הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 24, פרוטוקול מספר 41, 2022-03-01 10:30

מיכל שיר סגמן: בוקר טוב, אני רוצה לפתוח בבקשה את הישיבה.

מיכל שיר סגמן: היום ה-1 במרץ 2022 כ"ח באדר א' התשפ"ב.

מיכל שיר סגמן: היום הנושא, במסגרת היום המיוחד, צרכים ייחודים של ילדים על קשת הטרנסית בישראל.

מיכל שיר סגמן: באופן אישי, אני מחוברת לנושא הזה, אני חושבת שבשלוש שנים האחרונות, כולל מאבקים לא פשוטים.

מיכל שיר סגמן: אחרי סיורים שערכתי ונחשפתי לקשיים שכל הקהילה חווה, ובפרט קהילת הטרנסים.

מיכל שיר סגמן: הדיון היום התמקד בילדים, לצערי הרב מצבם של המבוגרים, נכון להיום, לא מעודד יותר.

מיכל שיר סגמן: אני שמחה על קיום הדיון ועל קיום המיוחד הזה.

מיכל שיר סגמן: מאחר ויש לנו לא מעט דוברים, אני נאלצת כבר מעכשיו להגביל את הדוברים.

מיכל שיר סגמן: אני אאלץ לקטוע אתכם, מה שכידוע אני לא כל כך אוהבת לעשות בוועדה הזו, אבל לא תהיה לי ברירה, אז אני מקשת מכם ממש שתי דקות, כבר עכשיו לחשוב מה אתם רוצים להגיד ולתמצת.

מיכל שיר סגמן: אני בדיוק אמרתי שאנחנו במושב הבא נקיים דיונים נוספים גם על קהילת הלהט"ב בכלל וגם על הקהילה הטרנסים בפרט.

מיכל שיר סגמן: אני אפתח עם חבר הכנסת יוראי להב הרצנו, בבקשה.

יוראי להב-הרצנו: תודה, גברתי יושבת הראש, גם על הדיון החשוב הזה וגם על היחס שלך כלפי הקהילה הגאה.

יוראי להב-הרצנו: הרגישות שלך והמחויבות שלך מרגשות אותי ומעוררות השראה, אז תודה לך על זה.

יוראי להב-הרצנו: ילדים הם אנשים צעירים שלעיתים נוטים להתייחס אליהם, באופן כללי, על הרצונות שלהם כבלבול, במיוחד כאשר מדובר על גיוון מגדרי או בת או בן נוער שאומר, אני מרגיש אחרת ממה שנולדתי, אז לעיתים נוטים לבטל את זה, לא להתייחס לזה בכבוד או במשקל הראוי.

יוראי להב-הרצנו: לא תמיד, כאשר אני אומר לא תמיד, אני אומר ברוב המקרים, אנשי המקצוע, אנשי החינוך שמקיפים אותם, לא בדיוק יודעים כיצד להתייחס לסיטואציה הזו וזה מוביל לנתונים מאוד מאוד קשים.

יוראי להב-הרצנו: הנתונים הם שחמישים אחוז מבני הנוער הטרנסים מנסים ליטול את חייהם, להתאבד, חמישים וחמישה אחוז מהפונים ל-"בית דרור", שזו מסגרת לינת חירום לטרנסיות וטרנסים.

יוראי להב-הרצנו: לא מעט משפחות בוחרות לפלוט בני נוער, ילדות וילדים, שאומרים אני טרנס, אני טרנסית, המצב הוא לא טוב.

יוראי להב-הרצנו: כחבר כנסת, כנבחר ציבור, אני מוכרח לומר שאני מאוד מוטרד מהנתונים הללו.

יוראי להב-הרצנו: אגודת הלהט"ב, יושבים פה חברות מהלביאות, מארגון שבאמת עושה עבודה חשובה.

יוראי להב-הרצנו: ברית הלביאות היא בעצם דואגת לעטוף את אותם ילדים ולומר, זה בסדר לצאת ולומר אני מרגיש אחרת, אני אחר או אחרת, ולקבל את כל התמיכה ואת המעטפת הראויה בהקשר הזה.

יוראי להב-הרצנו: אני פונה כאן גם למשרד החינוך וגם למשרד הרווחה, משרד החינוך צריך לעשות עבודת הכנה טובה יותר, על מנת שאנשי החינוך יהיו מוכנים לטפל באותם ילדים ולתת להם את המענה המדויק, כי זה קריטי באותו שלב.

יוראי להב-הרצנו: כאשר ילד בא לאיש החינוך, שעליו הוא הכי סומך, זו יכולה להיות מחנכת, יועצת, מנהלת, יכולה להיות מזכירת המנהלת, לא משנה למי אתה פונה, אותם אנשי חינוך צריכים לקבל את הכלים, על מנת לוודא שאותם ילדים מקבלים את המענה המדויק להם.

יוראי להב-הרצנו: בנושא הזה שוחחתי גם עם שר הרווחה מאיר כהן, הוא קשוב לנושא הזה, הוא מבין שצריך לתגבר את העובדים הסוציאליים, את מערכי הרווחה שקשורים לאוכלוסייה הזו.

יוראי להב-הרצנו: לאותם אנשים שהם אזרחי ישראל ככולם, ככולנו, יש להם זכויות שוות, הם שווים בפני החוק.

יוראי להב-הרצנו: גם כאשר הם ייגדלו ויהפכו להיות אנשים בוגרים, הם צפויים להיתקל באי שוויון קיצוני גם בהגנה מפני אלימות, גם בזכויות הרווחה, הבריאות, החינוך והשוויון בפני החוק.

יוראי להב-הרצנו: לכן, אני אומר, השינוי צריך להתחיל כאשר הם קטנים במערכת החינוך, במערכות הרווחה, בשלבים הראשונים של החיים שלהם, שבהם הם צריכים לקבל חיבוק וליווי מלא של המדינה.

יוראי להב-הרצנו: זה נמצא על שולחננו וזה תלוי רק בנו.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: חבר הכנסת, אתה הזכרת נושא שהוא מאוד נכון בסאב טקסט, אבל אני כן אדגיש אותו ברשותך, אנחנו דנים פה הרבה על נושא הילדים פה בוועדה לזכויות הילד, מטבע הדברים, ובכל פעם אנחנו מגלים את אותו הדבר.

מיכל שיר סגמן: ילד, כל ילד, הוא לא רק משרד החינוך, הוא גם משרד החינוך, הוא גם רווחה, הוא גם בריאות, הוא גם ביטחון פנים, הוא גם משפטים, והרבה מאוד פעמים ילדים בכללם נופלים בין הכיסאות, מאחר ואין אף גורם שהוא מתכלל ומתאם.

מיכל שיר סגמן: הוועדה לזכויות הילד יחד עם המועצה לשלום הילד הכנו הצעת חוק, לשמחתי הרבה משרד המשפטים נענה לבקשה ובימים אלה גם משרד המשפטים עובד על הצעת מחליטים וגם הצעת החוק הוגשה, ליצירת גורם מתכלל ומתאם לילדים במדינת ישראל.

מיכל שיר סגמן: זאת אומרת, שכאשר יש כשל עם ילדים, ואם אני לוקחת את הנושא שלנו היום, ילדים בתוך הקשת הטרנסית, ואנחנו רואים שיש חסמים, חסמים כאשר ילד הולך לרופא, חסמים כאשר ילד נעצר, הרבה מאוד פעמים זה יכול להיות מלווה באיזו שהיא התנהגות, על מנת לבטא את עצמו, אוקיי?

מיכל שיר סגמן: זאת אומרת, זה כן יכול להיות פועל יוצא של משהו.

מיכל שיר סגמן: כאשר יש חוסר ואין אף משרד ממשלתי שאומר, רגע זה כן אני או זה לא אני, אולי זה המשרד ההוא והרבה מאוד פעמים אנחנו רואים שזה מה שתוקע, מערכת משפט וכו' וכו'.

מיכל שיר סגמן: אז, שוב, לשמחתי, לא רק הוועדה לזכויות הילד תראה את התמונה הכוללת, אלא גם משרד ממשלתי שיהיה מוסך לתאם, לתכלל ולפתור את החסמים שנוצרים.

מיכל שיר סגמן: אני חושבת שזו בשורה מאוד מאוד גדולה, אין הרבה חוקים שמצליחים לרגש אותי, זה אחד מהם.

