנציה שלו שהוא הולך על חינוך בסטנדרטים ישראלים.

רם זהבי: המלווה שלו, המנטורית שלו, הייתה סיגל מורן, היא הייתה מנטורית לראש מועצה.

רם זהבי: לפני שהיא נבחרה לתפקידה כמנכ"לית משרד הרווחה היא הייתה ראש מועצה כאן בבני שמעון, היא הייתה החונכת של המועצה, חנכה, הביאו יוזמות ישראליות ואמרו שהם הולכים על יוזמות ישראליות.

רם זהבי: אז מה שיש כאן בכסייפה, אנחנו נראה גם את רהט, אנחנו מבקרים לא בטיפולוגיה של מוחלש, אלא בטיפולוגיה בתנועה בחינוך.

רם זהבי: יש כאן תנועה.

רם זהבי: גם בסדר היום שלנו יש לנו קטגוריות של יישוב שמומלץ לפרס חינוך רשותי, את מכירה את המושג הזה.

רם זהבי: השנה, זה היסטורי, למחוז דרום יש סך הכול שלושה מועמדים לפרס חינוך כמוסדות חינוך.

רם זהבי: זה מה שיש, בכל מחוז שלושה, אחד גן, אחד בית ספר יסודי, אחד תיכון.

רם זהבי: שלושה כל שנה.

רם זהבי: אנחנו גאים, מתרגשים.

רם זהבי: יש לנו ועדות מקצועיות שהולכות לסייר בבתי ספר.

רם זהבי: היו שבעה בתי ספר יסודיים, הלכו לבקר אחד אחד אחד, היו שבעה-שמונה בתי ספר תיכוניים, מכל המגזרים, מקום ראשון בבתי הספר התיכוניים במחוז דרום, יהודיים וערביים כאחד, זה תיכון של כסייפה, הוא מועמד לפרס ארצי.

רם זהבי: מקום ראשון זה בית הספר התיכון של העיר הזו, של היישוב הזה, מקום ראשון בכל המחוז.

רם זהבי: זה לא שאנחנו מחוז מוחלש, יש לנו בתי ספר בבאר שבע שהם עם 90%-80% זכאות לבגרות, יש לנו בתי ספר עם 100% זכאות לבגרות, ומקום ראשון זה כאן.

רם זהבי: זאת אומרת זה יישוב שהוא יישוב מוביל ולכן יש בו פחות תופעות נשירה, אז איפה תופעת הנשירה בעיקר?

רם זהבי: במועצות האזוריות, בעיקר באזורים של הכפרים הבלתי מוכרים ששם תשתיות החיים הן נמוכות יותר ממה שאנחנו מכירים.

רם זהבי: אין אכיפה, בכל סגנונות החיים, יש אלטרנטיבה למסגרות חיים אחרות, יש הרבה דחיפה לעבודה ולפרנסה ולאו דווקא לחינוך.

רם זהבי: כשדיבר סגן ראש המועצה הוא אמר שביישוב שלהם יש אקדמאים, כשיש הורים אקדמאים אז המרכיב של הלמידה הוא משמעותי בין ההורה לילד.

רם זהבי: כשההורה לא אקדמאי וכשהוא לא למד וגם הוא לא משכיל יכול להיות שאפילו הוא לא קורא ולא כתוב אז הוא גם לא דוחף את הילד.

רם זהבי: זה האזור היותר מורכב, הגשנו את זה בתכנית החומש שמחכה להצבעה בהחלטת ממשלה, זה מופיע, ליאור תכלל את זה.

רם זהבי: בתכנית הבאה יעד מספר אחד בחברה הבדואית זה נשירה, עליו רוב המשאבים, עליו רוב הפעולות, זה יהיה האזור שלנו.

רם זהבי: כי אנחנו מבינים, ופה אני אומר לך עיקרון, אנחנו מסתכלים על תופעות ואנחנו אומרים שזה לא חשוך מרפא, תופעה, בואו הממשלה, נתמודד איתה.

רם זהבי: בסדר, בעיה קשה, בואו נתמודד איתה.

רם זהבי: אז בשנתיים האחרונות אנחנו עשינו גם קבוצות מיקוד, גם עבודה עם הג'וינט, גם חקר של התופעות והנחנו בהחלטת הממשלה הצעה שכוללת התמודדות אחרת עם תופעת הנשירה, בעיקר בגילאי חטיבת הביניים, בתיכון ובעיקר באזוריות, שזה האזור.

רם זהבי: אני אמרתי את הפתיחה שלי.

רם זהבי: אני מברך אותך על הבחירה לבוא להיות איתנו כאן ליום שלם, אני מזמין אותך לעשות סמינר אצלנו, לא רק יום, לבוא לשבוע איתנו, יש לנו חוץ מהחברה הבדואית גם חברה יהודית על כל גווניה, הנגב מתפתח, יש הסכמי גג שהממשלה מובילה, החברה הישראלית בכלל בוחרת בנגב, אנחנו שמחים בזה, יש לנו מעבר צה"ל לנגב, אנחנו שמחים בזה, תבוא תהיו איתנו, יש לנו הרבה מה להראות.

ג'ומעה אלענאמי: תודה רבה.

ג'ומעה אלענאמי: אני רוצה להציג כמה דברים.

ג'ומעה אלענאמי: אנחנו נציג רק פרופיל של בית הספר.

ג'ומעה אלענאמי: בית הספר הוקם בשנת 1999, כמו שאמרתי, יש לנו 508 תלמידים, 122 תלמידי גנים, מספר תלמידים במצוינות יש לנו 20, יש לנו 24 תלמידי שילוב, מספר התלמידים שהם דיפרנציאליים זה עשרה תלמידים, יש לנו מספר תלמידים שהם מחוננים בבית הספר, שישה תלמידים מחוננים.

ג'ומעה אלענאמי: המורים רובם בתואר ראשון ושני, הרוב עם תואר שני, מספר המורים 208, סייעות יש לנו 12, בי.

ג'ומעה אלענאמי: איי 24, אמ.

ג'ומעה אלענאמי: איי 15, תשעה לומדים לקראת תואר שנים.

ג'ומעה אלענאמי: ותק מורים 12 מ-1 עד 9, 14 מורים מ-12 עד 19, 20 מורים מ-20 עד 27 ושני מורים מ-31 עד 40 ותק.

שרן השכל: מה עם יועצת או פסיכולוגית?

ג'ומעה אלענאמי: יש לנו יועצת בבית הספר, היא נמצאת פה.

ג'ומעה אלענאמי: איה.

שרן השכל: נעים מאוד.

שרן השכל: אני יודעת שיש מחסור אדיר בפסיכולוגים מהחברה הערבית.

רם זהבי: פסיכולוגים יש בעיה בכל הדרום, אבל יועצים, אנחנו תגברנו.

רם זהבי: בחמש השנים האחרונות זה היה אחד היעדים שלנו בתכנית החומש 2379, הכשרת יועצים וקליטת יועצים במסגרות.

שרן השכל: איפה הם עוברים את ההכשרה?

רם זהבי: במכללות, אבל היה לנו יעד לקלוט יועצים.

רם זהבי: זה תפיסת עולם של תרבות ארגונית, יש לנו התרחבות גדולה מאוד של שיבוץ יועצים במוסדות חינוך.

ג'ומעה אלענאמי: חזון בית הספר.

ג'ומעה אלענאמי: אנחנו בנינו חזון בשנת 1999 ואמרנו שבבית הספר מה שמוביל אותנו זה בבית ספרנו כל אחד יכול.

ג'ומעה אלענאמי: כל אחד זה גם התלמידים וגם המורים, מפה יצאו שני מנהלים, אחד מקבל את פרס ההצטיינות בתיכון, זה מורה שלנו לשעבר, חליל דהאמשה, ויש לנו עוד מנהל אחד בבית הספר למצוינות, מוסא, שהוא גם מורה שלנו.

ג'ומעה אלענאמי: אני לא אקריא לכם את כל החזון.

ג'ומעה אלענאמי: היעדים הבית ספריים, זה חשוב מאוד, הישגים במקצועות הליבה, יש לנו טיפוח אקלים, זה חשוב מאוד.

ג'ומעה אלענאמי: אני מדבר על האתגר של הקורונה, היה צריך לעבוד עבודה קשה מאוד מול ההורים שמפחדים לשלוח אתה ילדים מפחד מהמחלה.

ג'ומעה אלענאמי: הייתה עבודה נהדרת עם כל המחנכים ועם היועצת, עם כולם, יש הורים שהגענו אליהם הביתה ותפסנו אותם בנסיבות שונות והבאנו אותם.

שרן השכל: לך יש פה תשתיות של אינטרנט בכל בית הספר?

ג'ומעה אלענאמי: אני אדבר על זה.

ג'ומעה אלענאמי: כן, יש לנו, אבל יש לנו בעיה עם האינטרנט בכל היישוב, זה פס צר מאוד שיש הרבה נפילות.

ג'ומעה אלענאמי: לגבי אמצעי קצה, חילקנו בשעה שעברה 120 אמצעי קצה לתלמידים בעזרת המחוז והמועצה, לתלמידים נזקקים, שזה אייפדים וגם ניידים.

קריאה: אנחנו השקענו מיליון שקל באינטרנט אלחוטי, זה לא חוקי, אני הזמנתי את שר התקשורת לכאן ליישוב על מנת לתת מענה לסוגיה הזאת.

ג'ומעה אלענאמי: אני אומר לפעמים שגם הקורונה עשתה דברים טובים.

ג'ומעה אלענאמי: מתחילת הקורונה עשינו קבוצות ווטסאפ עם כל ההורים.

ג'ומעה אלענאמי: יושב פה יושב ראש ועד ההורים, שלום, מוחמד, יש לנו קבוצות ווטסאפ בכל הכיתות עם כל האימהות וכל ההורים שעובדות בצורה מסודרת.

ג'ומעה אלענאמי: גם אחרי שחזרנו לעבודה בתוך בית הספר אז הקבוצות האלה ממשיכות לעבוד ולתקשר באופן און ליין.

ג'ומעה אלענאמי: תכניות.

ג'ומעה אלענאמי: דיברנו על תכניות, יש לנו בבית הספר 21 תכניות.

ג'ומעה אלענאמי: תכנית מרום, יש לנו תכנית מובילים, מורים מובילים בשיתוף עם אוניברסיטת בן גוריון.

ג'ומעה אלענאמי: יש לנו 'נקרא יחד' בשיתוף עם האוניברסיטה העברית, זה בכיתות א'-ב'.

ג'ומעה אלענאמי: יש לנו מצוינות, זה מול משרד החינוך, תלמידים מחוננים.

ג'ומעה אלענאמי: חינוך מבוסס מקום.

ג'ומעה אלענאמי: וזה הכנסנו חדש, עם מכללת קיי.

ג'ומעה אלענאמי: יש לנו מורה אחד שהוא משורר וגם איש היסטוריה, הוא לקח קבוצת תלמידים מבית הספר, לקח את הרחובות ביישוב, לפי שמות הרחובות התכנית היא לכתוב מחקר על שם הרחוב ולשים שם פרגוד שכל מי שמגיע לשם יכול לקרוא על האדם.

ג'ומעה אלענאמי: נגיד על עומר אל חטאב, אז יש לנו אינפורמציה על עומר אל חטאב.

ג'ומעה אלענאמי: זה מה שאנחנו עושים כבית ספר בכל היישוב.

ג'ומעה אלענאמי: 'מיטיבים' זה בשיתוף עם מכללת קיי שמקיימים את ההרצאות שלהם אצלנו בבית הספר.

ג'ומעה אלענאמי: 'אקדמיה כיתה' בשיתוף המכללות.

ג'ומעה אלענאמי: תכנית שגרירי מפתח הלב, שקיבלנו על זה הצטיינות גם.

ג'ומעה אלענאמי: קיימות בשיתוף עם החברה להגנת הטבע.

ג'ומעה אלענאמי: יש לנו פה פרויקט שהשתתפו בו שני אמנים מחו"ל שהגיעו, אחד מגרמניה, אחד מאיטליה, שהשתתפו בבית הספר והיה הפנינג יישובי גם בשיתוף עם המתנ"ס וגם עם המורה שהוביל את זה, סעד.

ג'ומעה אלענאמי: חוקרים צעירים בשיתוף עם ואדי עתיר ופארק קרסו, זהירות בדרכים בשיתוף עם עמותת אור ירוק.

ג'ומעה אלענאמי: בית ספר להורים, אנחנו משמשים כעוגן קהילתי.

ג'ומעה אלענאמי: תפן זה עם מחלקת הרווחה.

ג'ומעה אלענאמי: אני לא אזכיר את הכול.

ג'ומעה אלענאמי: תודה רבה לכם, אתם תראו סרטון קצרצר ואנחנו ניתן לשרן לסכם את הביקור.

ג'ומעה אלענאמי: (הקרנת סרטון).

ג'ומעה אלענאמי: תודה רבה לכם.

שרן השכל: קודם כל, ג'ומעה, אני רוצה להודות מאוד על הביקור המאוד מאוד מרשים הזה והמאוד מאוד נוגע ללב.