מיכל שיר סגמן: אז, אני מאוד מקווה שזה יבוא לידי ביטוי גם בהיבט הזה.

מיכל שיר סגמן: לפני שאנחנו מתחילים עם הארגונים להקריא את החלק המשפטי של הדיון הזה.

מיכל שיר סגמן: כידוע, ישיבת הוועדה מוקלטת ומשודרת, הפרוטוקול וגם שידור הישיבה יפורסמו באתר האינטרנט של הכנסת.

מיכל שיר סגמן: ככל שעלו ענייניים הנוגעים לקטינות וקטינים שיש חשש שעברו הטרדה מינית או פגיעה מינית, עבירת אלימות או עבירה של התעללות, שיעלה דבר שיש פה ליחס להם עבירה או מקשר אותם לבדיקה, טיפול או אשפוז פסיכיאטרי או להליך פלילי המתנהל בבית המשפט, חל איסור על פרטים מזהים שלהם, ולכן הם לא יצולמו או יוקלטו ולא יכללו פרטים מזהים שלהם בפרוטוקול הדיון.

מיכל שיר סגמן: כמו כן, בגלל רגישות הנושאים הצפויים להעלות בישיבה זו, אני קובעת כי בהתאם לסעיף 120 לתקנון הכנסת, ככל שתהיה בקשה או יעלה צורך, יימחקו מהפרוטוקול המפורסם לעיון הציבור, פרטים מזהים של דוברות ושל קטינות, דוברים או קטינים או ככל שזה יידרש לבקשת משתתף אחר בישיבה, אם העמדת הפרוטוקול לעיון הציבור עשויה לגרום נזק למי שביקש זאת או לזולתו.

מיכל שיר סגמן: חבר הכנסת גינזבורג, לפני שאנחנו עוברים לארגונים, אתה רוצה להגיד כמה מילים?

איתן גינזבורג: אני אשמח, כן.

איתן גינזבורג: תודה רבה, גברתי יושבת הראש, תודה רבה על הנכונות המידית שלך לקיים את הדיון החשוב הזה.

איתן גינזבורג: בכלל, לא כולם יודעים אז אני אומר את זה ככה בעל ועדה שבה אני נמצא, אנחנו כמו להקה נודדת יוראי ואני יחד עם מיכל רוזין ורם שפע, כדאי להגיד שהיום הכנסת מייחדת את כל דיוני הוועדות שלה והמליאה לעסוק בקשת הרחבה של החיים שקשורים לעולם הלהט"בים.

איתן גינזבורג: אני מאוד שמח, גברתי יושבת הראש, אני יודע גם כמה את מחויבת לקהילה ובכלל, שאת מיחדת את הנושא הכל כך חשוב ורגיש הזה כאן בוועדה שבראשותך, כל עניין של הצרכים ייחודים של הילדים מקשת הטרנסית בישראל.

איתן גינזבורג: זה אולי המקום והדיון הכי רגיש שמתקיים היום בכנסת בתחום הזה, כאשר עוסקים גם בילדים, גם בקהילה הטרנסית, שהיא קהילה היום הכי מודרת, מופלית, הכי פגיעה, שבה צריכים לטפל הכי הרבה.

איתן גינזבורג: את בעצם נוגעת פה בלב הכאב, בלב הבעיה.

איתן גינזבורג: זו בעיה, אבל בלב המקום שבו יש בעיות, אז על זה אני רוצה מאוד מאוד לברך אותך.

איתן גינזבורג: הסוגיה הזו של להיות להט"ב היא סוגיה מורכבת, וכשאתה מגיע למצב שבו אתה נמצא בצבע הטרנסי של קהילת הלהט"ב, זה המקום אולי הכי הכי קשה.

איתן גינזבורג: כאשר אתה ילד או נער ומתמודד עם הסוגיה זה קשה כמה וכמה.

איתן גינזבורג: אני חווה את זה מקרוב במובן הזה שיש לי שכנים, שהילד הוא טרנס ואני חווה מקרוב את ההתמודדות, את הקשיים ואת המורכבות שהם עוברים.

איתן גינזבורג: אנחנו רואים כמה זה קשה להם פנימה, כמה זה קשה להם במעגל הראשון, המשפחתי, לקבל את הסיטואציה הזו, שלא נדבר אחרי זה על התופעה החברתית הרחבה יותר, בבית הספר ובחברה הכללית.

איתן גינזבורג: אלו חיים קשים, והתפקיד שלנו להפוך את החיים האלה לחיים רגילים, לחיים מקובלים, לא חיים אומללים.

איתן גינזבורג: יש כל כך הרבה דרכים לעשות את זה, יש המלצות שונות ארגוני הקהילה מציעים, אני מציע שתייחדו זמן והתייחסות לראות איך ניתן לסייע ולקל על אותם ילדים, נערים, נערות, טרנסים וטרנסיות, להתמודד עם הסיטואציה ולחיות חיים טובים.

איתן גינזבורג: זהו.

איתן גינזבורג: אני ממש ממש מודה לך שוב, אני מודה לכל מי שהגיע לכאן, כל החברות והחברים שהגיעו לכאן ליום הזה ובכלל.

איתן גינזבורג: אני רוצה להתנצל שאני לא אוכל להישאר בדיון, היה חשוב לי להגיע ולומר את הדברים הללו ולהודות לך, לכן ולכם.

איתן גינזבורג: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: אגב, אתם הזכרתם את הקשיים, אני מזכירה שבסוף מדובר פה על ילדים ובני נוער.

מיכל שיר סגמן: כאשר אנחנו מסתכלים על ילדים ובני נוער בשנתיים האחרונות, זומים, בדודים, סגרים, קושי רגשי עצום, שאנחנו יודעים את המשברים הנפשיים שחווים היום בני הנוער בישראל, אז כשמוסיפים על זה עוד קושי חברתי, טבעי שקורה בלי אזור הקורונה, אני חושבת שזה אפילו מקבל משנה תוקף.

מיכל שיר סגמן: בסדר, בוא נראה איך אנחנו פותרים את זה, אנחנו פה כדי לפתור לא?

איתן גינזבורג: אני סמוך עלייך במאה אחוז.

מיכל שיר סגמן: בסדר גמור.

מיכל שיר סגמן: אני אשמח לשמוע בבקשה את ארגון מעברים, קרן לנדמן.

קרן לנדמן: שלום בוקר טוב.

קרן לנדמן: אני סמנכ"לית בארגון מעברים.

קרן לנדמן: אני אומר בקצרה שחלק מהבקשות, שלנו כארגון מעברים, לגבי זכויות הילד ולגבי ילדים טרנסים, הנוער הטרנסי, אלו מסגרות חוץ ביתיות, ארוכות טווח בעצם שיכולו להכיל את הנוער הזה על הקשיים שלו.

קרן לנדמן: בנוסף, גם הכלה של בני נוער טרנסים במסגרות קיימות וכמענה משלים לכל הדבר הזה, גם הכשרות לעובדים סוציאליים למערכי עו"ס בנושא הטרנסי.

קרן לנדמן: זהו, תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: יש איזו שהיא הערה שאתם חשופים לה מול אותם הילדים, מול אותם בני נוער, איזה שהוא מוטיב חוזר של כשל שאולי אנחנו יכולים לטפל פה בוועדה או מול משרדי הממשלה, שמקשיבים לנו בקשב רב לדיון הזה?

קרן לנדמן: אני בטוחה עמיתותיי מ- ברית הלביאות יידעו להגיד הכי טוב.

מיכל שיר סגמן: בסדר גמור.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: אז, ברית הלביאות, דווקא אתכן אני שמה בסוף, על מנת שתדעו לתכלל, מה שנקרא ולענות, בסדר גמור.

מיכל שיר סגמן: אותות, בבקשה.

יעל סיני ביבלש: אני מנהלת את בית דרור, ששייך לעמותת אותות.

יעל סיני ביבלש: אז, שלום, בית דרור היום מופעל על ידי עמותת אותות, ממון ומפוקח על ידי משרד הרווחה.

יעל סיני ביבלש: בית דרור הוא קורת גג לנוער להט"ב, יוראי להב הזכיר אותה.

יעל סיני ביבלש: בשנה עוברים כשמונים בני נוער שרובם מתמודדים עם דחיה מהמשפחה על רקע הזהות המינית או הזהות המגדרית שלהם.