שרן השכל: תודה רבה, רם, על העבודה שאתם עושים פה, כל הצוות כאן של מחוז דרום, והמורים כמובן.

שרן השכל: האתגרים הם לא פשוטים, אבל אני מבינה שהצלחתם לבנות פה קהילת חינוך באמת מקסימה, הילדים פשוט מתוקים, היה ממש כיף לפגוש אותם.

שרן השכל: אני יודעת שיש עוד לא מעט אתגרים שאתם מתמודדים איתם, החל מאותן תשתיות על מנת לספק לילדים את הלימודים במצבים של סגרים או אפילו לא סגר, אם יש ילד שחולה, אנחנו רוצים להתקדם לכיוון שבו ילד שנמצא במחלה בבית יוכל לקחת חלק באותם שיעורים ולא לפספס חומר ולא לפספס את המסגרת החברתית, אז גם לעניין התשתיות, אני אנסה לברר בימים הקרובים.

שרן השכל: אני באמת שמחתי לראות את הצוות שלך פה, המון מורות מקסימות, אני שמחה לשמוע שרבות מתחילות להגיע מהאזור המקומי, כמה אמרת?

שרן השכל: 70% נקלטו כבר השנה באזור?

רם זהבי: השנה קליטת המורים למעלה מ-90% זה מורים בדואים.

רם זהבי: אנחנו קולטים בשנה משהו כמו בין 400 ל-500 עובדי הוראה חדשים.

שרן השכל: שלא יבינו אותי לא נכון, לא שהמורות מבחוץ לא איכותיות.

רם זהבי: לא, איכותיות, אבל אנחנו רוצים מקומיים.

שרן השכל: אבל היכולת של מורות מקומיות שמכירות את הילד ומכירות את המשפחה והן חלק מהקהילה, לפעמים לזהות כל מיני מצבים, אולי אתגרים מסוימים, אולי כאילו לסייע ככה קצת מעבר, אני חושבת שזה גם חשוב בתוך קהילה.

שרן השכל: לכן גם לזה יש משמעות.

שרן השכל: סך הכול אני חושבת שהעניין של נשירה או אי הגעה לבית הספר זה אחד האתגרים הגדולים.

שרן השכל: אני שמחה לשמוע שהאתגר הזה הוא יותר מינורי, ועדיין כל ילד שלא מגיע לבית ספר, אני מאמינה ככה, כל ילד שאפילו פספסנו ככה בין הגן לבית הספר, שלא עשה את השנתיים הכנה לקראת בית הספר, לקראת כיתה א', הוא ילד שיהיה לו אתגר קצת יותר גדול, הוא ילד שאנחנו כסוג של מערכת איפה שהוא פספסנו ואנחנו חייבים למצוא אותם ולהביא אותם כדי לתת להם את היכולת לממש את הפוטנציאל שלהם, לתת להם את המסגרת החברתית, את המסגרת החינוכית.

שרן השכל: זה התפקיד שלנו כמדינה עם חוק חינוך חינם, אנחנו מחויבים לתת להם את זה וזה נושא שלי אישית מאוד מאוד חשוב, בגלל זה גם ביקשתי שתלווה אותנו לאורך כל הסיור.

שרן השכל: אני כמובן לוקחת איתי את הרשימה של האתגרים האלה, אני אקיים דיון מיוחד נוסף בוועדת הכנסת, בוועדת החינוך, לעניין מערכת החינוך במגזר הבדואי, ושם אנחנו גם ננסה להביא תשובות לכל השאלות שאנחנו מביאים היום מהסיור, ממשרד החינוך, וננסה למצוא להם גם את הפתרונות ואת התקציבים הנדרשים.

שרן השכל: אז תודה רבה לכם, אני מאוד מאוד מעריכה גם את המשימה שיש לכם פה, כל המורות המקסימות והילדים, באמת ששמחתי להכיר, כל חברי הקהילה והצוות של משרד החינוך, משרד הרווחה ומשרד המשפטים שנמצא איתנו היום.

שרן השכל: תודה רבה.

שרן השכל: (בהמשך הסיור – בנסיעה ללקייה)

רם זהבי: הסוגיה של החברה הבדואית נמצאת על סדר יומה של ממשלת ישראל ואנחנו שמחים בזה מאוד.

רם זהבי: התופעות שקיימות בחברה הבדואית ששומעים עליהם בתקשורת, אני אומר לכם כבר, אל תתרשמו, אל תיתנו לזה לבלבל אתכם כי החברה הבדואית היא חברה נורמטיבית, חברה ישראלית, ברובה המובהק, חברה שעוברת תהליכי מודרניזציה, שזה דבר שצריך לשים לב אליו.

רם זהבי: בהיבט הזה של מערכת החינוך, משרד החינוך זה המשרד הממשלתי היחיד שפוגש את כל החברה הבדואית כל יום כל השנה.

רם זהבי: משרד הבריאות פוגש רק את מי שחולה, משרד הרווחה פוגש רק את המוחלשים ואת העניים ואת החד הוריות, משטרת ישראל תפגוש רק את מי שפרע חוק, אנחנו פוגשים את כולם כולם כולם.

רם זהבי: כפי שאמרתי, אנחנו מעסיק מרכזי, אנחנו מעסיק מרכזי, אנחנו המפעל הכי גדול בנגב, אנחנו מקור הפרנסה הכי גדול.

רם זהבי: באופן ישיר אנחנו מעסיקים עובדי הוראה וכו' וכו', אמרתי בין 15,000 ל-16,000, אבל אנחנו מחלקים אוכל, זה אומר שאנחנו קונים אותו ממפעלים, אז יש לנו עוד בתי אב שמתפרנסים, אנחנו מסיעים ילדים, אנחנו מסיעים בקרוב ל-250 מיליון שקל בשנה.

רם זהבי: יש לנו אלפי קווי נסיעה, כי אין פה תחבורה ציבורית של מדינת ישראל.

רם זהבי: אין פה אוטובוס אגד, ילדים לא יכולים לנסוע לבית ספר באוטובוס, אין אוטובוס אגד כמו בתל אביב, רמת גן וכו'.

רם זהבי: 250 מיליון שקל בשנה להסעות בלבד, אז יש לנו נהגים שמתפרנסים ממערכת החינוך.

רם זהבי: החינוך הבלתי פורמלי, חוגים, המתנ"סים.

רם זהבי: אין פה הון אנושי וכסף מדינה, ולהורים אין כסף לחוגים, אנחנו קונים את החוגים ונותנים לילדים את החוג.

שרן השכל: דרך איזה תכנית זה?

רם זהבי: 922, החלטת ממשלה.

רם זהבי: אנחנו מתקצבים את זה מלמעלה עד למטה.

רם זהבי: רק להסביר שדרך זה אנחנו בעצם מגיעים לכל בית אב.

רם זהבי: שאלתם על המחשבים, אנחנו חילקנו בשנת הקורונה, בפעימה הראשונה, 11,500 מחשבים לבדואים.

רם זהבי: אין מגזר שקיבל ככה, רק לתא השטח הזה 11,500.

רם זהבי: אמרתי שיש לנו 103,000 תלמידים, 11,500 זה אומר שנתנו ל-10% מהתלמידים שלנו מחשב, אבל זה הרבה יותר מ-10% כי לילדי הגנים לא חילקנו.

רם זהבי: תורידו 25,000 ילדי גנים, נשארנו עם 80,000 ילד, וחילקנו 11,500, זה פער של הרבה יותר מאחד מעשר.

רם זהבי: זאת אומרת אנחנו הגוף הדומיננטי.

רם זהבי: זה אומר שמבחינתנו אנחנו גם אלה שמתחככים עם החיכוך הכי מורכב שיש.

שרן השכל: כמה עוד ילדים נשארו בלי טאבלטים או דברים כאלה במגזר?

רם זהבי: קשה לי לדעת, להגיד לך כמה נשארו.

שרן השכל: המנהלים עוקבים אחרי זה?

רם זהבי: בטח.

רם זהבי: קודם כל היו עוד גופים שביחד עם המדינה, אנחנו נתנו 11,500, זה היה גל והגיעו גופים פילנתרופים, הגיעו חברות, תרמו, זה לא נגמר ב-11,500.

רם זהבי: אנחנו הדומיננטיים, אבל יש עוד אלפים שהגיעו לאזור.

רם זהבי: האם יהיה עוד גל של מחשבים?

רם זהבי: יש אוכלוסייה שחסר לה, אבל, ופה אני רוצה להגיד לך אבל, האבל החשוב, יש לנו 40,000 תלמידים שהם ילדי פזורה.

רם זהבי: מתוך ה-100,000 ילד 40,000 גרים בפזורה.

רם זהבי: בפזורה אין חשמל, מה יעזור שתיתני לו?

רם זהבי: את החשמל הוא מקבל דרך סולרי או סולר, הם לא מדליקים את האורות, מדליקים מחשבים ומדליקים טלוויזיה בלי חשבון, לא, יש להם צריכה אנרגטית מושכלת.

שרן השכל: מה אחוז הילדים שנמצאים בפזורה?

רם זהבי: 40% גרים ביישובים לא מוסדרים, בלי ביוב, בלי מים זורמים, בלי חשמל, בלי תקשורת, בלי מערכת כבישים, בלי חלוקה לשכונות.

רם זהבי: 40% בלי שירותים עם מים יורדים, בלי מערכת ביוב עם בורות ספיגה.

רם זהבי: 40,000 ילדים, זה לא אחד ולא שניים.

רם זהבי: כמה תלמידים לומדים בפתח תקווה, את יודעת?

רם זהבי: 40,000 תלמידים.

רם זהבי: אז כל פתח תקווה זה הבדואים שאין להם כתובת.

רם זהבי: 40,000 ילדים, זה כמו כל מערכת החינוך של פתח תקווה.

שרן השכל: איך אתה מאתר שם תלמידים שלא מגיעים לבית הספר?

רם זהבי: תעודות זהות.

רם זהבי: אם היינו היום בהקמת המדינה מילא, אבל אנחנו לא בהקמת המדינה, יש לנו כבר מנגנון.

קריאה: אבל אין לך קב"סים.

רם זהבי: אתם מסתכלים על הקב"סים כאילו הקב"סים זה האירוע.

רם זהבי: יש לנו מנגנון הרבה יותר גדול מקב"סים, יש לי מורה, יש לי גננת, יש לי מנהל בית ספר שהם בשטח, הם מביאים מהבית.

רם זהבי: הם מביאים מהבית עד שהקב"ס יגיע.

תמר טרבלסי: רם, לפי הדברים שלך, כמו שאתה מתאר, הכול דבש פה.

רם זהבי: לא, אני לא אומר לך דבר, אתגרים מסובכים.

רם זהבי: יש אתגרים מסובכים, מאוד מסובכים, האתגרים קשים, היכולת שלנו להגיע לתוצאה אומרת שיש לנו השקעות תוספתיות ברמות מטורפות.

רם זהבי: אנחנו משקיעים פה מאות מיליונים תוספתיים על הבסיס ואנחנו מגיעים לתוצאה נמוכה.

רם זהבי: במאות מיליונים תוצאה נמוכה.

רם זהבי: אני אומר לך שאני שם 250 מיליון שקל על הסעות, זה כסף שהולך לזבל.

רם זהבי: 250 מיליון מדי שנה, לא יוצא ממנו שום קריאה וכתיבה, אבל בשביל להביא את הילד לבית הספר, שיתחיל לראות מורה, עולה לי 250 מיליון.

רם זהבי: 250 מיליון רק להביא אותו, לפני שדיברתי על הבנייה.

רם זהבי: הבנייה עולה לנו מיליונים.

רם זהבי: אין לנו קרקע, אין אפשרות לבנות, אנחנו מביאים מבנים יבילים.

תמר טרבלסי: אבל היינו עכשיו בבית ספר שהקירות מתקלפים, למה?

תמר טרבלסי: למה אי אפשר לצבוע?

רם זהבי: זה לא באחריות משרד החינוך צביעה של קירות, את יודעת.

רם זהבי: זו אחריות רשותית, אני לא מנהל חברת אחזקה, אני מנהל פדגוגי.

רם זהבי: חברות אחזקה זה לא אנחנו, את יודעת את ההבדל.

תמר טרבלסי: כמה מורים בכלל במגזר מקומיים וכמה הם - - -

רם זהבי: הסברתי שהחלטת החומש אמרה שזה יעד לאומי, להגדיל את המורים מפה.

רם זהבי: אי אפשר להחליט על יעד בלי ללכת לתכניות הכשרה, בלי לפתח תכניות הכשרה, להתחיל לשלוח אותם שילמדו ואחרי ארבע שנים יש לך מועמדים.

תמר טרבלסי: אומר ח'אלד, מקומיים לומדים בג'נין, בית לחם, שכם.

רם זהבי: את שואלת ברמת התופעה, תשאלי ברמת התופעה, מה התופעה המנצחת, שכם, חברון וכו', או ישראלי?

רם זהבי: התשובה היא ברמת התופעה אנחנו הרוב, אבל אנחנו לא הורדנו את הרמה.