יעל סיני ביבלש: היום באמת המסגרת קצרת מועד ומוגבלת לשלושה חודשים, ולאחר סיום השהות בבית דרור, חלק מהנערים והנערות חוזרים הביתה וחלק ממשיכים למסגרות חוץ ביתיות ארוכות טווח.

יעל סיני ביבלש: מאז הקמתו של בית דרור בשנת 2002 המענים שניתנו לבני נוער בתוך המסגרת עברו שינויים והתאמות, אבל לאורך כל התקופה התמודדנו עם קושי גדול בהפניה של בני נוער טרנסג'נדרים וטרנסג'נדריות למסגרות ארוכות טווח.

יעל סיני ביבלש: הקושי הזה הוביל גם לתסכול, לחוסר וודאות, לאי יציבות ופגיעה בטיפול שניתן לבני הנוער.

יעל סיני ביבלש: עכשיו, בשנים האחרונות חל גידול אדיר באחוז טרנסג'נדרים שמגיעים לבית דרור, נראה לי שזה הוזכר פה, לדוגמא בשנת 2021 חמישים וחמש אחוז מבני הנוער שעברו בבית דרור היו על הקשת הטרנסית.

יעל סיני ביבלש: סתם לסבר את האוזן, רק לפני שנתיים היה פחות משליש מהאוכלוסייה שהגיעה לבית דרור טרנסג'נדרים, אז זה יכול להעיד גם על הירידה בגיל יציאה מהארון כטרנסג'נדרים, זה יכול להעיד על איזו שהיא קבלה מסוימת של בני נוער שהם לא טרנסג'נדרים, הומואים ולסביות ובי סקסואליים במסגרות כלליות.

יעל סיני ביבלש: אבל, אנחנו רחוקים מהיום שאפשר לנוח על זרי הדפנה, כי רק בשנה האחרונה הייתה עלייה כללית בבית דרור של עשרים וחמישה אחוז- - -

מיכל שיר סגמן: יש לכם מקום לכולם?

יעל סיני ביבלש: כן.

יעל סיני ביבלש: מבחינת הקצר מועד יש מקום, אבל מה שחסר הוא מקומות בעצם להפנות אותם, כי בעצם ישנה בעיה אמיתית של היעדר מענים חוץ ביתיים הולמים עבור נערים ונערות.

יעל סיני ביבלש: אני אתן אפילו מסגרות שעושות איזה שהוא מאמץ להתאים את עצמן לאוכלוסייה הן מתקשות, למשל, נער טרנסג'נדר שהגיע אלינו בשנה האחרונה לאחר שהוא נפלט מפנימייה, שאנחנו דווקא עובדים איתה בשוטף, גם העברנו הכשרה על נוער טרנסי והצוות מכבד את לשון הפנייה וגם בדרך כלל הוא ישן בחדר ייעודי.

יעל סיני ביבלש: אבל, הגיע טיול שנתי ואמרו לו, בוא נשים אותך באוהל של הבנות, הוא סירב ובסוף הוא התעקש לישון על הספסל וחזר באוטובוס חזרה לפנימייה שלו, אז אפילו בדברים הקטנים אין מספיק רגישות.

יעל סיני ביבלש: השמה של בני נוער להט"ב, בדגש על נוער טרנסי עם מסגרות כלליות, כרוכים בהרבה מאוד אתגרים, גם היעדר מרחב בטוח, גם בריונות והצקות מצד בני נוער, חוסר ידע של הצוותים והמאפיינים המורכבים של האוכלוסייה.

יעל סיני ביבלש: בנוסף, חווינו גם הרבה פליטות, ממש בני נוער, טרנסג'נדרים, שנפלטו חזרה לבית דרור לאחר תהליך של השמה.

יעל סיני ביבלש: באמת אנחנו נמצאים באיזה שהוא דיאלוג מתמשך עם משרד הרווחה בשנתיים האחרונות על הקמה של מסגרת ארוכת טווח.

יעל סיני ביבלש: העברנו ניירות עמדה שמפרטים ארבעים מקרים מאז תחילת 2019 שהיו יכולים ליהנות ממסגרת כזו ובהחלט יש בה צורך.

יעל סיני ביבלש: אני באתי להגיד פה שצריך לפתוח כזו מסגרת בהקדם.

יעל סיני ביבלש: תודה.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: אנחנו נשמע תיכף את משרדי הממשלה ונוכל להפנות אליהם את השאלות.

מיכל שיר סגמן: חוש"ן, בבקשה, חינוך ושינוי, אריאל לוי.

מיכל שיר סגמן: לאחר מכן תהילה ליזקס.

אריאל לוי: שלום, אני מייצג את חוש"ן במקום ליזה שנבצר ממנה להגיע היום.

אריאל לוי: אז קודם כל, אני רוצה להגיד תודה רבה, גברתי יושבת הראש, על הדיון הזה ועל ההזדמנות לדבר.

אריאל לוי: חוש"ן היום מגיעה להרבה מאוד מסגרות חינוכיות במסגרת התקנה התקציבית לחינוך לסובלנות של משרד החינוך, ועושה עבודה גם מול צוותי חינוך ויועצות בבתי ספר סביב סוגיות של נוער להט"ב, נוער טרנס ומגוון מגדר.

אריאל לוי: אבל, אנחנו יודעות שיש פער מאוד משמעותי ביכולת שלנו להגיע למסגרות חוץ ביתיות, למסגרות של הרווחה.

אריאל לוי: הדבר הזה בעצם מיצר מצב שנוער בוחר שלא, כלומר פוחד, לצאת מהארון וחושש מתגובה של יתר השוהים במסגרות הללו ושל הצוות הרבה פעמים.

אריאל לוי: אבל מעבר לכך, יותר חשוב לי להגיד שאני, באופן אישי, יוצא לי להעביר הרבה מאוד סדנאות והכשרות לאנשי מקצוע ואני מוצא שהרבה מהן מוצאות את עצמן חסרות אונים מול סוגיות של נוער טרנס או מגוון מגדר ברמה הבסיסית ביותר.

אריאל לוי: הן לא יודעות כיצד להתמודד עם לשון פנייה, הן לא יודעות לא להשתמש בשם קודם, והן ממש זקוקות לאיזה שהוא סיוע חיצוני בהתמודדות עם הדברים האלה.

אריאל לוי: בהכשרה המקצועית שלהן לא מדברים איתן על הסוגיות האלה, גם בהעשרות לא מדברים איתם על הסוגיות האלה וגם אין להן הרבה פעמים משאבים על מנת להביא ארגוני קהילה, בין אם זה חוש"ן או בין אם זה ארגונים אחרים נהדרים שפועלים בשדה הזה, ולכן הן נשארות בעצם חסרות ידע מקצועי אל מול הדברים הללו.

אריאל לוי: אני מאוד רוצה לחזק את שתי ההצעות כאן שנמצאות בדף, שהן באמת גם אימוץ תקנון עבודה סוציאלי שייתן להן כלים, ייתן להן איזה שהוא מקור ידע מסודר שאליו הן יכולות לפנות כאשר הן נתקלות במקרים כאלה.

אריאל לוי: אבל, מעבר לכך, לקדם באופן משמעותי הכשרות מקצועיות, בסדנאות שבאמת יעניקו להן את הכלים הנכונים לעסוק בדברים הללו.

אריאל לוי: זה הכל, תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: בבקשה, חבר הכנסת יוראי.

יוראי להב-הרצנו: תודה רבה על הדברים, אריאל.

יוראי להב-הרצנו: אני רוצה לשאול, אתם מזהים איזה שהוא פער בין הפעילות של חוש"ן בקרב אוכלוסייה הממלכתית, חילונית מסורתית או בין האוכלוסיות האחרות, בין אם זה בממלכתית דתית, בין אם זה בחרדית או בין אם זה בחברה הערבית?

יוראי להב-הרצנו: כי, אני מכיר את הפעילות המבורכת של חוש"ן, בעיקר בממלכתי בקרב האוכלוסייה הכללית.

יוראי להב-הרצנו: אני חושש שיש פער מאוד מאוד גדול בין המקום שבו אנו נמצאים באוכלוסייה הזו שגם שם, כמו שדיברת, צריך הרבה מאוד פעילות נוספת, לבין הקהילות האחרות שבהן אנחנו בכלל לא, אנחנו נוכחים נפקדים.

אריאל לוי: אין ספק שיש פער מאוד מאוד משמעותי.