תמר טרבלסי: תעזוב רמה, אבל אם אתה מביא מורה שקיבל הכשרה בשכם ובג'נין אז הוא גם מבחינה אידיאולוגית ילמד אחרת.

רם זהבי: אני רוצה להגיד לך, אני אדם שומר חוק ואני רוצה להזכיר לכולנו, ממשלת ישראל חתמה על הסכמי שלום ובהסכם שלום אנחנו מקבלים תעודות אקוויוולנטיות מהרשות הפלסטינית כמו מכל מדינה אחרת בעולם.

תמר טרבלסי: אבל אין איזה מבחן שהם צריכים לעבור?

רם זהבי: לא, לא.

רם זהבי: הסכם אוסלו לא מגביל, זה חקיקה.

רם זהבי: זה חלק מהסכמי אוסלו, אפשר ללמוד בחברון ולבוא למדינה הישראלית והוא מתקבל שווה ערך.

תמר טרבלסי: אבל זה לא נורמלי.

רם זהבי: זה הסכם אוסלו, חברים, זה חלק מהסכם השלום, מהסכם אוסלו.

תמר טרבלסי: זה לא שיש לי בעיה שהם ילמדו פה, אבל בחינוך זו בעיה.

רם זהבי: גברתי, זה שייך לחקיקה, לא שייך למחוז דרום.

רם זהבי: זו חקיקה מורכבת.

רם זהבי: הסכם אוסלו אפשר את הדבר הזה.

מוחמד אלעתמין: בצד שמאל על הגבעה, אם אתם רואים, יש שם בית ספר התיכון הראשון שהוקם בשנת 1970 ועד אז מקצת מן התלמידים התמזל מזלם והם למדו באזור המרכז, הרוב, וחלקם למד גם בצפון.

רם זהבי: הבניין הבודד למעלה, זה בית הספר הראשון.

רם זהבי: מוחמד אלעתמין הוא בוגר בית הספר.

מוחמד אלעתמין: אני למדתי כאן.

מוחמד אלעתמין: הסיפור של המגזר הבדואי, כשמספרים אותו צריך להיות מאוד הוגן.

מוחמד אלעתמין: בשנת 1970 זאת ההיסטוריה של החינוך במגזר הבדואי, עד אז כמעט שלא היה חינוך כי לא כולם הצליחו לשלוח את הילדים שלהם לצפון מבחינה כלכלית.

מוחמד אלעתמין: אני אחד מבין האנשים האלה שלמד למידה בתנאים מינימליים ביותר, אבל רציתי להיות בוגר של המערכת בנגב ולהשתלב בחברה הישראלית הכללית.

מוחמד אלעתמין: כימיה פה למדתי בצורה תיאורטית לחלוטין, לא ידעתי כלום, לא הייתה מעבדה.

מוחמד אלעתמין: המורה שלימד אותי אזרחות, למרות שיש לי תואר ראשון במדעי המדינה, הוא היה ממזרח ירושלים, לא ידע עברית.

מוחמד אלעתמין: זאת הייתה בעיה ואני אומר את הדברים כשאני מסתכל לאחור, צריך להסתכל על החברה הבדואית בשני צירים, ציר אחד ציר כרוני, מה שקורה היום, וכולנו צודקים, אנחנו רוצים מתן שוויון הזדמנויות לכל התלמידים הבדואים, אבל הציר השני הוא הציר הדיאכרוני, זאת אומרת מערכת החינוך הבדואית היא בערך בת 30 שנה וצריך לזכור שהיא קפאה על שמריה, למעלה מ-500 שנה לא הייתה בה שום תזוזה.

מוחמד אלעתמין: חלק גדול מהתרבות הבדואית לא נכתב, מסורת בעל פה, ולכן כשאנחנו מדברים על ללמד את המורשת הבדואית אנחנו לומדים את המורשת הבדואית לא על ידי הבדואים עצמם, אלא על ידי חוקרים מזרחנים, אני התלמיד של אחד מהם, שלימדו אותנו על התרבות הבדואית.

מוחמד אלעתמין: אנחנו לא כתבנו אותה ולצערי הרב היא לא עברה.

מוחמד אלעתמין: גם אם היא עברה מדור לדור היא עברה בצורה מינימלית.

מוחמד אלעתמין: להוסיף על זה שהדיאלקט הבדואי משתנה, זאת אומרת היום הנכד שלי לא יבין את שפת אבא שלי אז איך מעבירים מסורת אם כך?

מוחמד אלעתמין: לכן ההיסטוריה של מערכת החינוך במגזר הבדואי היא היסטוריה שאין לה אח ורע בחברה אחרת.

מוחמד אלעתמין: מדברים על הוראת השפה הערבית במדינת ישראל.

מוחמד אלעתמין: אני רוצה לומר לכם, בשנים האחרונות רמת הלימוד, ואני אומר את הדברים האלה מתוך מחקרים, אני יכול לצטט את החוקרים גדעון קרסל, פרנק סטיוארט, ששון בר צבי ועוד אחרים, שאמרו שרמת הוראת השפה הערבית במדינת ישראל היא מעל להוראת הערבית במדינות ערב, מדוע?

מוחמד אלעתמין: מפני שיש כאן שתי גישות שונות, גישה של לדקלם – גם במחקרים המנחים שלי היו מנחים דוקטורנטים ממדינות ערב ולא בארץ, בשפה הערבית, אז הרמה היא מאוד מאוד גבוהה.

רם זהבי: מוחמד, תסביר על ההתיישבות שרואים.

מוחמד אלעתמין: משני צדי כביש 31 מצד שמאל יש לנו את אחד השבטים הגדולים, שבט אל אטרש.

מוחמד אלעתמין: הם חיים במקבצים, דבר שמקשה מאוד על יצירת הקשר אחר הצהריים בפעילות בבתי הספר בחינוך הבלתי פורמלי, ובכל זאת הרשויות יחד עם מנהלי בתי הספר מנסים - - -

רם זהבי: שתי המועצות האזוריות אחראיות על השטח הזה.

רם זהבי: את שואלת האם זה מידתי?

רם זהבי: ב-2012 התקבלה החלטה לפרק את הרשות האחת שהייתה אבו בסמה ולפצל אותה לשתי רשויות.

רם זהבי: גם היום שתי הרשויות האלה לא יכולות להתמודד עם האתגר הגדול הזה, זה אתגר גם גיאוגרפי, גם דמוגרפי.

רם זהבי: מועצת אל קסום, יש לה תלמידים רשומים אצלה פחות מ-5,000, 4,800 ילדים שלה, חוץ מזה היא נותנת שירות, לומדים אצלה, עוד כמעט 12,000 ילדים שלומדים אצלה.

רם זהבי: על כל ילד שלה יש לה עוד שלושה שהיא נותנת להם שירות.

רם זהבי: למה הם לא רשומים אצלה?

רם זהבי: כי הם גרים בתאי השטח האלה, הם לא תושבים, הם לא תושבים מוניציפליים, הם תושבים של מדינת ישראל, אבל לא מוניציפליים, אין להם מעמד מוניציפלי.

רם זהבי: הם לא בוחרים בבחירה לרשויות, אין להם מעמד מוניציפלי.

מוחמד אלעתמין: אם תשימו לב, עוד שני קילומטרים בצד ימין יש את יישוב הקבע חורה, הוא נותן שירותי חינוך גם לפזורה בצד ימין, כפי שאתם רואים, המקצבים שישנם כאן.

מוחמד אלעתמין: בצד שמאל יש ניסיון להקמת יישוב, אבל עוד לפני כן הוקם שם מרכז למתן שירותי חינוך ושירותי בריאות.

מוחמד אלעתמין: שם יש להם בית ספר אלאמל שהוא נחשב בית ספר ששייך לפזורה והוא מקבל חלק מהשירותים שלו מהמועצה האזורית אל קסום.

מוחמד אלעתמין: התלמידים שלהם מוסעים החל מהשנה ולשמחתי הנושא גם הוסדר והפך להיות יעיל יותר כי ההסעות מבוצעות על ידי אשכול נגב מזרחי מפני שהתכנון שלהם הוא מעקב אחר ילד מרגע שהוא יוצא מהבית ועד שהוא מגיע לבית הספר והכיוון ההפוך.

רם זהבי: אני אסביר מה עשינו.

רם זהבי: אנחנו העתקנו את הפעלת ההסעות בהסכם שנחתם בין משרד החינוך בתמיכה של האוצר.

רם זהבי: היה לנו קושי בהסעות, נשירה מתקיימת ברגע שאין אוטובוס.

רם זהבי: אם אני מסיע 40,000 תלמידים אז נניח שלא הסעתי היום, הנהג לא בא, האוטו לא עבד לו, היה בלתי אפשרי להגיע, אז באותו יום הילד נשר.

רם זהבי: ברגע שיש לילד תלות כל כך אינטנסיבית בלהגיע למוסד החינוכי באוטובוס, זיהינו את המרכיב של ביטול הלימודים הכי דומיננטי בהסעות.

רם זהבי: עשינו רפורמה ואחרי שנתיים של משא ומתן חתמנו הסכם עם אשכול נגב מזרחי.

רם זהבי: האשכולות הם מעמד מוניציפלי של משרד הפנים, זה גוף מתכלל שיש לו ועד מנהל של כל ראשי הרשויות, הוא יכול לתת שירותים מוניציפליים בהסכמה לתושבים ברשויות למרות שהם לא תושבים שלו.

רם זהבי: חתמנו הסכם עם אשכול נגב מזרחי, הקמנו מנגנון, העלות התפעולית של המנגנון שלנו בשנה, לא להסיע הסעות, רק להקים מנגנון, לנהל את האירוע, הבאנו 24 מיליון שקל להקים מערך של דיגיטציה, מערך מיפוי, מערך מכרזי, ויצאנו לדרך.

רם זהבי: היום אנחנו מסיעים 17,000 תלמידים במערך אלטרנטיבי שהקמנו על ידי חברות של המדינה, ולא על ידי המועצות, על ידי חברה שהמדינה הביאה, המדינה שכרה, 17,000 ילדים מוסעים.

רם זהבי: מה היתרונות של האופרציה הזאת?

רם זהבי: חייבנו במכרז ג'י פי אסים על כלי רכב, יש לנו מערכת שליטה ומסכים שאנחנו רואים כל רכב איפה עצר, עצר או לא עצר, מאיזה נקודה יצא ולאיזה נקודה הגיע.

רם זהבי: יש לנו מוקד טלפוני של ההורים, אומרים: לא באו לאסוף אותי.

רם זהבי: יש לנו מוקד טלפוני, העמדנו מוקדנים, הקמנו מוקד, אנחנו קונים את השירות הזה, הם לא עובדים של המשרד, אנחנו משלמים כסף.

רם זהבי: את שואלת אותי על ילד נושר, אבל לא היה לו למי להגיד שהוא נושר, לא היה לו למי להגיד שלא אספו אותו, הוא שייך לפזורה, מי יטפל בו?

רם זהבי: הוא לא תושב מוניציפלי.

רם זהבי: גם אל קסום הם לא תושבים שלו, מי אתה?

רם זהבי: הקמנו להם מנגנון.

רם זהבי: עשינו את זה והיום אנחנו מסיעים 17,000 ילדים ככה.

רם זהבי: רק להבין מה זה משרד החינוך כאן במחוז, הוא צריך להיות גם חברת אגד, גם חברת טלפונים, גם חברת כוח אדם, כי אין תשתית.

רם זהבי: אם בעיר נורמלית הילד צריך ללכת לבית ספר, אז הוא עולה לאוטובוס, נותנים לו כרטיסייה.

רם זהבי: 17,000 ילדים, אתם בכלל קולטים את ההיקף של מספר המוסעים?

רם זהבי: זה מטורף.

רם זהבי: חלק מוסעים לחינוך המיוחד, מוסעים ברכבים קטנים של שישה עד שמונה ילדים.

רם זהבי: אנשים עובדים בזה, זה מקור פרנסה.

רם זהבי: העלות השוטפת, אמרתי לך, זה 250 מיליון שקל רק על הסעות.

רם זהבי: זה המקום עם תקציב ההסעות הגדול ביותר במדינה.

רם זהבי: אין כסף כזה, לא בבנימין ולא ב – לכי למועצות אזוריות, שהן עושות, שומרון, ששם יש מרחקים, אבל אין כאלה היקפים של מוסעים, אין להם 17,000 ילד.

רם זהבי: מטורף.

רם זהבי: מנהל המערך היה בביקור עכשיו, הוא תושב כסייפה, הבן של השיח' מנהל את האופרציה, הוא זכה במכרז, הוא מנהל, כי אנחנו צריכים מישהו שמכיר את השטח.

רם זהבי: זה שהבאנו חברה מירושלים זה לא יעזור.

שרן השכל: זה הכול בלי כתובות.

רם זהבי: אין כתובות.

רם זהבי: לקח לנו חצי שנה להקים את – התחלנו בספטמבר, 10,000 מוסעים, באוקטובר הגענו ל-12,000, בנובמבר הגענו ל-14,000, כל פעם גדלנו.

רם זהבי: יש פניות טלפוניות, הולך סייר, רואה איפה הם גרים, ממפה, בוחר מסלול, שולח רכב.

שרן השכל: מבחינת פסיכולוגים בבית הספר, אין?

שרן השכל: זה רק יועצות?

רם זהבי: אין פסיכולוגים לבתי ספר, יש פסיכולוגים בשירות הפסיכולוגי, השירות הפסיכולוגי הוא מועצתי, הם נותנים מענה רק לחינוך המיוחד, בוועדות ההשמה.

שרן השכל: היועצות יודעות לזהות את המצוקות?

שרן השכל: ילדים בסיכון?

רם זהבי: קודם כל התשובה שלי כן, יש לנו גם הדרכות לזה, אבל התופעות הסיכוניות פה שונות.

רם זהבי: יש לנו הרבה אירועים של מוות מתאונות ביתיות.

רם זהבי: פעם בחודש יש לנו ילד כזה.

רם זהבי: פעם בחודש, למה?

רם זהבי: תאונה בבית, נפל עליו, התחשמל, נפל לבור, מישהו עשה רברס בחניה ולא ראה אותו.

רם זהבי: זה האירוע הייעוצי היותר קשה ממה שאת אומרת תופעות סיכוניות.

רם זהבי: זה אובדנות, זה אירועים קשים, לצערנו.

תמר טרבלסי: מה הבעיה לצבוע את הבניין?

רם זהבי: את חושבת במושגים –

תמר טרבלסי: לא, זה בסיסי, באמת.

רם זהבי: בסיסי זה מים זורמים, זה בסיסי.

תמר טרבלסי: אבל קופת חולים כללית לא יכולה לצבוע את המבנה?

רם זהבי: הבסיסי זה מים זורמים, נכון?

תמר טרבלסי: לא, פה לא, פה זה יישוב קבע.

רם זהבי: כן, זה לא אומר שכל התשתיות מוכנות.

רם זהבי: אז מה אם הוא יישוב קבע?

רם זהבי: הביוב לא הגיע לכולם.

רם זהבי: בהחלטת הממשלה יש סעיף ביוב, תסתכלו על החלטת הממשלה, צריך לתת ביוב, אין מספיק תשתיות ביוב.

רם זהבי: אני אמרתי, אני מקים בית ספר חדש, הממשלה החלטה על חשם זאנה כיישוב מוכר, נכון?

שרן השכל: עוד לא.

רם זהבי: עוד לא, אבל החליטה שנקים שם מרכז שירותים ואנחנו מקימים בית ספר, אמרתי שאני רוצה ביוב, אמרו לי לא, אתה חייב להסתפק בבור ספיגה.

רם זהבי: אני מקים ב-2022 בית ספר חדש עם בור ספיגה.

רם זהבי: כי אין שם שום תשתית לביוב, לא יהיה לי מים זורמים, אני צריך להתפשר.

רם זהבי: חשוב לי להסביר מה אנחנו הולכים לראות.

רם זהבי: הגענו ליישוב לקייה.

רם זהבי: היישוב לקייה הוא אחד היישובים המוסדרים, עיר ואם בישראל.

רם זהבי: הבעיה הכי גדולה בלקייה היא בעיית הקרקעות, הכי גדולה.

רם זהבי: אתם עכשיו תגידו: מה זאת אומרת בעיה?

רם זהבי: תראה כמה אדמה יש להם.

רם זהבי: כל האדמה שאתם רואים המושג המשפטי שלה זה קרקע לא זמינה לבנייה, היא לא פנויה, אי אפשר לבנות עליה.

שרן השכל: למה?

רם זהבי: כי יש עליה תביעת בעלות.

רם זהבי: יש מישהו שאומר שהקרקע שלו, זה לא של המועצה, היא של מישהו שאומר שזה שלו.

רם זהבי: לקייה, רוב השטחים שלה הם עם תביעת בעלות, זה אומר שאי אפשר לבנות בהם, זה אומר שאי אפשר לבנות מוסדות חינוך.

קריאה: יש שטחים ריקים פה, בצד שמאל.

רם זהבי: הם נראים שטחים ריקים.

רם זהבי: חושבים מה הבעיה, בוא נבנה, שטח ריק.

רם זהבי: הוא לא פנוי לבנייה, יש תביעות בעלות.

רם זהבי: היישוב עם הכי הרבה תביעות בעלות.

רם זהבי: גם בכסייפה יש לנו בעיה של תביעות בעלות.

רם זהבי: תביעת בעלות זו אחת הסוגיות הכי מורכבות, זה יוצר מצב, אחת, שאנחנו לא בונים מבני קבע.

רם זהבי: יש לנו כסף ואנחנו לא יכולים לבנות.

רם זהבי: המדינה מקצה מאות מיליונים, מיליארדים, לבנייה, אבל הם לא מביאים קרקע, הם לא יכולים להשיג קרקע.

רם זהבי: ראשי מועצות לא יכולים להביא קרקע לבית ספר.

שרן השכל: דנים בתביעות הבעלות האלה?

שרן השכל: בבית משפט?

רם זהבי: רשות ההסדרה מטפלת בתביעות הבעלות, זה להסדיר את מעמד הקרקע.

רם זהבי: יש משפחות שהמדינה לא לוקחת מהם את זה, זה שלהם, זו תביעת הבעלות.

רם זהבי: זו המשמעות של סוגיית הקרקע בחברה הבדואית.

קריאה: יש לנו גני ילדים בנויים שכביכול משפטית הקרקע הוסדרה, אבל המשפחות לא מכניסות את הילדים כי המשפחה שבעבר הייתה לה תביעת בעלות לא מסכימה.

קריאה: הם לא מאותה משפחה, הם לא יכניסו את הילדים.

קריאה: גני הילדים בנויים ועומדים ריקים, לא יכולים להיכנס.

תמר טרבלסי: כמה גנים כאלה?

רם זהבי: זה לא הרבה, אבל זה ממחיש את המורכבות.

תמר טרבלסי: איפה המשילות?

רם זהבי: מה זה משילות?

רם זהבי: זו תביעת בעלות.

רם זהבי: המדינה בנתה, איך אנחנו בונים?

רם זהבי: אני אגיד לך איך אנחנו בונים, אנחנו מקבלים מסמכי קרקע, אנחנו מתקצבים בנייה עם מסמכי קרקע.

רם זהבי: זאת אומרת בא ראש המועצה ואומר שזו הקרקע, המועצה קיבלה את זה לידיה, בעל הקרקע ויתר לנו על הקרקע שלו, נתן לנו אותה ואז המועצה מצביעה על שינוי ייעוד, היא הופכת להיות קרקע חומה, אפשר לבנות עליה בנייה ציבורית.

רם זהבי: היה איתו דיבור שאומר נגיד שהוא נותן מתנה קרקע.

רם זהבי: את לא מכירה אנשים שנותנים קרקע מתנה, נכון?

רם זהבי: גם היהודים לא נותנים.

רם זהבי: כנראה היה משהו סביב המתנה שהובטח לו, שהוא יהיה קב"ס, הוא יהיה קב"ט, הוא יהיה מזכירה במועצה, ייתנו לו לבנות בקרקע השנייה מרכז עסקים, לא נתנו לו את מה שהבטיחו לו, הוא אומר: אין בעיה, לא נתתם, הקרקע שלי, אתם זוכרים?

רם זהבי: חוזר אליי.

רם זהבי: (בהמשך הסיור)

רם זהבי: אנחנו מארחים פה את ועדת החינוך, עשינו הסבר בדרך.

שרן השכל: ראינו גם חלק מהפזורה, רם הסביר לנו על כל האתגרים באיסוף התלמידים מהבתים שלהם, ההגעה לבית הספר, האתגרים בנשירה, באמת משהו מרתק, אופרציה מטורפת.

רם זהבי: האופרציה של משרד החינוך כאן מטורפת.

רם זהבי: מה שאנחנו רוצים לראות כאן, אני הסברתי במבוא את סוגיית הקרקעות והזמינות לבנות בניין.

רם זהבי: אז יש לנו שתי פוזיציות של מוסדות חינוך.

רם זהבי: פוזיציה אחת, בנינו מבנה, פוזיציה שנייה, הבאנו קרוון, אבל יש אלטרנטיבה במקרה שאין לנו קרקע, אז יש דירות שכורות ויש מקומות שבעלי קרקע פרטית בנו ואז יש להם רישיון הפעלה.

שרן השכל: בגלל שאין קרקע זמינה.

רם זהבי: כן, ואז יש אירוע כזה, גני ילדים שהם פרטיים, מקבלים רישיון הפעלה.

רם זהבי: הגן הוא פרטי, הוא לא בניין שלנו.

רם זהבי: תמר תשאל איך בניתם גנים מאבן?

רם זהבי: זה גן פרטי שיש לו רישיון הפעלה, אנחנו נותנים לו רישיון.

רם זהבי: אבל התופעה הזו מצטמצמת, ככל שיש יותר קרקעות זמינות אנחנו מצליחים יותר לבנות.

שרן השכל: שלום לשרה.

רם זהבי: שאלת אותי על התופעה.

רם זהבי: סקירה על הגן.

רם זהבי: יש לנו שני גני ילדים פה.

קריאה: אני מנהל את העמותה הזאת פה, אנחנו פה הקמנו את ששת הגנים שנמצאים פה במתחם הזה לרווחת ולטובת הילדים של הפזורה שלא הייתה להם מסגרת חינוכית עד לפני שנתיים.

קריאה: לפני שנתיים התחלנו עם עאמר ועם ההורים לאסוף את הילדים האלה ולהוציא אותם מהבתים והבאנו אותם למסגרת חינוכית מסודרת שמספקת להם את העתיד.

קריאה: החזון שלנו זה להביא את כל הילדים שנשארו בחוץ, להביא אותם לפה.

קריאה: יש המון ילדים ש - - -

יפעת שאשא ביטון: שלא נמצאים בתוך מסגרת.

קריאה: שלא נמצאים בתוך מסגרת והם מגיעים מהבית לכיתה א' או לגן חובה.

קריאה: זו המטרה שלנו, כמה שיותר להוציא את הילדים האלה ולהביא אותם למסגרות חינוכיות.

יפעת שאשא ביטון: כמה ילדים יש כאן?

קריאה: יש פה כמעט 200 בשישה גנים.

יפעת שאשא ביטון: כל המתחם הזה זה שישה גנים?

קריאה: כן.

קריאה: יש גן חובה לגיל חמש-שש, שזה גם של המועצה, עם סמל של המועצה, ולכבוד השרה אנחנו רוצים להתייחס גם עם רם, רם מכיר אותנו שהיינו אז בוועד ההורים, שהילדים האלה היו מגיעים לכיתה א' ללא מסגרת חינוכית, ישר עולים לכיתה א'.

יפעת שאשא ביטון: עם פערים מאוד גדולים.

קריאה: לא למדו, לא גן חובה ולא טרום חובה והילדים האלה עיכבו את ההתפתחות בבית הספר היסודי.

קריאה: אנחנו דורשים מכבוד השרה שתשים את העניין ואת הדגש, אומרים שאין אדמות, כן יש אדמות, יש קרקעות לבנייה, אנחנו אומרים שהילדים האלה כל בוקר נוסעים מעל שישה קילומטרים בפזורה, ילדים בגיל שלוש-ארבע, השאיפה שלנו שיהיה להם איפה שיש להם קופת חולים בפזורה, שיהיה להם גנים שם, זמני, ואין שום התנגדות.

קריאה: ואנחנו רוצים גם את העזרה שלך, רם.

קריאה: (בהמשך הסיור)

יפעת שאשא ביטון: כמה ילדים יש בגן?

עובדת בגן: 35.

יפעת שאשא ביטון: וכמה צוות אתם?

עובדת בגן: המנהלת של הגן ויש שתי עוזרות.

יפעת שאשא ביטון: חוץ ממך עוד שלוש?

עובדת בגן: אני ושתיים.

יפעת שאשא ביטון: זה את, גננת ועוזרת.

עובדת בגן: ויש אחת שהיא מהפזורה גם, עוזרת.

יפעת שאשא ביטון: ואז היא מגיעה עם הילדים, יפה.

יפעת שאשא ביטון: (בהמשך הסיור)

גננת: אנחנו הקמנו פה 400 מטר של חנויות, בשלושה שבועות בעל העמותה ועוד שני יזמים מהכסף שלהם, עוד לפני שהם קיבלו תקציבים ממשרד החינוך, יזמו את הרעיון, זה החזון שלהם, והקימו בשבועיים וחצי שלושה שבועות את המערך הזה.

גננת: הבאנו אינסטלטורים, חשמלאים, בעלי מקצוע, עבדנו פה יום וליל, הבאנו את הציוד.

גננת: רק אחרי חצי שנה בערך הם קיבלו את התקציבים.

גננת: מה שכן פה, הילדים, הנשמות הטהורות האלה, שמגיעים מהפזורה, זה לא תלמידים מלקייה.

גננת: התלמידים שלנו מהפזורה 20 דקות נסיעה, 25 דקות נסיעה, וגם דאגנו להם להסעות, משרד החינוך כמובן, לא אני פרטי, הכול במימון משרד החינוך, והמפקחת שלנו מיכל שיושבת בחוץ.