אריאל לוי: באמת התקנה של משרד החינוך מאפשרת לנו להגיע אך ורק למסגרות של החינוך הממלכתי ולא מאפשרת לנו- - -

יוראי להב-הרצנו: מתוך התפיסה שבחינוך הממלכתי צריך להגביר את הסובלנות, כי הסובלנות קיימת יותר- - -

אריאל לוי: צריך להגביר את הסובלנות בכל מסגרת חינוכית, טיפולית, חוץ ביתית שקיימת היום במדינת ישראל.

אריאל לוי: התקנה של משרד החינוך מאפשרת לנו באמת להיכנס רק לממלכתי החילוני.

אריאל לוי: זאת אומרת, יש ארגונים שנכנסים גם לחינוך הדתי, אבל בהיקפים קטנים בצורה משמעותית.

אריאל לוי: אני אפילו לא הגעתי לדבר על מסגרות באמת בציבור החרדי, הערבי, במדינה, וזה באמת אחד האתגרים שאנחנו חושבים עליהם כל הזמן ומנסים להידרש אליהם.

אריאל לוי: אחד הפערים או אחד החסמים המרכזיים לדבר הזה נוגע במשאבים, זה אחד, ושניים זה באמת לשכנע אותם להזמין אותנו לדבר על הדברים האלה.

אריאל לוי: כי בסוף, בית ספר או המסגרת עצמה הם אלה שצריכים להזמין אותנו, כי אנחנו לא יכולים פשוט להגיע לשם באופן עצמאי.

מיכל שיר סגמן: אני יכולה להוסיף איזה שהוא משהו, אנחנו יודעים וגם היו כאן דיונים קודמים, בכלל על קהילת הלהט"ב, אנחנו יודעים שהחסמים האלה קיימים גם במגזר הלא יהודי וגם אצל החרדים, בעצם כל חברה שהיא סגורה קצת יותר, על אחת כמה וכמה דתית, ויש שם רגישויות.

מיכל שיר סגמן: אגב, הרגישויות הרבה מאוד פעמים נופלות על חוסר הבנה, אבל לא רק, זאת אומרת שיש גופים שכן, נניח, מנהלי בית הספר לחלופין שכן מבינים, הם אומרים אבל אני לא יכול.

מיכל שיר סגמן: אבל, דיברתם כאן על תקציב, אני חושבת שכל פעולה שהיא פעולה כירורגית, מה שנקרא, על מנת להיכנס אל אותו המגזר, היא אוטומטית תעלה יותר כסף, כי מדובר על פעולה כירורגית ולא על הרצאה, לצורך העניין, או על העלאת המודעות, אולי יחסית קל יותר אצל החילונים.

יוראי להב-הרצנו: הדברים שלך הם מאוד מאוד חשובים, אני מבין את המקום שמהם הם מגיעים, אני לא מקבל את האמירה שאי אפשר לעשות את זה.

יוראי להב-הרצנו: אני לא חושב גם שהמקום הוא- - -

מיכל שיר סגמן: צריך לעשות את זה שונה פשוט, שונה.

מיכל שיר סגמן: זה לא אומר לא לעשות, מה שאתה אומר לעשות זה שונה.

יוראי להב-הרצנו: מאה אחוז.

יוראי להב-הרצנו: אבל, אני חושב שהפער הוא לא פער תקציבי נחשב, מדובר בפער תפיסתי.

יוראי להב-הרצנו: בעצם העובדה שתקנת הסובלנות קיימת, שמכוחה פועלת חוש"ן, כן?

יוראי להב-הרצנו: רק בחינוך הממלכתי, כאילו שם יש בעיה של היעדר סובלנות, לי היא פשוט לא נתפסת.

יוראי להב-הרצנו: כי, הצרכים הם אותם צרכים בכל החברות, זאת אומרת יש טרנסים גם בחברה הערבית, החברה החרדית וגם בחברה הממלכתית דתית, ואותם אנשים לא מקבלים מענה כל שהוא.

מיכל שיר סגמן: לכן, אני אומרת, העלאת המודעות לפחות לטיפול, גם אם זה לא חינוך לסובלנות, אלא טיפול ומענה לאותם הילדים באותם המגזרים זה הטיפול הכירורגי בשביל להגיע אליהם, ולכן הוא עלול להעלות פשוט יותר כסף.

יוראי להב-הרצנו: בזה אני מסכים.

מיכל שיר סגמן: אגב, אני מזכירה לכם, שלפני כמה שנים אנחנו דיברנו ככה גם על כלל קהילת הלהט"ב וראינו איך לאט לאט טיפה חוצבת בסלע, מה שנקרא.

מיכל שיר סגמן: אני חושבת שאנחנו נמצאים במציאות שהיא אחרת, שזה המון המון לאן ללכת, אבל אי אפשר להשוות את המצב היום למלפני עשרים שנה, לצורך העניין.

יוראי להב-הרצנו: נכון.

מיכל שיר סגמן: בבקשה, נועה בר אלי.

נועה בר אלי: שלום.

נועה בר אלי: אני סגנית עמותת תהל"ה, זו עמותה שפועלת כבר שלושים שנה, תומכת בהורים ובבני המשפחה ובעצם זו הנקודה שאני רוצה להעיר פה, ההתייחסות גם לסביבה העוטפת ולמשפחה.

נועה בר אלי: אני בעצם אמא של נמרוד, גם כן מהקהילה, אנחנו כולנו בעמותה הורים של ותומכים בהורים שכרגע- - -

מיכל שיר סגמן: טרנסים או כלל הלהט"ב?

נועה בר אלי: כלל.

נועה בר אלי: במסגרת הפעילויות שלנו, אנחנו מנהלים קו קשב עשרים וארבע שבע.

נועה בר אלי: אנחנו רואים בכלל, להורי הלהט"בים, בזמן האחרון עליה מאוד גדולה של פניות בנושא הטרנסים.

נועה בר אלי: בנוסף, יש לנו גם קבוצות תמיכה בכל הארץ, קבוצה של הורים ואנחנו היינו שמחים לפתוח עוד- - -

מיכל שיר סגמן: איך מגיעים אליכם לרוב?

מיכל שיר סגמן: כלומר, איך שומעים עליכם?

מיכל שיר סגמן: איך הורה עושה גוגל, כי הוא נחשף ומגיע.

נועה בר אלי: יש לנו גם באתר וגם בפייסבוק.

נועה בר אלי: העמותה שלנו היא כולה אך ורק בהתנדבות, אנחנו עכשיו עובדים גם כדי קצת לקבל תקציבים, אבל כן חלק מהעניין הוא גם תקציבי פרסום.

נועה בר אלי: בקבוצות התמיכה שלנו יש שלוש קבוצות שהן רק להורים לטרנסים, יש לנו גם רק דתיים, כאילו אנחנו רואים שלאט לאט עם הזמן אנחנו מייצרים מומחיות או התמחות ואנחנו מנסים לתת להם את המענה הייחודי שלהם.

נועה בר אלי: מה שחשוב לי להגיד הוא שהממצאים מראים שארבעים אחוז מכלל התלונות ההומופוביות, ארבעים אחוז הן בקרב המשפחה, אבל מצד שני, אנחנו יודעים שההורים כתומכים הם גורם קריטי ביותר, על מנת לגרום לזה שהילדים אחר כך יפתחו בריאות נפשית, נקרא לזה.

נועה בר אלי: זאת בעצם המטרה שלנו, להשקיע באמת בהורים.

נועה בר אלי: אצלנו אומרים שכשילד יוצא מהארון, ההורים נכנסים לארון ועוברים תהליכים מקבילים, תהליכים מאוד קשים, כמו שמקודם הוזכר פה על המשפחה שעוברת את התהליך ואנחנו שם.

נועה בר אלי: אני חושב שמאוד מאוד חשוב להזכיר גם את זה, כי זה גורם מאוד קריטי.

מיכל שיר סגמן: בטח.

אריאל לוי: חשוב לנו רק להגיד, שבין היתר, אנחנו מתעסקים גם הרבה בהרצאות ולהעלות את התודעה לא רק בקהילה, אלא להיפך ללכת לארגונים או ללכת לבתי ספר או כל מיני מקומות עם קבוצות מקצועיות.

מיכל שיר סגמן: הטיפול חייב להיות רחב, אני מנסה לחשוב אם אחד מהילדים שלי יחליט, יידע, ייגלה, לא משנה עכשיו איך אנחנו אפילו נגדיר את זה, שהיא או הוא הופכים להיות טרנסים או חלק מהקהילה הגאה, אני חושבת שהחשש המרכזי שלי היה בכלל לא קשור אליהם.

מיכל שיר סגמן: כלומר, מה הם קשורים לעניין, הם מקסימים ומתוקים בדיוק כמו שהם.

מיכל שיר סגמן: זה היה בסביבה, איך הסביבה תקלוט אותם שיהיה להם בסדר.

מיכל שיר סגמן: כי, אנשים הרבה מאוד פעמים הם כאלה מתוך בורות, הומופוביה ומתוך גם רשעות, אני אגיד את המילה הזו, והחשש שלי היה מהסביבה, אז אני אומרת בוא נטפל בסביבה, הם לא הבעיה, הסביבה היא הבעיה אז בוא נתקן אותה.

מיכל שיר סגמן: אני חושבת שהרבה מאוד פעמים ההרצאות האלה, לאו דווקא להורים, לילדים, שזה חשוב מאוד.

מיכל שיר סגמן: אלא, לפתוח את זה על מנת שהסביבה שלנו תדע לקבל צורה הרבה יותר טובה.

יוראי להב-הרצנו: רק משפט, אני אגיד ככה, כשיצאתי מהארון אני יצאתי בגיל מאוד מאוחר, יחסית.

יוראי להב-הרצנו: אבא שלי קיבל את זה בצורה בדיוק כמוך, אחלה, אוהב אותך, לאמא שלי לקח עוד שנייה לומר את זה ונורא נפגעתי.

יוראי להב-הרצנו: בתהליך הזה של הקבלה הזה, אני הפנמתי שלי לקח עשרות שנים לקבל את עצמי, ואני חושב שאנחנו צריכים להיות יותר מכילים לעובדה שגם לסובבים אותנו, לתת להם עוד רגע או שניים חסד האלה, על מנת שגם הם יעברו את התהליך הזה.

מיכל שיר סגמן: מכילים וחומלים גם, כי הם בסוף עושים את זה- - -

יוראי להב-הרצנו: אני לא וידע אם המילה היא החמלה, אבל מכילים.

מיכל שיר סגמן: מתוך אהבה ופחד.

יוראי להב-הרצנו: לכן, אני כל כך מברך את נועה ואת הארגון המופלא הזה, של הורים שתומכים בהורים אחרים, כי הוא כל כך חשוב ואתם לא מקבלים מספיק במה.

יוראי להב-הרצנו: אני מצדיע לכם, מברך אתכם ומחבק אתכם, אתם עושים עבודת קודש.

נועה בר אלי: אני רק רוצה להגיד שבכל הנושא של ההרצאות, אחד הדברים שחשוב לנו הוא לדבר עם הורים גם שהם בכלל עוד לא יודעים מה קורה עם הילדים שלהם, כי הם יהיו אחר כך החברים של.

מיכל שיר סגמן: נכון.

נועה בר אלי: אז, כאילו לא רק, זה בכלל לדבר על הנושא הזה.

מיכל שיר סגמן: נכון.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: איריס, מחינוך, בבקשה.

איריס בן יעקב: אז, בעצם אספר על הפעולות של משרד החינוך בנושא, אם אני מבינה נכון.

איריס בן יעקב: אז קודם כל, יושבים פה חלק מהארגונים אלישע ושירלי.

איריס בן יעקב: אז, אני אתחיל מהתחלה, אני מנהלת את היחידה למיניות ולמניעת פגיעה בילדים ולבני נוער בשפ"י.

איריס בן יעקב: חברת הכנסת מיכל, אני מסכימה איתך שבאמת אני ממש מרגישה שאנחנו לא באותו מקום, זאת אומרת אנחנו ממש בשנים האחרונות נמצאים באמת, יש התקדמות מאוד מאוד גדולה בכל הקבלה.

איריס בן יעקב: אם היינו יושבים בדיון הזה באמת לפני עשרים שנה, אז היה נאמר אותו דבר, מה שאמרו לכם, היה נאמר גם על המגזר הממלכתי ועדיין הדרך עוד ארוכה.

איריס בן יעקב: זה לא נושא פשוט, זה לא נושא שנעכל לכל הצוותים החינוכיים.

איריס בן יעקב: קודם כל, אנחנו בעד הכשרת הלבבות, אנחנו כן עובדים ברגישות מגזרית ותרבותית, כי אין מה לעשות, כל אחד בא עם הרקע שלו, עם האמונה שלו והרבה פעמים ישנן התנגשויות בערכים, לאו דווקא עם הנטייה המינית או הזהות המגדרית, אלא עם אורח החיים.

איריס בן יעקב: אנחנו פה, ובאמת אנחנו צריכים לטפל בזה ברגישות מאוד מאוד מאוד גדולה ואני מרגישה שאנחנו בדרך הנכונה באמת.

איריס בן יעקב: אז קודם כל, מעבר לפעולות שהמשרד עשה, אנחנו ישבנו בשולחן עגול כמה שנים עם הארגונים הלהט"בים ועד היום אנחנו חברים טובים והקשר.

איריס בן יעקב: בעקבות זה, באמת יצאה התקנה התקציבית ויצאו כל מיני פעולות משותפות, כמו מערכי שיעור, ציון יום ההבנה במשותף ביחד.

איריס בן יעקב: מעבר לזה, הכנסנו גם בחוזר מנכ"ל התייחסות לאקלים חינוכי מיטבי, התייחסות לאמירות להט"בופוביות וגם ענישה בהתאם, סנקציות בהתאם לתלמידים באמת שמגיבים בצורה כזו או אחרת.

איריס בן יעקב: פתחנו חומרי הדרכה לצוותי החינוך, כי זה לא מספיק לנו להגיד תתייחסו לאמירות להט"בפוביוית, אנחנו גם צריכים להגיד למורים וללמד אותם איך מתייחסים.

איריס בן יעקב: ממש עשינו סרטון סימולציה של מורה בכיתה שנאמרת אמירה להט"בופובית ואיך היא מגיבה לפני, זאת אומרת, ואיך היא מגיבה אחרי, וזה מקסים עשינו את זה גם יחד עם הארגונים הגאים, זאת אומרת הכל נעשה יחד איתם.

מיכל שיר סגמן: וזה הוטמע כבר או עוד לא?

איריס בן יעקב: כן, כן, זה נמצא לרשות כולם.

איריס בן יעקב: לקראת יום ההבנה אנחנו מפרסמים את זה וגם זה נמצא באתר שפ"י נט ובפורטל.

מיכל שיר סגמן: לא אבל, זה חלק מהכשרת המורים?

איריס בן יעקב: כן, זה חלק מההכשרה, זה נמצא לרשות המורים.

איריס בן יעקב: מעבר לזה, יש את התקנה התקציבים המפורסמת, שאני חייבת להגיד שכל פעם באמת מתרגשת מכמות הבקשות שהם מבקשים.

איריס בן יעקב: אנחנו גם עשינו תהליך עם החמ"ד, ומבחינת החמד הם ביקשו לא רק שהארגונים יגיעו, אלא גם אנשי דת, פסיכולוגיים שיגיעו לבתי הספר ויעבדו עם צוותי החינוך, כי שם מתחילים בדרך כלל, קודם כל עם צוותי החינוך.

איריס בן יעקב: בנוסף, אנחנו עושים ימי עיון גם להנהגות של חמד וגם של הנהגות בכלל לאנשי חינוך.

איריס בן יעקב: אז, יש ימי עיון, הכשרות של יועצות, הכשרות של מורים וסדנאות ואנחנו ממש מעודדים בתי ספר כשהם בעצם הם מנצלים את התקציב של התקנה התקציבית, קודם כל, לעשות סדנא לצוותי חינוך ובאמת עושים את זה.

איריס בן יעקב: זאת אומרת, גם כשהם לא עושים אנחנו פונים אליהם ואנחנו ממליצים להם לעשות, ולרוב הם מקבלים את זה.

איריס בן יעקב: אז, אני באמת מרגישה ששילשנו את כמות הסדנאות, למרות הבירוקרטיה וכו' שעל זה כנראה נדבר בוועדת חינוך.

איריס בן יעקב: בנוסף, כמובן יש לנו שיעורים ואנשי החינוך שלנו היועצות החינוכיות, הפסיכולוגים החינוכיים מלווים ילדים שנמצאים בהתלבטות, בקושי.