גננת: אנחנו עובדים לפי תכניות ליבה של משרד החינוך, בשפה, מתמטיקה, מדעים, יש להם חוגים, והאמת שאין לי מעצור ממנהלי העמותה בעניין הקניות.

גננת: כל מה שאני דורשת, כל מה שאני צריכה אנחנו מביאים.

גננת: הם גם יזמו השתלמויות באופן פרטי בפסג"ה לגננות שלנו.

יפעת שאשא ביטון: בסוף זה שיתופי הפעולה, בלעדיהם אי אפשר לעשות כלום.

גננת: בדיוק.

יפעת שאשא ביטון: 35 הילדים שנמצאים פה, איפה הם כולם?

קריאה: חלק לקחו אותם ההורים, כי הם בפזורה ויום חמישי, אז הם לקחו אותם.

קריאה: הם שמעו שיש ביקור וזה התעכב אז הם באו ולקחו את הילדים שלהם.

יפעת שאשא ביטון: הבנתי.

יפעת שאשא ביטון: והם נמצאים במתחם הזה כשפה יש?

קריאה: פה זה כיתות ויש חצר בחוץ.

גננת: כל מרכז הבית, מרכז הספר, מרכז בנייה, בובה כמובן, מרכז יצירה.

קריאה: יש גם ילדים בלי מסגרת?

קריאה: כן, יש.

קריאה: יש לנו מעל 200 ילדים שאין להם מסגרת חינוכית שבהתחלת השנה נרשמו במועצה ואין להם מסגרת חינוכית והעדיפו להישאר.

קריאה: התחלנו לאתר את הילדים, הבאנו אותם, וסלימן, ראש ועד ההורים, הוא יגיד לכם שעדיין יש ילדים בפזורה שעד עכשיו אין להם לימודים.

קריאה: אנחנו רוצים, באמת, עם מינהל מקרקעי ישראל, עם משרד החינוך ועם השרים ועם חברי כנסת - - -

קריאה: לאתר קרקע.

קריאה: יש קרקע זמינה, אנחנו רוצים בפזורה.

קריאה: יש קופת חולים מאוחדת בפזורה, אפשר לפתוח להם שמה.

שרן השכל: כן, אני יודעת, הסבירו לנו את זה גם בדרך, שיש תביעות ואי אפשר לבנות על הקרקעות.

קריאה: שיהיה גן ילדים בפזורה.

קריאה: (בהמשך הסיור)

גננת: כבוד השרה, אני מאוד שמחה שאת פה, הביקור הראשון בפיקוח זה שרת החינוך, זה כבוד.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: זה גם שר וגם יושבת ראש ועדת החינוך שמגיעה לכאן.

רם זהבי: מה אנחנו רואים אצלך בגן?

גננת: אני רוצה שנבקר אצל שתי הגננות, אילנה ומנואה, אנחנו נבקר בגן של אילנה ואחר כך נעבור לגן של מנואה.

גננת-מנואה: הילדים משתפים פעולה, הם בוחרים את הפעילות שלהם, הם מציירים, אני והם ביחד.

גננת: מנואה מאפשרת לילדים מרחבים פתוחים שהם בוחרים איזה מוקד הם רוצים, היא העשירה את החצר בהרבה מוקדים שמפתחים גם את המיומנויות של חיי היום יום, איך קונים, איך מתנהלים למשל מול דוכן, היא עובדת על הנושא של הירקות, היא שילבה את זה בכל תחומי הליבה, היא שילבה את זה במדעים, במתמטיקה, היא שילבה את זה באוריינות.

גננת-מנואה: אני גם מאמינה שכל ילד הוא יחיד ומיוחד.

יפעת שאשא ביטון: זה נכון, פה באמת כל ילד יחיד ומיוחד.

רם זהבי: חשוב לנו לדעת, את מקבלת תמיכה של המועצה?

גננת-מנואה: לא.

רם זהבי: יש לך סייעת?

גננת-מנואה: כן.

רם זהבי: סייעת מהמועצה יש.

גננת: יש שתי סייעות מהמועצה.

שרן השכל: עזרים שיש לכם פה, צעצועים, מתקציב המועצה?

שרן השכל: מתקציב משרד החינוך?

גננת-מנואה: הרוב אני מביאה.

רם זהבי: לא, מי קנה כיסאות, שולחנות?

גננת-מנואה: זה מהמועצה.

שרן השכל: המשחקים והכול זה אתן דואגות לזה?

גננת: כן, יש דברים שהגננות דואגות ויש דברים שסיפקה המועצה.

גננת: אין להגיד שהיא לא סיפקה כלום.

קריאה: יש לכם מחשב לילדים פה?

גננת-מנואה: גם הורים תורמים לנו.

גננת-מנואה: אין אינטרנט, אין מחשב.

רם זהבי: את רוצה שיהיה?

גננת-מנואה: כן, בטח שאני רוצה.

גננת-מנואה: (בהמשך הסיור – בדרך)

רם זהבי: זה חדש, ייפתח ב-1 בספטמבר.

שרן השכל: וזה לילדים רק מלקייה או גם מהפזורה?

רם זהבי: רק לקייה.

שרן השכל: כמה תלמידים יאכלסו אותו?

רם זהבי: כמעט 500.

רם זהבי: היום הם בקרוונים, הם כבר פה, לומדים במבני קרוונים.

קריאה: חלק מהם לומדים היום בקרוונים, חלק מאכלסים בית ספר אחר ושם יש לנו עומס גדול מדי.

רם זהבי: זה אנחנו בנינו.

רם זהבי: כביש עוד לא היה, דרך עוד לא הייתה.

שרן השכל: זה מדהים.

שרן השכל: זה מגרש הספורט של בית הספר?

קריאה: כן, בוודאי.

שרן השכל: מה עם אולם ספורט?

שרן השכל: 50% ממוסדות החינוך אין להם אולמות ספורט.

רם זהבי: בבדואים אין לנו אולמות ספורט.

שרן השכל: זו תקלה שחייבים לתקן.

רם זהבי: אבל בהחלטת הממשלה - - -

שרן השכל: לבדואים יש, איפה ראיתי?

שרן השכל: הייתי ביישוב ושרפו אותו.

רם זהבי: ביסודי כמה יש לך?

רם זהבי: מעט מאוד.

שרן השכל: רם, היה אולם שהם שרפו ולא תיקנו את זה כמה חודשים.

רם זהבי: לא, אולם ספורט אני לא יודע ששרפו.

שרן השכל: אני הייתי שם לפני שנה.

שרן השכל: בבית ספר, שכמה פרחחים כנראה שרפו את אולם הספורט.

רם זהבי: אני לא מכיר אולם ספורט ששרפו.

קריאה: פה בדרום?

קריאה: בנגב?

שרן השכל: כן.

שרן השכל: לפני שישה חודשים, משהו כזה.

קריאה: באבו קוידר, אבל אין אולם.

רם זהבי: אבו קוידר זה פזורה.

רם זהבי: אתם מגיעים למקום שהוא גולת הכותרת, העיר רהט.

רם זהבי: זה המקום הכי שווה.

תמר טרבלסי: לפני זה אמרתם כסייפה.

רם זהבי: כסייפה היא מועצה מקומית, אבל רהט היא עיר.

רם זהבי: העיר היחידה בחברה הבדואית, יש לנו רק עיר אחת, והיא עיר, זה עיר.

רם זהבי: הנשיא היה לפני יומיים, פתח מרכז תרבות.

רם זהבי: בשנה שעברה פתחנו בריכת שחייה, קאנטרי קלאב, זו בריכת השחייה היחידה שיש.

שרן השכל: סגרו את בריכת השחייה?

רם זהבי: לא, למה?

רם זהבי: בריכה טובה.

שרן השכל: היה בלגן על שחייה מעורבת.

רם זהבי: היא לא מעורבת, היא נפרדת.

שרן השכל: כן, אבל הגישו בג"צ כללי לכל הארץ, על מבני ציבור או משהו כזה על הפרדה, בגלל קרית ארבע.

רם זהבי: פה אי אפשר לכפות עליהם מעורב, זה לא מתאים לתרבות, פה חיים בנפרד.

רם זהבי: זה לא מתאים לתרבות.

שרן השכל: אבל גם בבני ברק זה לא מתאים.

רם זהבי: פה אני לא מתערב, אני אומר שפה לא צריך לשנות להם – אז יש בריכת שחייה ויש אולם תרבות שנחנך שלשום, היה נשיא המדינה.

רם זהבי: (בהמשך הסיור – רהט)

סעיד אלחרומי: שלום לכולם וצהריים טובים.

סעיד אלחרומי: אני רוצה לברך את יפעת שאשא ביטון, שרת החינוך.

סעיד אלחרומי: , אני רוצה לברך גם את יושבת ראש ועדת החינוך, שרן השכל, אני רוצה לברך גם את המפקחים ואת האורחים ואת חברי ועדת החינוך, את ראש העיר לשעבר, טלאל אלקרנאווי, את כל הנכבדים, אהלן וסהלן במקיף אלנג'אח.

סעיד אלחרומי: גם מנהל המחוז רם זהבי, אהלן וסהלן.

סעיד אלחרומי: במצגת אנחנו נתמקד בארבעה חלקים.

סעיד אלחרומי: החלק הראשון של המצגת יעסוק בנתונים כלליים, החלק השני זה ההצלחות וההישגים של בית הספר, החלק השלישי זה תכניות ייחודיות שיש בבית הספר וחלק אחרון אתגרים שבית הספר פוגש.

סעיד אלחרומי: אני רוצה שטלאל אלקרנאווי כחבר עירייה וראש העיר לשעבר יברך אתכם בקצרה.

סעיד אלחרומי: טלאל, בבקשה.

טלאל אלקרנאווי: ברוכים הבאים לבית הספר אלנג'אח, וכמובן ברוכים הבאים, שרת החינוך יפעת שאשא וגב' השכל שהיא יושבת ראש ועדת החינוך, מנהל המחוז, יאיר מעיין וכל המפקחים.

טלאל אלקרנאווי: קודם כל תודה שביקרתם היום בנגב, זה מאוד חשוב.

טלאל אלקרנאווי: כראש עיר במשך 20 שנה, לא ראש עיר שבא אתמול, ומכיר את מערכת החינוך היטב, אני חושב שמשרד החינוך הולך בכיוון הנכון וצריך להתגאות במה שאנחנו עושים.

טלאל אלקרנאווי: בית הספר הזה שאנחנו יושבים בו, הקמתי אותו ב-50 קרוונים, מחוסר ברירה, ואנחנו היום נמצאים בבית ספר מטופח, יפה, ובאמת כל בתי הספר עוברים שינויים טובים ומצליחים.

טלאל אלקרנאווי: מערכת חינוך טובה היא לב ליבה של רשות מקומית, כך אני מאמין וכך אני רואה את זה, ואני רוצה שהתל אביבים שאומרים: ואללה, אנחנו שומעים בתקשורת, הבדואים זה פשע, הבדואים זה בנייה לא חוקית, הבדואים זה השתלטות, שיזכרו שבין הבדואים יש רופאים, מאות רופאים, עורכי דין, הייטק, מהנדסים, ואנשי עסקים.

טלאל אלקרנאווי: זה תוצאה של עבודת מערכת החינוך.

טלאל אלקרנאווי: זו תוצאה של מה שעשיתם ומה שעשתה מדינת ישראל במערכת החינוך, שהיא באמת עם הישגים טובים.

טלאל אלקרנאווי: אני לא אכנס לעניין הזה של מה שקורה במערכת החינוך היסודית והעל יסודית, אני אכנס במשהו אחר לגמרי, שזה היה החלום שלי, נלחמתי עם כל ראשי הממשלה ולא הצלחתי, לצערי הרב, אם כי אני בתקווה שאני אצליח בעתיד, נושא של מכללה אקדמית.

טלאל אלקרנאווי: זאת השאיפה שלי.

טלאל אלקרנאווי: תכננו שטח של 70 דונם בעידן הנגב והקמנו עמותה משותפת של להבים, בני שמעון ורהט וכמובן בנינו מועצת מנהלים שעמד בראשה שמעון פרס ז"ל, לקדם מכללה אקדמית ביישובים הבדואיים בנגב כדי שלא ילמדו בחברון, בביר זית ובשכם.

טלאל אלקרנאווי: זאת השאיפה שלי.

טלאל אלקרנאווי: אני לא מכיר אותך טוב, לא יצא לי לעבוד איתך, אבל אני חולם שתהיה פה מערכת חינוך שיש בה מורים, שיש בה מחנכים ויש בה את כל התחומים שאנחנו מדברים עליהם.

טלאל אלקרנאווי: אנחנו לא בכיינים והפסקנו לבכות מזמן, אנחנו היום מתכננים.

טלאל אלקרנאווי: כאשר 3,000 סטודנטים נוסעים כל שבוע לרשות הפלסטינאית זה אומר משהו, זה אומר שהם רוצים מכללה אקדמית דו לשונית, לא מדברים על מכללה ערבית, אנחנו לא בכיוון של בדלנות, אנחנו בכיוון של הביחד, המאחד, המלכד, זאת השאיפה שלנו.

טלאל אלקרנאווי: לצערי הרב המל"ג בזמנו דחה את זה ופתחו בהחלטת ממשלה 2397 'שער לאקדמיה', 150 מיליון שקל, זה בזבוז כסף על סתם, זה הולך למכללת ספיר, התוצאה היא שאנחנו עדיין נמצאים במצב של מאות סטודנטים שמגיעים לרשות הפלסטינאית ללמוד שם.

טלאל אלקרנאווי: זמננו תם, אבל חשוב לי שהנושא הזה יגיע לאן שהוא.

טלאל אלקרנאווי: המערכת קיימת, מועצת המנהלים קיימת, הקרקע נמצאת, המדינה מכירה, כל הגורמים בעד, אולי אני מוקלט, לא מוקלט, אבל אני יכול להגיד לך שהייתה לי ישיבה גם עם ביבי נתניהו בעניין הזה וכשאמרתי לו ש-3,000 סטודנטים נוסעים לרשות הפלסטינאית, הוא דפק על הראש ואמר ליוסי כהן, שהיה אז ראש המל"ל, לקיים על זה דיון.

טלאל אלקרנאווי: עד היום מתקיים על זה דיון.

טלאל אלקרנאווי: ראש הממשלה הנוכחי מכיר את העניין הזה והוא דווקא תמך.

טלאל אלקרנאווי: אמרו לי שבזמנו גורמים כאלה ואחרים התנגדו.

טלאל אלקרנאווי: אנחנו לא מחפשים בדלנות, גם הגורמים האחרים, שירותי הביטחון, תומכים בעניין הזה.

טלאל אלקרנאווי: תחשבו על מכללה אקדמית שתביא הישגים טובים ותביא את החברה הבדואית הערבית בדרום לשינויים אדירים וזה יהיה הישג שאתם יכולים להתגאות בו.

טלאל אלקרנאווי: תודה.

סעיד אלחרומי: תודה רבה.

סעיד אלחרומי: אני מציג את הנתונים של בית ספר מקיף אלנג'אח, מלמדים 117 מורים, 95 מורים בחטיבה, 49 בתיכון, שלושה מורים שמלמדים בשתי החטיבות.

סעיד אלחרומי: מספר המורים המקומיים הוא גדול מאוד, כ-82% מהמורים הם מקומיים, כמעט 18% הם מהצפון ומהמרכז.

סעיד אלחרומי: מבחינה מגדרית, 30% מורים, 70% מורות.

סעיד אלחרומי: בבית הספר יש שמונה עובדי מנהלה, שני לבורנטים, שתי מזכירות, שלושה אבי בית וספרנית אחת.

סעיד אלחרומי: בבית הספר יש 1,315 תלמידים, 729 בחטיבה, 586 בתיכון.

סעיד אלחרומי: אם אתם שמים לב, בשכבה ז' יש 265, בשלוש השנים האחרונות אנחנו רואים נהירה לכיוון בית הספר עקב ההצלחות וההישגים שבית הספר מצליח להשיג.

סעיד אלחרומי: במקיף אלנג'אח יש לנו שלושה סוגים של מגמות, יש לנו מגמות מדעיות כמו ביולוגיה, כימיה ומדעי הסביבה, מגמות טכנולוגיות, ניהול עסקי, חינוך לגיל הרך ומגמות הומניות, פסיכולוגיה, דת האסלאם, היסטוריה וסוציולוגיה.

סעיד אלחרומי: כ-20% מהתלמידים לומדים שתי מגמות בעת ובעונה אחת, כימיה וביולוגיה או פסיכולוגיה וחינוך לגיל הרך.

סעיד אלחרומי: כעת להישגים של בית הספר.

סעיד אלחרומי: אני בתפקיד הזה מדצמבר 2015 וליתר דיוק 14 בדצמבר 2015, אחוז הבגרות באותה השנה עמד על 42%.

סעיד אלחרומי: אתם שמים לב לעלייה המדורגת בתוצאות הבגרות, בשנת 2020 השגנו 66% ובשנת תשפ"א, עדיין אין לנו את תוצאות החורף, אבל הצפי שלנו שאנחנו נגיע ל-70% בתוצאות הבגרות.

סעיד אלחרומי: להישג הזה יש הרבה שותפים, מנהל המחוז, המפקחים, אבל גם הייתה שותפה בשם גב' דסי בארי, שהיא מנהלת אגף חינוך על יסודי שהצמידה לנו בתכנית שוחרי שינוי חונכים עם ניסיון.

סעיד אלחרומי: בהתחלה נרתעתי שיש חונכת שמלווה אותנו, חשבתי שהיא אולי תתערב לי הרבה בעבודה, אבל ידענו למצוא את הדרך המשותפת לעבוד ביחד ועד היום, למרות שהתכנית הופסקה אני מזמין אותה לבית הספר, דן איתה בסוגיות שאני פוגש וביחד מצליחים להמשיך בעשייה.

סעיד אלחרומי: לא רק תעודת הבגרות עניינה אותנו אלא גם איכות תעודת הבגרות.

סעיד אלחרומי: בתשע"ה, כפי שאתם רואים, אחוז התלמידים שסיימו חמש יחידות אנגלית היה פחות מאחוז, אבל אמרנו שאנחנו רוצים תעודת בגרות עם ארבע וחמש יחידות שתאפשר לתלמידים נגישות להשכלה הגבוהה והנה, תודה לאל ותודה למאמצים של המורים, אנחנו מגיעים ל-8% ב-2020 ו-10.6% ב-2021 לפני תוצאות החורף.

סעיד אלחרומי: לצד העלייה בחמש יחידות אנגלית אנחנו רואים עלייה בארבע יחידות אנגלית, מ-30% ל-42% עלייה בארבע יחידות אנגלית.

סעיד אלחרומי: בדקתי את תעודות הבגרות של הילדים ב-2015 וראיתי שהתלמידים שלנו נרתעים מחמש יחידות מתמטיקה.

סעיד אלחרומי: מנהל המחוז רם זהבי, יחד עם התכנית של מומנטום שהכניס לבתי הספר, נתן לנו הרבה שעות תגבורים, הצלחנו להעלות את מספר מסיימי חמש יחידות ב-2020 ב-3.7%, ב-2021 כמעט 5%.

סעיד אלחרומי: זה לא מובן מאליו.

סעיד אלחרומי: תודה לך.

סעיד אלחרומי: בארבע יחידות מתמטיקה המצב יציב, אנחנו ב-13% והשאיפה שלנו היום עם תכנית מומנטום, ששמה דגש על ארבע וחמש יחידות מתמטיקה ועל הבעה בעברית שאנחנו נעלה את מספר מסיימי ארבע יחידות.

סעיד אלחרומי: בשקלול דיפרנציאלי, למי שלא יודע, זה הפער בין המגן לבגרות, אחוז המחברות שלא היה בהם דיוק בין המגן לבין הבגרות היה כמעט 18%, המגן שלי היה בסכנה ולכן הצלחנו לחפש דרכים איך אנחנו מורידים את השק"ד למינימום.

סעיד אלחרומי: תודה לאל אנחנו מגיעים לאפס אחוז בשק"ד.

סעיד אלחרומי: מה המשמעות?

סעיד אלחרומי: המשמעות שהמורים יודעים עכשיו להעריך את התלמידים שלהם בצורה מדויקת ולא לקפח אותם בבגרות ובכך הצלחנו להגיע לבתי ספר מהמגזר היהודי שהשק"ד בהם כמעט אפס.

סעיד אלחרומי: בטוהר הבחינות, אני זוכר את המשפט שלך, מר רם זהבי, הייתי מנהל חדש, מזמין אותנו לכנס ואומר, אני מצטט אותו: בשבילי אפס זכאויות, אבל שמירה על טוהר הבחינות.

סעיד אלחרומי: בית הספר היה על סף האדום, צהוב, ולכן התחלנו לטפל בטוהר הבחינות, ושימו לב, מ-2019 אנחנו בית ספר ירוק, בית ספר ששומר על טוהר הבחינות עם אחוז מחברות פסולות שולי, שמגיע לפחות מחצי אחוז.

סעיד אלחרומי: מה עשינו כדי להוריד את זה?

סעיד אלחרומי: אפס זכאויות, אבל שמירה על טוהר הבחינות.

רם זהבי: תיכף תראה את הסרטון שלי גם וזהו.

סעיד אלחרומי: עשינו מספר פעילויות לקידום הנושא של שמירה על טוהר הבחינות.

סעיד אלחרומי: קודם כל הגברנו את המודעות סביב חומרת הנושא בקרב התלמידים ובקרב המורים.

סעיד אלחרומי: בכל מועד של בחינות בגרות אני מעביר הרצאה לכל תלמידי שכבת י"א ושכבת י"ב, מה מותר, מה אסור.

סעיד אלחרומי: על פי התקנון הבית ספרי חל איסור להביא טלפונים לבית הספר, בנוסף ביום הבחינה הרבה מורים מגויסים בשביל לשמור על טוהר הבחינה והם עושים חיפוש קפדני אחרי מכשירים סלולריים.

סעיד אלחרומי: אני חושף את הנתונים בפני התלמידים.

סעיד אלחרומי: מה שראיתם כל תלמיד היום בבית ספר מקיף אלנג'אח יודע, שבשנת 2021 נפסלו לנו שבע מחברות שזה 0.47.

סעיד אלחרומי: כולם יודעים והם יודעים מי התלמידים שמעוכבים ולא יכולים לגשת לבחינת בגרות בגלל שהם לא שמרו על טוהר הבחינות.

סעיד אלחרומי: חוק עשרת המבחנים, החוק הזה, אני אימצתי בהשראת ספר שאני ממליץ לכולם, הוא נקרא 'מצוינים', של מלקולם גלדוול.

סעיד אלחרומי: אין תלמיד שניגש לבחינת הבגרות לפני שהוא לפחות מתרגל יחד עם המורה עשר בחינות בגרות משנים עברו.

סעיד אלחרומי: פיתחנו מנגנון שבו כל הבחינות מתקיימות באופן רוחבי בכל השכבות, בנוכחות של מורים וצוות ההנהלה.

סעיד אלחרומי: כמובן להצלחה יש תוצאה.

סעיד אלחרומי: שורשי הידע מרים אך פירותיו מתוקים והצלחנו לקטוף את הפירות.

סעיד אלחרומי: ב-2019 בית הספר זכה בתגמול דיפרנציאלי אחד, נמנה עם בתי הספר המצטיינים וכל מורה קיבל סכום של 8,400 שקל, גם ב-2020 זכינו בתגמול דיפרנציאלי אשכול 1 והיינו לבית הספר היחידי במגזר שזוכה שנתיים ברצף בתגמול דיפרנציאלי אשכול 1.

סעיד אלחרומי: החלק השני שלנו זה תכניות ייחודיות.

סעיד אלחרומי: יש לנו תכנית מארי קירי.

סעיד אלחרומי: אני יודע שהזמן מוגבל, אבל אני רוצה שאימאן, שהיא הבוגרת של התכנית, תדבר בקצרה על התכנית של מארי קירי, היא הייתה הבדואית הראשונה בתכנית.

אימאן: שלום לכולם, ברוכים הבאים לבית הספר אלנג'אח.

אימאן: שמי אימאן, אני הייתי הבדואית הראשונה שהתחלתי את תכנית מארי קירי שבה לומדים כימיה במשך התיכון, אבל לומדים קורסים אמיתיים של אוניברסיטה, עם מרצים ומתרגלים.

אימאן: אני סיימתי 39.5 נקודות זכות במשך התיכון ואז עברתי לשנה ב' ישירות אחרי שסיימתי את התיכון.

אימאן: עכשיו אני בשנה ג' במגמה סינתטית אורגנית בכימיה.

אימאן: אני מסיימת השנה כמעט ואני מקווה להיות חוקרת.

אימאן: אני מודה לבית הספר שתמך בי ובחר בי לתכנית הזו שאפשרה לי ללמוד שנה של תואר במשך התיכון.

שרן השכל: כמה תלמידים יש במגמה הזו?

סעיד אלחרומי: היום יש לנו שמונה תלמידים בתכנית הזו, הלימודים מתקיימים באוניברסיטת בן גוריון.

סעיד אלחרומי: נמצא פה תלמיד י"ב.

סעיד אלחרומי: יש לך חצי דקה.

סעיד אלחרומי: תלמיד שכבה י"ב.

ע' אלעוברה: שלום, אני בכיתה י"ב במגמת ביולוגיה וכימיה.

ע' אלעוברה: אני הצטרפתי בכיתה י' לתכנית מארי קירי שזו תכנית בכימיה וממירים לנו את ציוני הכימיה באוניברסיטה לציוני הכימיה בבית הספר.

ע' אלעוברה: אני לא רק למדתי כימיה בתכנית הזאת, אני למדתי את השפה, למדתי את חיי האקדמיה, אני עכשיו יודע כל דבר בחיי האקדמיה.

ע' אלעוברה: אתם חושבים שלא היה לי קושי?

ע' אלעוברה: בטח שהיו לי קשיים רבים.