איריס בן יעקב: כמובן לגבי הטרנסים גם שיש מעבר מגדרי, פה בגלל שזה נושא יחסית חדש במשרד ואנחנו גם פה ישבנו על איזה שהוא מסמך- - -

אלישע אלכסנדר: רק שש שנים.

איריס בן יעקב: אתה צודק, אלישע, אתה צודק, מה שנכון נכון.

איריס בן יעקב: אבל, עדיין בעצם זה שלא יצא מסמך רשמי ואתה צודק, זה לא אומר שאין טיפול.

איריס בן יעקב: כי, כל פעם שיש קושי ושירלי יודעת את זה- - -

מיכל שיר סגמן: אבל מתי ייצא מסמך רשמי?

איריס בן יעקב: אני מקווה מאוד שבקרוב.

מיכל שיר סגמן: את צריכה את עזרתי?

איריס בן יעקב: בסדר, אנחנו נדבר על זה, אנחנו באמת בסדר, זה כרגע נמצא על שולחנה של השרה, זה לא היה לפני כן.

מיכל שיר סגמן: אוקיי.

מיכל שיר סגמן: אני כל הזמן אומרת שכל מה שקשור לשרה שאשא ביטון, באמת לא רק בגלל שהיא מהמפלגה שלי, אתם יודעים שאם מדברים על זה, אז ברור שהם יפרגנו, אבל באמת לא רק בגלל זה, זו שרה שהיא עם רגישות חברתית ודאגה לבריאות הנפש של בני הנוער לכולם, היא מאוד מאוד גבוהה.

מיכל שיר סגמן: היא גם הייתה יושבת ראש הוועדה לזכויות הילד והיא נחשפה גם לכל החומרים האלה, ורואים ממש גם תקציבית וגם איך על חשבון תכנים, במקום היסטוריה, חשבון, גיאוגרפיה והיא מפנה את הזמן, על מנת שאותם בני נוער יקבלו את התמיכה הנפשית, זו הפנייה מטורפת של תקציבים.

מיכל שיר סגמן: הבעיה שלי זה שיפעת היא מיוחדת במינה, ועד כמה שהיינו רוצים לראות אותה לנצח נצחים בתפקיד, מה לעשות שממשלות מתחלפות, שרים מתחלפים.

מיכל שיר סגמן: הדאגה שלי מחוזרי מנכ"ל למיניהם וחתימות למיניהן, זה שמחר קם שר אחר, פחות עניין אותו או לחילופין שיש לו דעות קדומות משל עצמו, ואז זה מתפוגג.

מיכל שיר סגמן: לכן, השאלה ופה אני באמת גם אדבר איתך אחר כך, לראות איך אנחנו לוקחים את אותו חוזר, שהיא תחתום עליו בסוף וזה בסוף ייצא לפועל.

איריס בן יעקב: זה לא חוזר, אלו קווים מנחים.

מיכל שיר סגמן: קווים מנחים.

מיכל שיר סגמן: איך אנחנו מייצרים סיטואציה שביום שבו ד"ר יפעת שאשא ביטון תעבור כבר מתפקידה, מה עושים אז על מנת לוודא שבאמת השינויים שאנחנו מבצעים יהיו קונסיסטנטיים ולא יברחו להם מהחלון.

איריס בן יעקב: אני חייבת להגיד שאני לא נתקלתי במצב שבו נגנזים מסמכים מקצועיים או כל דבר שהוא, אפשר להגיד את זה גם על התקנה התקציבית- - -

מיכל שיר סגמן: לא, אבל יש מדיניות, יש לשים דגש, את יודעת, כל שר יש לו את ה- - -

איריס בן יעקב: אבל ברגע, נניח, שיש תקנה תקציבית שהתקציב הוא בבסיס התקציב, וזה נועד וצבוע, בדרך כלל אף אחד לא פוגע בזה.

איריס בן יעקב: אז תודה.

מיכל שיר סגמן: חשוב לי לשמוע את ברית הלביאות.

שרית בן שימול: תודה רבה.

שרית בן שימול: אני שמחה להיות כאן, ואני שמחה שהזדמן סוף סוף אחרי הפגישות שלנו, לקיים את הוועדה החשובה הזו.

שרית בן שימול: אני רוצה לדבר ככה באמת קצרה ובתמציתיות על כמה נקודות.

שרית בן שימול: אני מייצגת את ארגון ברית הלביאות, ארגון של הורים לילדים טרנסג'נדרים ומגווני מגדר.

שרית בן שימול: יש כמה נקודות שאני באמת להעלות ובואו נשים עליהן את הדגש.

שרית בן שימול: גיבוי מגדרי הוא מגיל שלוש, ארבע, ילדים מתחילים לגבש את הזהות המגדרית שלהם, זה לא דומה לזכות מינית, למי אני נמשך או שייך לעולם הזה של זהות מינית.

שרית בן שימול: לכן, יש פה כמה דברים שצריך לשים לב, אחד, חייבים לדאוג שתהיה הכשרה והסברה גם לאנשי המקצוע, גם לעובדים הסוציאליים וגם לכל מה שקורה בתוך מערכת החינוך, כבר מגילאי הגן.

שרית בן שימול: זאת אומרת, ברגע שיש איזה שהוא ביטוי לגיוון מגדרי בקרב ילד או ילדה בגן הילדים, הגננת צריכה לדעת כיצד להתמודד, מה היא צריכה לעשות ואיך נכון לה להגיב.

שרית בן שימול: המקום של אישוש הזהות המגדרית זה משהו שהוא קריטי וזה משהו שחייב להיות, מה שנקרא, מדיניות שבאה ואומרת.

שרית בן שימול: המטרה שלנו היא לאשש את הזהות שלהם, לא לנסות לחשוב איך אנחנו מתקנים את זה, אלא לבוא ולהגיד איך אפשר לתת ביטוי לילדים האלה, לגשש, לבחון את עצמם ולראות מה היא באמת הזהות שנוחה להם, אז זה באמת מהמקום של האישוש.

שרית בן שימול: דבר נוסף שחשוב, אם כבר נגענו בנושא של החינוך, אומנם איריס יצאה, אבל אני רוצה לברך את העבודה שלנו עם שפ"י שבאמת הם נותנים לנו מענה בכל מיני סיטואציות נקודתיות, רק חייבים חייבים לציין, מסמך משותף של מעברים ו- ברית הלביאות הוגש לשפ"י לפני חמש שנים, אלישע?

שרית בן שימול: מעל חמש שנים המסמך המשותף- - -

אלישע אלכסנדר: התחלנו לעבוד עליו לפני שש שנים.

שרית בן שימול: יפה.

אלישע אלכסנדר: אני גם מוודא על זה מעקב, לראות מה קורה.

שרית בן שימול: כן, כן.

שרית בן שימול: מסמך נוסף שהוגש, מעבר למסמך הזה שהוא מטעם הארגונים, אלו אנשי מקצוע שיש שם את ד"ר אילנה ברגר ופרופסור תומר שכנר, ממש לקחו אנשי מקצוע מהתחום שהם בקיאים ואני גם הייתי שותפה.

שרית בן שימול: בנוסף, הוגש מסמך נוסף של המלצות, גם לא מטעם ארגונים, אלא ממש כאנשי מקצוע כולל מחקרים מכל העולם, של איך נכון להתמודד עם הנושא הזה של גיוון מגדרי, ושוב נקודות נוספות של מה צריך לעשות בבית ספר, אם זה נושא של שירותים, לתת מענה תלבושת ואיך פונים לילד ואיך לאפשר.

שרית בן שימול: שוב, כאשר פונים נקודתית למשרד החינוך ומבקשים שידאגו לנו להסברה, זה קורה, אבל לא קורה שום דבר שהוא בעצם חי ונוכח ומחייב את מערכת החינוך לתת מענים, לא משנה איפה הילד נמצא, זה דבר שלא צריך לשכוח אותו.

שרית בן שימול: יש ילדים שאין להם גב משפחתי, ברית הלביאות קמה מהמקום שהיא באה ואומרת אנחנו כאן על מנת לתת מענה לילדים שלנו.

שרית בן שימול: ברית הלביאות וגם תהל"ה הם ארגוני הורים שכאן על מנת לתת מענה לילדים שלהם.