ע' אלעוברה: היה לי קושי בשפה, כמו שאמרתי בהתחלה, היה לי קושי בהסעות, היה לי קושי לשלב בין בית הספר לבין האוניברסיטה.

ע' אלעוברה: בהתחלה בכיתי לבית הספר ולאמא שלי ועכשיו אני מודה לבית הספר ולאמא שלי ותודה לכם שבחרתם בבית ספרנו.

סעיד אלחרומי: אני רוצה שתתרחקו טיפה, שהם ייראו את בוגרי התכנית, זה אימאן הבוגרת הראשוני, נידא אלקרנאווי, כרימן אלקרנאווי, רן אלקרנאווי.

סעיד אלחרומי: אני מתרגש כי אימאן ונידא הן הבנות שלי.

סעיד אלחרומי: תלמידים שממשיכים את הדרך, עקרימא, אסמה, מאיס אל עמור, אסלאם אל קרנאווי.

סעיד אלחרומי: תכנית נוספת היא גשר לאקדמיה.

סעיד אלחרומי: מטרת התכנית היא לאפשר לתלמידים תעודת בגרות איכותית ולשם כך בשיתוף אוניברסיטת בן גוריון הם לומדים עברית ברמה מוגברת, אנגלית ברמה של חמש יחידות וגם מתמטיקה חמש יחידות.

סעיד אלחרומי: רציתי להציג תלמיד שידבר על התכנית, אבל אני אתקדם.

סעיד אלחרומי: אלה התלמידים.

סעיד אלחרומי: יש לנו פרדוס אלקרנאווי, אנאס אלקרנאווי, מוחמד אלקרנאווי מחזור ראשון.

סעיד אלחרומי: ושימו לב מה קורה כשאנחנו מתחילים תכנית במחזור שני, אנחנו כמעט מכפילים את המספר, יש לנו שבעה תלמידים, נוהא אלקרנאווי, מוהנד אלקרנאווי, אמג'ד אלקרנאווי, ליאן שוואמרה, גין אלקרנאווי, כרים אלקרנאווי, יזאן אלקרנאווי.

יפעת שאשא ביטון: אם הילד כאן תן לו דקה לדבר.

סעיד אלחרומי: אוקיי, אז בואו ניתן לתלמיד שיציג לנו את התלמיד של גשר לאקדמיה.

סעיד אלחרומי: תלמידה, פרדוס.

פרדוס אלקרנאווי: שלום לכולם וברוכים הבאים לבית הספר שלנו.

פרדוס אלקרנאווי: קוראים לי פרדוס אלקרנאווי, אני בכיתה י"א, ואני לא רק תלמידה בבית הספר הזה, אלא גם סטודנטית באוניברסיטת בן גוריון.

פרדוס אלקרנאווי: אני לומדת דרך תכנית גשר לאקדמיה, התכנית הזאת מיועדת רק לערבים שבמגזר הבדואי ובאמצעותה הם מכשירים אותנו לדרך הלימודים באוניברסיטה.

פרדוס אלקרנאווי: אני כבר סיימתי שנתיים בלימודים וגם למדתי הרבה קורסים כמו רפואה, עברית, אנגלית וגם יזמות וגם מתמטיקה, ובשנה השלישית בעזרת ה' אני אלמד גם שלושה קורסים וזה יקל עליי בלימודים האקדמאים באוניברסיטה.

פרדוס אלקרנאווי: אני לא אכחיש שהיו לי קשיים בלימודים.

פרדוס אלקרנאווי: למשל הייתי פשוט מתביישת לדבר, למרות שהבנתי מה אומרים ומה הם רוצים, ואפילו גם לא היה לי אומץ להשתתף בשיעורים ולהפגין ידע.

פרדוס אלקרנאווי: אבל הנה היום אני מדברת עברית בצורה טובה שמאפשרת לי לתקשר עם אחרים.

פרדוס אלקרנאווי: בסוף, אני גאה בעצמי שאני בתכנית הזאת כי היא נתנה לי מוטיבציה להמשיך ולהצליח בחיים.

פרדוס אלקרנאווי: תודה שהקשבתם לי.

סעיד אלחרומי: תכנית נוספת היא תכנית מומנטום שבעזרתה אנחנו רוצים גם להעלות את מספר מסיימי ארבע וחמש יחידות במתמטיקה.

סעיד אלחרומי: אני רוצה שאחד התלמידים יציג לנו את תכנית מומנטום בקצרה.

אסלאם אלקרנאווי: שלום לכולם, אני אסלאם אלקרנאווי מבית ספר תיכון אלנג'אח.

אסלאם אלקרנאווי: אני לומדת בכיתה י"ב במגמת ביולוגיה כימיה.

אסלאם אלקרנאווי: היום אני אציג לכם את תכנית מומנטום, מה אנחנו עושים בה ומה המטרה של הפרויקט הזה.

אסלאם אלקרנאווי: קודם כל זאת השנה השלישית שלי בפרויקט מומנטום.

אסלאם אלקרנאווי: תכנית מומנטום המיושמת בבית ספרנו היא תכנית שעוזרת לנו כתלמידים ונותנת לנו את כל הדרכים שנוכל להתגבר על קשיים ומכשולים בשני המקצועות, חמש יחידות מתמטיקה ועברית בהרחבה, לכן עושים כמה שיותר תרגולים ותגבורים וכדומה.

אסלאם אלקרנאווי: המטרה של הפרויקט היא להשיג ציונים גבוהים בשני המקצועות האלה, לא רק להשיג ציונים גבוהים אלא גם המטרה היא להכין אותנו לעולם האקדמי ולחשוף אותנו לאוניברסיטה.

אסלאם אלקרנאווי: אני בתור תלמידה שלומדת חמש יחידות מתמטיקה ועברית בהרחבה אין אני יכולה להכחיש את הקשיים שעברתי במהלך שלוש השנים האלה, אבל בזכות המורים שלי בבית הספר והתגבורים שעשינו בפרויקט מומנטום ותמיכת מומנטום בי יכולתי בסוף להתמודד ולהתגבר על המכשולים האלה ועכשיו אני תלמידה של חמש יחידות מתמטיקה ולומדת עברית בהרחבה.

סעיד אלחרומי: תודה רבה לך.

סעיד אלחרומי: משרד החינוך ומנהל המחוז נותנים לנו שעות בשפע.

סעיד אלחרומי: תכנית התגבורים האחרונה הקצתה לנו 540 שעות לפני בגרות החורף, זה לא מובן מאליו, תודה רבה לך.

סעיד אלחרומי: השעות האלה אפשרו לנו לתרגל עם התלמידים ולהכין אותם בצורה טובה ומיטבית לבחינות הבגרות.

רם זהבי: הזדמנות, סעיד, לעשות חלון.

רם זהבי: יש לנו מנהל תכנית חומש, בני מלכה, שמוביל את ההישגים בחברה הבדואית 14 שנה, הוא גם יוזם את התכניות, הוא גם משיג את המשאבים והוא גם מלווה את בתי הספר, וכל מה שהושג, בני מלכה, זו הזדמנות להגיד לך תודה רבה.

רם זהבי: 14 שנה זה קריירה.

סעיד אלחרומי: החלק האחרון זה האתגרים שאנחנו מתמודדים איתם.

סעיד אלחרומי: יש לנו מחסור במורים לחמש יחידות פיזיקה, לפני ארבע שנים נאלצתי לסגור את המגמה כי המורה עבר לצפון ומאז אני לא מצליח להשיג מורה.

סעיד אלחרומי: תשתית האינטרנט בבית הספר היא איטית מאוד וזה בלט במיוחד בתקופת הקורונה בכל הלמידה של הזום וזה פגע בתהליך הלמידה בתקופה הזו.

סעיד אלחרומי: בתקופת הקורונה אנחנו מתחילים להרגיש את העלייה באחוז הנשירה למרות כל המאמצים שאנחנו משקיעים.

סעיד אלחרומי: כולי תקווה שהמגפה תהיה מאחורינו ונצליח להחזיר את התלמידים שלנו.

סעיד אלחרומי: אלה הדברים שאני רציתי להציג, תודה רבה לכם על ההקשבה.

סעיד אלחרומי: אני מזמין את מנהל המחוז לסכם את הדברים שלו.

סעיד אלחרומי: מר רם זהבי, אני מזמין אותך לשאת כמה דברים ולאחר מכן אני מזמין את השרה לסכם את הדברים.

רם זהבי: גברתי שרת החינוך, יושבת ראש ועדת החינוך של הכנסת, אנחנו נמצאים כבר חצי יום ביחד.

רם זהבי: כפי שאמרתי לכם מהבוקר ראינו מופעים שונים של מערכת החינוך בחברה הבדואית.

רם זהבי: החברה הבדואית היא לא מקשה אחת, היא רב ממדית.

רם זהבי: בתוך הרב ממדיות יש בהחלט אירועים כמו פזורה שראינו והדגמנו אותו בחלק מהמפגשים, יש יישובים שנמצאים כמועצות מקומיות ואנחנו נמצאים כאן בעיר, העיר האחת והיחידה שיש לחברה הבדואית ומתנהלת כמו עיר.

רם זהבי: כמו שהציג ראש העיר היוצא טלאל וראש העיר הנוכחי ממשיך את דרכו, פאיז.

רם זהבי: סדר היום הרשותי כאן שם את החינוך כמו בכל הרשויות החזקות במדינת ישראל, הוא שם אותה כנושא מרכזי.

רם זהבי: זה בא לידי ביטוי בניהול ובקשר עם מערכת החינוך בשוטף.

רם זהבי: אחד מהדברים שאפשר לציין אותם כאן, ונמצא כאן גם מנהל הפסג"ה, הקמנו בעיר פסג"ה, זאת אומרת יש לנו בית לפיתוח מקצועי למורים.

רם זהבי: שנים ישבנו בשני חדרים במתנ"ס, בשנה זו חנכנו, יש לנו פסג"ה חדשה, בית לפיתוח מקצועי למורים.

רם זהבי: מערכת החינוך כולה מבחינתנו גם מהווה מקום לצמיחה של תכניות חדשות.

רם זהבי: מומנטום קיים רק פה, מארי קירי קיים בעיר באר שבע וקיים פה.

רם זהבי: מבחינתנו העיר רהט היא קטר גם להכניס דרכו יוזמות חדשות, תכניות חדשות, וגם להדגים לשאר מערכת החינוך לאן אפשר להגיע.

רם זהבי: הישגי הזכאות לבגרות ורמת ההוראה והלמידה של העיר רהט, קודם כל זו העיר עם הכי הרבה תלמידים ועם הכי הרבה מוסדות חינוך, אבל הם נחשבים בטופ.

רם זהבי: אני אומר כאן דבר ידוע, בחודשים האחרונים קיימנו שולחנות עגולים ומעגלי היוועצות בשאלת תכנית החומש הבאה, שהיא על שולחן הממשלה.

רם זהבי: בכל ההיוועצויות האלה עלה פעם אחר פעם שרשויות אחרות רוצות את התכניות שהתקיימו כאן.

רם זהבי: על מומנטום שהפעלנו כאן, זו תכנית משותפת עם האוצר, מוחמד חלאילה חתום עליה, דודי מזרחי שלנו הוא מההוגים שלנו, יש לנו עוד שתי רשויות שרוצות.

רם זהבי: גם הם רוצים כמו מומנטום כי רואים שההשקעה מביאה תוצאה.

רם זהבי: באותו אופן שאר התכניות, מה שיישמנו כאן, יש לנו פסג"ה, רק השבוע דפקו לי בדלת ואמרו: גם אני רוצה פסג"ה, כי רואים את האימפקט של מקומות כאלה וההשפעה שלהם.

רם זהבי: ודבר אחרון, ביישוב רהט יש לנו גם מרכז מחוננים.

רם זהבי: כלומר אם אנחנו מסתכלים על מגוון המענים של מערכת החינוך העיר רהט היא זו שכוללת את כלל המענים.

רם זהבי: האתגר שאנחנו עסוקים בו מהבוקר הוא השאלה איך אנחנו יכולים להבטיח את איכות החינוך וההוראה של התלמיד הבדואי, התשובה היא שהוא צריך לקבל את כל המענים, הוא לא יכול לקבל רק פרק אחד, רק חלק מסוים.

רם זהבי: כאן זו דוגמה שבזכות העובדה שיש עיר מסודרת, יש שכונות, יש מתחמים, יש הסדרה התיישבותית, יש שירותים מוניציפליים, בתוך זה נכנס משרד החינוך עם כלל התכניות שלו ואנחנו רואים כאן את הדוגמה לתוצאה אחת.

רם זהבי: סעיד, מגיע לו שבחים גדולים על ההישגים שלו, אבל חשוב לי שתדעו, הגרף של העלייה לזכאות בבגרות והגרף של האיכות זה לא מאפיין בית ספר אחד.

רם זהבי: אם זה היה רק בית ספר אחד היינו בבעיה, הוא מאפיין את כל העיר.

רם זהבי: בלי שהוא ישמע, יש מנהלים ובתי ספר עם תוצאות יותר טובות גם, פה בעיר רהט, ומגיע להם שאפו על זה.

רם זהבי: זה מומנטום של עיר שלמה, זה מכניזם של מנהלים איכותיים, קצת תחרותיים, מחויבים מאוד למוסדות שלהם ורואים הצלחה.

רם זהבי: אז תודה רבה לכם שבאתם לבקר כאן איתנו ותודה לסעיד.

סעיד אלחרומי: מנהל פסג"ה, חאלד אלקרנאווי, דקה אחת ואחר כך השרה.

רם זהבי: קצת על הפסג"ה.

חאלד אלקרנאווי: לתאר עשייה של שבע שנים בשתי דקות זה גם אתגר.

חאלד אלקרנאווי: אני רוצה להגיד שהפסג"ה הוקמה לפני שבע שנים ביוזמתו של ראש העיר לשעבר, מר טלאל אלקרנאווי וד"ר מוחמד אלעתמין ובהובלת המחוז הנכבד והנהלת המחוז שהצליחה ביחד עם הרשות להקים מרכז פסג"ה תוך זמן קצר.

חאלד אלקרנאווי: זה היה חלום שלי שהייתי במרכז פסג"ה תל שבע ואני זוכר טוב מאוד שראש העיר ביקש לעבוד איתו בלשכה ואמרתי שאני חולם להיות מנהל פסג"ה בעיר רהט ומשם זה צמח.

חאלד אלקרנאווי: מרכז פסג"ה רהט פתח את שעריו ב-2015 במתנ"ס בחדר קטן, אבל הצליח לחולל שינוי בכל מערכת החינוך כך שהגענו לכל בתי הספר באזור.

חאלד אלקרנאווי: אני זוכר טוב מאוד שהתחלנו ב-1,500 מורים, היום אנחנו עומדים על 2,600 מורים ומורות.

חאלד אלקרנאווי: התחלנו בכמעט 65% מורים והיום 85% מורות וגננות, וזה שינוי.

חאלד אלקרנאווי: בשנה השנייה התחברנו לאגף ניסויים והצלחנו להיות פסג"ה הניסויית היחידה בחברה הערבית בארץ.

חאלד אלקרנאווי: המיקוד שלנו היה להוות מרכז פסג"ה שתומך במורים ובגננות, יזמים ויזמיות, ובעקבות כל הניסוי הזה הצלחנו להגיע להישגים גם בית ספריים וגם יישוביים בעיר רהט.

חאלד אלקרנאווי: אני רוצה להגיד תודה להנהלת המחוז, להנהלת העיר ולכל המנהיגות החינוכית שהיא שותפה לדרך של ההצלחה.

חאלד אלקרנאווי: ומשפט אחרון, איכותה של מערכת החינוך אינה עולה על איכות מוריה.

חאלד אלקרנאווי: מה שראיתם בהישגים של בתי הספר זה מתבטא בהתפתחות מקצועית של סגלי הוראה, כך שאם אנחנו עושים טוב למורים יהיה טוב גם לתלמידים.

סעיד אלחרומי: תודה רבה, חאלד.

סעיד אלחרומי: לפני שאני מזמין את השרה, ישב לידי מר מוחמד אבו סלאמה, הוא היה המורה שלי, הוא היה המנהל שלי, בזכותך אני הגעתי לאן שהגעתי.

סעיד אלחרומי: כבוד השרה, את מוזמנת לשאת את דברייך.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה.

יפעת שאשא ביטון: אני ברשות

יפעת שאשא ביטון: כם אשב כאן עם כולם ואדבר אליהם.

יפעת שאשא ביטון: אז קודם כל אני רוצה לומר תודה רבה להנהלת המחוז, לרם, לכל הצוות.

יפעת שאשא ביטון: טביעות האצבע שלכם ניכרות באמת לאורך כל הסיור, גם במפגש הקודם כשהצטרפתי בלקייה ואני בטוחה שראיתם את זה גם בכסייפה ואנחנו כאן.

יפעת שאשא ביטון: קודם כל אני רוצה גם לומר יישר כוח לצוות של בית הספר, לסעיד ולכל הסגל החינוכי על העבודה שלכם.

יפעת שאשא ביטון: תענוג לשמוע את התלמידים, את התחושה של המסוגלות שהם מקבלים, את ההזדמנות שהם מקבלים וצריך לומר שבשנים האחרונות משרד החינוך השקיע הרבה מאוד כאן בנגב כדי להתחיל ולייצר הסדרה גם במערכת החינוך וגם בתשתיות הנלוות, אם זה ההסעות שדיברנו עליהן כאן למטה, אם זה המבנים השונים, אם זה הצוותים החינוכיים.

יפעת שאשא ביטון: ואני מסכימה איתך לגמרי, אם אנחנו רוצים לחזק את החינוך ורוצים לחזק את התלמידים אנחנו חייבים להשקיע במורים.

יפעת שאשא ביטון: אבל גם צריך לומר שעדיין יש לנו הרבה מאוד אתגרים.

יפעת שאשא ביטון: אי אפשר לצמצם פערים של שנים רבות בחמש שנים ואנחנו עם הפנים לתכנית נוספת.

יפעת שאשא ביטון: אני מכירה את הפערים שיש בכוח אדם גם במקצועות הריאליים ואנחנו צריכים לראות איך אנחנו מעודדים מורים להגיע הנה, מורים למדעים, למתמטיקה, להגיע הנה כדי שאפשר יהיה לצמצם את הפער ולתת את ההזדמנות לכמה שיותר תלמידים.

יפעת שאשא ביטון: יש לנו עדיין פערים של מבנים, אמנם נבנו כאן אלפי כיתות, וראינו את זה גם בדרך לכאן, אני מוכרחה לומר שזה מחמם את הלב לראות את המבנים החינוכיים ככה הולכים ומתפתחים, ועדיין אם אנחנו מסתכלים על כל הנגב יש לנו פערים מאוד גדולים.

יפעת שאשא ביטון: ראינו את זה בגני הילדים ואנחנו מכירים את זה בבתי ספר כך שיש לנו עוד הרבה מאוד עבודה.

יפעת שאשא ביטון: אז כיף להיות כאן בנקודת זמן כזו ולראות את מה שהצליח להתפתח ואת מה שהצלחנו לעשות כי זה אומר דבר אחד, שזה אפשרי ובהמשך של מאמץ אנחנו נצליח להמשיך ולפתח את מערכת החינוך גם כאן ברהט, שזה באמת כיף גדול לראות מה קורה כאן, וגם ביישובים שמסביב.

יפעת שאשא ביטון: אז יישר כוח ובהצלחה לכולם ותודה רבה לתלמידים המקסימים.

יפעת שאשא ביטון: נמצאת פה שרן.

יפעת שאשא ביטון: אני מוכרחה לומר, שרן, יושבת ראש ועדת החינוך בכנסת, נערכת לסיור הזה כבר הרבה מאוד זמן.

יפעת שאשא ביטון: אני יודעת מקרוב כמה היה חשוב לה שהסיור הזה יצליח, שהוא ייצא אל הפועל, היה חשוב לה לבוא ולראות ואני רוצה לומר לך תודה, באמת, גם על הנחישות וגם על החשיבות שאת נותנת לדבר הזה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, כל הכבוד.

שרן השכל: קודם כל תודה רבה.

שרן השכל: אני רוצה להודות לך, שרת החינוך, שהגענו יחד לסיור הזה שבאמת התכוננו אליו הרבה זמן.

שרן השכל: אני רוצה להודות לצוות, לכל הצוות ממשרד החינוך, מארגוני המורים, המפקחים, ממשרד הרווחה, שהגיע, ממשרד המשפטים, שהגיע, כדי לראות איך אנחנו כולנו ביחד יכולים לשתף פעולה ולשלב ידיים לטובת העתיד של הילדים פה.

שרן השכל: דיברו פה לא מעט על האתגרים ועל מיתוג ומה קורה בחוץ ובסוף בדיונים בוועדה אנחנו פעם אחר פעם שומעים על המון המון אתגרים שהחברה הבדואית עומדת בהם שהם לא קיימים באף מקום אחר בארץ, החל מפיזור אדיר והסעות וכוח הוראה ונשירה וכל העניין הזה עם הבגרויות.

שרן השכל: אנחנו רואים תוצאות מדהימות כאן, של עלייה ניכרת באחוזי הזכאים לבגרויות.

שרן השכל: כיף לראות את זה, אבל אנחנו גם מבינים שיש לנו עוד דרך ארוכה ללכת.

שרן השכל: היה לי חשוב להגיע לפה כי בסוף כשאנחנו מקיימים את הדיונים בירושלים אנחנו מקבלים מציאות מסוימת וכשאנחנו באים ופוגשים אתכם אישית, מי שבסוף עושה את העבודה בפועל זה אתם, וכשאני שומעת את ההורים ואת המורים ואת אלה שעושים את כל התכניות, המתנ"סים והספורט, אנחנו מקבלים קודם כל גם רעיונות, אנחנו מבינים יותר לעומק את האתגרים שעומדים בפניכם ואנחנו נדע גם איך לטפל בהם בצורה יותר טובה.

שרן השכל: אין לי ספק שנדרש כאן שילוב כוחות אדיר בין כמה משרדים ואני חושבת שבסופו של דבר יש כאן גם משימה לאומית.

שרן השכל: ככל שהילדים כאן יצמחו להיות חוקרים, מדענים, יפתחו את היכולות שלהם, ילמדו איך למצות את הפוטנציאל שלהם ויינתנו להם הכלים לעשות את זה, ככה המדינה כולה תרוויח מזה.

שרן השכל: ככל שאנחנו נדע גם להעניק לילד ספורט ומה שצריך גם פה, ככל שאנחנו נעצור את הנשירה, ילדים שאולי לא מגיעים או שהולכים לאיבוד בתוך המערכת ונדע להביא אותם מחדש אנחנו לא נאבד אף אחד מהם.

שרן השכל: אני חושבת שזו משימה שלנו.

שרן השכל: היה לי מאוד חשוב להגיע, אנחנו כמובן ניקח את כל ההערות ששמענו בסיור הזה, אנחנו נקיים דיון נוסף בוועדת החינוך כדי להבין איך אנחנו מתמודדים עם אותם אתגרים כדי לסכם את הסיור ולהציע גם רעיונות ופתרונות שאפשר איתם לשלב ולשתף פעולה.

שרן השכל: אז ברמה האישית, שרת החינוך, תודה רבה, אני יודעת שאת מגויסת במאה אחוז לדבר הזה, אני חושבת שהתוצאות שהבאתם בתקופה קצרה הן משמעותיות, אנחנו רואים את זה פה, רואים את זה אצל הילדים וגם בצוותי ההוראה שאני רואה שם כמה מורות שמסתכלות וגם המורות שפגשנו, רואים שהן מרגישות שזו משימה שלהן וכיף לראות את זה.

שרן השכל: אז באמת יישר כוח על העבודה שאתם עושים ותודה רבה רבה לכל מי שנרתם וסייע כדי שאנחנו נוכל להכיר יותר טוב את ההתמודדויות שלכם ואיך אנחנו יכולים לסייע.

שרן השכל: תודה.

סעיד אלחרומי: תודה רבה.

סעיד אלחרומי: חצי דקה לשמוע תלמידה שהביאה כבוד לעיר רהט כולה.

יפעת שאשא ביטון: בשמחה.

ואזן אלקרנאווי: שלום לכולם.

ואזן אלקרנאווי: אני ואזן אלקרנאווי, סיימתי את לימודיי בבית ספר תיכון אלנג'אח בשנת 2020 ועשיתי בחינה פסיכומטרית וברוך ה' קיבלתי ציון של 712 ועכשיו אני לומדת בתכנית 'שער לאקדמיה' באוניברסיטת בן גוריון ונרשמת לקבלה ללימודי רפואה.

ואזן אלקרנאווי: אני מקווה שאני אתקבל כדי להיות אחת מהתלמידות הבדואיות שמתקבלות ללמוד רפואה בארץ.

ואזן אלקרנאווי: כמו שתמיד אבא שלי אומר, אין שום דבר קשה בחיים אם יש רצון.

ואזן אלקרנאווי: כך גם בפסיכומטרי.

ואזן אלקרנאווי: גם המנהל תמיד היה אומר לי שאם יש לך רצון את יכולה להצליח.

ואזן אלקרנאווי: ובסופו של דבר יש לי בקשה מהוועדה הנכבדה, אני מבקשת מכם שתקדמו את אפשרות קבלת התלמידים הבדואים שמסיימים את הלימודים בכיתה י"ב לאוניברסיטאות בארץ ובמיוחד לרפואה.

ואזן אלקרנאווי: במקום ללמוד בחו"ל אנחנו רוצים ללמוד בארץ ולעשות הכול בארץ.

ואזן אלקרנאווי: תודה רבה.

סעיד אלחרומי: תודה רבה לכם, תודה רבה לך, סאמי אלקרנאווי, יושב ראש ועד ההורים על התמיכה.

סעיד אלחרומי: תודה ליאיר מעיין, יושב ראש התיישבות הבדואים, ואנחנו מקווים שהכול היה בצורה טובה.

שרן השכל: תודה.