שרית בן שימול: יש ילדים שאין להם את הגב הזה, איפה האחריות שלנו כלפי אותם ילדים שאין להם את הגב הזה, אין להם את המענה הזה?

שרית בן שימול: ואז הם נאלצים להגיע למסגרות החוץ ביתיות, ואז הם נאלצים להגיע ולהתדרדר למצבים של ההתדרדרויות.

אלישע אלכסנדר: או שלא ואז חמור יותר.

שרית בן שימול: או שלא ואז התמכרויות, זה כל המקומות שאף אחד מאיתנו לא היה רוצה שהילד שלו יהיה שם.

שרית בן שימול: אני חוזרת ואומרת, הנושא של ההסברה הוא נושא שחייבים לתת עליו את הדגש, גם להורים, גם לאנשי מקצוע, גם לעובדים הסוציאליים.

שרית בן שימול: העובדים הסוציאליים לא תמיד יודעים מה לעשות ובטח ובטח לא עם הגילאים הצעירים.

שרית בן שימול: באיזה שהוא מקום, כאילו יש את מסגרת עו"ס ללהט"ב, שיש ישובים שיש, יש ישובים שאין, יש ישובים עם שש עשרה אחוז משרה.

שרית בן שימול: בואי תסבירי לי מה עושה עו"ס להט"בי עם שש עשרה אחוז משרה, כמה שעות?

שרית בן שימול: והם לא מטפלים בנוער.

שרית בן שימול: זאת אומרת, אם יש לי דוגמא חיה ממשפחה עם ילד בן עשר שמביע את הזהות שלו מגיל שש והיום הילד הזה נמצא עדיין במצוקה, למרות שיש לו גב משפחתי.

שרית בן שימול: הם נורא רוצים, עו"ס להט"ב לא יכול לתת להם מענה, כי הם לא מטפלים מתחת לגיל שלוש עשרה.

שרית בן שימול: אז, אלו המקומות שחייבים באמת לתת להם את המענים והנקודות ולתת את הסיוע גם לקטינים שההורים שלהם תומכים בהם.

שרית בן שימול: זה בעצם מה שאומר שאנחנו חייבים לקבל תמיכה ויציבות גם לארגון ברית הלביאות שמטפלים בילדים מגווני מגדר, שיש שם מענה שוטף ויום יומי בהתמודדויות עשרים וארבע שבע, גם תהל"ה שנותנים מענה רחב של קבוצות תמיכה בכל רחבי הארץ.

שרית בן שימול: הארגונים האלה חייבים בעצם לקבל מענה.

אלישע אלכסנדר: אני מנכ"ל עמותת מעברים לקשת הטרנסית.

אלישע אלכסנדר: טוב, אז אני רוצה באמת להתחבר למה ששרית אמרה מ- ברית הלביאות, שאנחנו צריכים שהמדינה תנקוט עמדה רשמית בעד ילדים טרנסים, שזה בסדר.

מיכל שיר סגמן: בוא נתחיל מזה שהמדינה תנקוט עמדה רשמית עד ילדים.

אלישע אלכסנדר: זה גם.

מיכל שיר סגמן: אני אשמח לצעד הזה ואז אני מוכנה להתחיל.

אלישע אלכסנדר: יש לי גם הצעה פרקטית, לא רק משהו באוויר.

אלישע אלכסנדר: באמת מדובר במערכת החינוך- - -

מיכל שיר סגמן: סליחה, שאני קוטעת אותך.

מיכל שיר סגמן: הנציג של המשרד לשיווין חברתי חייב לצאת לישיבה אחרת וחשוב לנו לשמוע.

נמרוד גורדשטיין: המשרד לשיווין חברתי הוא חדש בתחום הלהט"ב בשנה וחצי האחרונות בעקבות תקציב שקיבלנו ותקציבים שהולכים להיות.

מיכל שיר סגמן: אני מכירה את השרה שלכם היטב, ואני פניתי למירב כהן בקדנציה הקודמת על טרנסים מבוגרים ועל מציאת מקומות עבודה ואמרתי לה חייבים לפנות.

מיכל שיר סגמן: תיאמנו את זה מול משרד הכלכלה, אני הייתי בעלת עסק ולא ידעתי שיש בעיה, אחרת הייתי מעסיקה טרנסים ואפילו נותנת תעדוף, היא הסכימה איתי והקצתה תקציב מיוחד עוד בקדנציה הקודמת.

מיכל שיר סגמן: זאת אומרת, אני יודעת שהשרה שלכם באמת עושה מעל ומעבר ועושה עבודה נהדרת, אז אתם חדשים אך מאוד יעילים.

נמרוד גורדשטיין: אז, אני רק אציע את השירותים שכבר אפשר לעשות בתחום ואז באמת אני אשאיר למשרד הרווחה ולשאר המשרדים הרלוונטיים.

נמרוד גורדשטיין: אז קודם כל, אני אגיד שהמשרד לשוויון חברתי לא עוסק בקטינים באופן ישיר, עם זאת הוא עוסק בצעירים, הוא עוסק בעוד הרבה אוכלוסיות ותיקים ועוד כמה אוכלוסיות.

נמרוד גורדשטיין: עם זאת, יש לנו כן דרכים לתמוך בפעילויות בעיקר גם בפעילויות בסוגיות האלה.

נמרוד גורדשטיין: המשרד כן רואה את עצמו כשואף להיות בית לקהילת הלהט"ב בממשלה, וזה למרות שאנחנו לא מתעסקים בקטינים ולא במעני רווחה ישירים, בשביל זה באמת יש את משרד הרווחה.

נמרוד גורדשטיין: אנחנו שואפים לתת מענים משלמים יותר- - -

מיכל שיר סגמן: בסדר, בשביל זה יקום עכשיו גורם שהוא מתאם ומתכלל ממשרד המשפטים, על מנת לעזור לכם בתיאום בדיוק בין משרד לשוויון חברתי, משרד הרווחה ולבין כל שאר משרדי הממשלה שרוצים לקדם דברים.

מיכל שיר סגמן: הנה, דוגמא טובה.

נמרוד גורדשטיין: זו גם דוגמא מעולה, אני אגיד בקצרה שני דברים, קודם כל, אנחנו מחפשים שיתופי פעולה עם משרדים ויש לנו תקציבים, ולכן אני ונפתלי מכירים ואנחנו גם נשב על זה.

נמרוד גורדשטיין: משרד החינוך כנ"ל, אנחנו נשמח לשבת ולדבר על איך אפשר לקדם פרויקטים, זה יכול להיות בהעברה תקציבית וביצוע משותף, אבל זה דבר ראשון.

נמרוד גורדשטיין: זאת אומרת, אני מחפשים את זה, תפנו אלינו אנשים, תעשו את החיבורים, זה דבר ראשון.

נמרוד גורדשטיין: דבר שני, אני אגיד שכבר כיום אנחנו נמצאים בשלבי ביצוע בשבעים רשויות מקומיות של פרויקט קול קורא לקידום אוכלוסיות הלהט"ב ברשויות המקומיות.

נמרוד גורדשטיין: בעיניי, זה פרויקט די מהפכני והמענה היה הרבה יותר גבוה מהציפיות של שבעים רשויות.

נמרוד גורדשטיין: עכשיו, יש לנו שם תפריט פעילויות שנתנו לרשויות לבחירה, כל רשות בוחרת לעצמה מה היא צריכה, מה היא רוצה לפי מיפוי צרכים שהיא חייבת- - -

מיכל שיר סגמן: נשמע גם את המרכז לשלטון מקומי אחר כך.

נמרוד גורדשטיין: מעולה.

נמרוד גורדשטיין: אני אגיד שבמסגרת התכנית הזו, אז אנחנו כן יכולים לסייע לצעירים ואנחנו נעשה הכל על מנת לאפשר לעשות את מתן האפשרות משפטית, כלומר למתוח את הקו של הצעירים עד כמה שאפשר, זה דבר אחד.

נמרוד גורדשטיין: דבר שני אני אגיד, שיש תקציבים ייעודיים להכשרות ואין שום מניעה שהתקציבים האלה ילכו לבחירת הרשות להכשרות בנושא של הוועדה היום.

נמרוד גורדשטיין: זה יכול גם ללכת להכשרה של עובדי הוראה, זה יכול ללכת להכשרות של עובדים מכל סוג אחר ברשות המקומית.

נמרוד גורדשטיין: יש כאן קושי שצריך לשכנע את הרשות, ואני מכיר את הקושי הזה ואני מדבר עליו עם הארגונים, צריך לשכנע את הרשות שזה מה שצריך, וזה משהו שמשרד ממשלתי ברגע שהוא עושה תכנית מוניציפאלית, של קול קורא, קשה לו לבוא ולכפות על רשות מקומית לעשות את זה.

נמרוד גורדשטיין: אני יכול להגיד שזה הוא בהחלט אחד השיקולים שאנחנו שוקלים איך לעבות את הדבר הזה בקול הקורא הבא שייצא לקראת הקיץ.

מיכל שיר סגמן: נכון.

מיכל שיר סגמן: אני חושבת שכל רשות מקומית, תיכף אנחנו גם נדבר עם הלמ"ס, ואני מאוד מקווה שאני אשמע מהם קצת חדשות מעודדות יותר, כי בפעם האחרונה, בקדנציה הקודמת שבדקתי, לא בדקו כמה נוער להט"ב יש, כמה מבוגרים, כמה משפחות, כמה טרנסים יש, פשוט לא ספרו.

מיכל שיר סגמן: מה שקיבלתי בקדנציה הקודמת היה בגלל שזה פוגע ברגשות הסוקרים.

מיכל שיר סגמן: כמובן שלחצנו על שינוי, אני מאוד מקווה שהשינוי הזה נעשה, אנחנו נשאל את הלמ"ס כבר.

מיכל שיר סגמן: אבל, אני חושבת שאם רשות מקומית יודעת, נניח, תחת בדיקה, מה הם הנתונים אצלה, אז אם בעיר השכנה, לצורך העניין- - -

אלישע אלכסנדר: אחד נקודה שתיים אחוז, בכל הערים.

מיכל שיר סגמן: אבל, עדיין, בסדר.

אלישע אלכסנדר: אלא אם כן יש איזה מים באיזה רשות מקומית שעושה טרנסים.

מיכל שיר סגמן: אם למשל יש לי רשות שהיא לא עולם כנראה לא תעשה את זה, אוקיי?

מיכל שיר סגמן: כנראה, ויש רשויות כאלה במדינת ישראל אז האפשרות ולהפנות לעיר שכנה שהיא כן פתוחה.

מיכל שיר סגמן: זאת אומרת, שתהיה כן אפשרות- - -

נמרוד גורדשטיין: אז אני אגיד בהקשר הזה, אל"ף, לגמרי, אם היו נתונים של הלמ"ס לי זה היה עוזר- - -

מיכל שיר סגמן: אני חושבת שהם כן התחילו.

מיכל שיר סגמן: אנחנו נפנה אליהם, יכול להיות שכן הם התחילו לעבוד, אני מקווה מאוד.

מיכל שיר סגמן: אם לא אנחנו נלחץ שוב.

נמרוד גורדשטיין: אז נקווה.

נמרוד גורדשטיין: אז לצורך העניין, אני לחלוטין נתקל בבעיית הסתמכות על נתונים של הלמ"ס, לצורך העניין, בהצגת תכניות.

נמרוד גורדשטיין: אני כן אגיד, שכיום בחודשיים האחרונים אוישו במעל שלושים רשויות רכזי להט"ב במסגרת התכנית, בחצי משרה, של הקול קורא לרשויות.

נמרוד גורדשטיין: אחד המענים שהם מנסים לתת לדבר הזה הוא שבחלק מהרשויות הם מנסים לעשות איזה שהוא מיפוי צרכים, כבר קיבלתי קבצים של רשויות מסוימות שמנסות לעשות איזה שהוא מיפוי.

נמרוד גורדשטיין: זה עדיין לא מענה מושלם, זה לא מענה מיטבי, הלמ"ס יהיה הנתונים הכי טובים, אבל ככה אנחנו בעצם מנסים לגשר על הפער.

מיכל שיר סגמן: אני חייבת רגע שוב לעצור אותך.

מיכל שיר סגמן: תקנו אותי אם אני טועה, כן?

מיכל שיר סגמן: אני רחוקה מלהיות מומחית, אבל יש הבדל בין להיות להט"ב, אוקיי?

מיכל שיר סגמן: בין להיות גיי לבין להיות טרנס או טרנסית.

נמרוד גורדשטיין: יש הבדל תהומי.

מיכל שיר סגמן: זה הבדל מהותי, לא רק בתפיסה המינית מגדרית, ברמת המשבר האישי וגם ביחס הקהילה עצמה.

מיכל שיר סגמן: זאת אומרת,?

מיכל שיר סגמן: לא רק של האוכלוסייה הכוללת, אלא בתוך הקהילה אל מול אותם הטרנסים.

נמרוד גורדשטיין: בתוך הקהילה הילדים הטרנסג'נדרים הם הקצה של הקצה.

מיכל שיר סגמן: יש הומופוביה בתוך הקהילה.

שרית בן שימול: בוודאי וזה אחד מהדברים, שאגב מאוד מקשה על הורים להתמודד.

שרית בן שימול: אם אנחנו כבר מדברים על הדבר הזה, הפחד של ההורים ממה הילד שלי יצטרך להתמודד, זה פשוט משהו שהוא מזעזע.

שרית בן שימול: הבעיה היא לא כשהם יוצאים מהארון- - -

מיכל שיר סגמן: בגלל זה קוראים לכם ברית הלביאות, כי אם זה הילד שלי, בחיי שאני הייתי מצטרפת אליכם.

שרית בן שימול: את מבינה שהפחד הוא הילדים שלא יוצאים מהארון, הילדים שמפחדים לדבר את הזהות המגדרית שלהם או את הזהות המינית שלהם, ואז אלה הילדים ששם המצוקה הולכת וגוברת ולכי תטפלי אחרי זה בבעיות נפשיות שמתעוררות אצל האנשים האלה, שעד גיל שלושים, ארבעים, חמישים יחזיקו את עצמם בפנים וניסו לרצות את כל העולם.

שרית בן שימול: כי, ככה זה מה שמצופה, כי הם לא רוצים לייצר משברים, כי הם מפחדים- - -

מיכל שיר סגמן: הם גם לא רוצים לפגוע בהורים שלהם.

שרית בן שימול: בוודאי, וכל הנושא של לחץ מיעוטים, זו הסיבה שהדבר הזה חייב להיות בדגש מאוד מאוד חזק.

מיכל שיר סגמן: לכן, הבקשה פה היא כן לעשות את ההפרדה בין כלל קהילת הלהט"ב ולקהילת הטרנסים.

מיכל שיר סגמן: זה קריטי, כי אם אנחנו נמשיך להכליל אותם בתוך סל שלם, אנחנו נייצר נזק.

מיכל שיר סגמן: אנחנו נחשוב שאנחנו עושים תועלת, אבל בסוף אני נייצר נזק לילדים האלה.

מיכל שיר סגמן: כפי שאלישע אמר, שתיים נקודה חמש אחוז?

אלישע אלכסנדר: אחד נקודה שתיים אחוז.

מיכל שיר סגמן: בואי אני אגיד לך דבר כזה, גם אם זה פחות, זה עדיין הרבה.

נמרוד גורדשטיין: אז אני אסיים במשפט אחד ואלישע יוכל להמשיך.

נמרוד גורדשטיין: אני אגיד שלגמרי זו התפיסה המשרדית, הקהילה הטרנסית היא סגמנט שדורש התייחסות ייחודית, ייעודית והקצאת משאבים ייעודית.

נמרוד גורדשטיין: בתקציב האחרון אנחנו, לצערי, הצלחנו לעשות את זה רק דרך הרשויות המקומיות, השאיפה שלנו היא להצליח לעשות תכנית ייעודית לשנת 2022, שהביצוע שלה יהיה כנראה ב-2023, לקהילה הטרנסית.

נמרוד גורדשטיין: אני ואלישע בקשר שוטף על זה וגם עם יתר הארגונים אני אשמח להיות בקשר.

נמרוד גורדשטיין: אני רק יכול לקוות שנצליח לצלוח את כל החסמים הבירוקרטים והדברים האלה, אבל זה התפקיד שלנו, על מנת להצליח לצאת עם תכנית ייעודית.

נמרוד גורדשטיין: אני אגיד שוב, שהמענים שלנו הם לא מענים רווחתיים קלאסיים, כי באמת בשביל זה אנחנו מנסים לתת מענים משלימים.

נמרוד גורדשטיין: כלומר, זה יותר בתחומי הכשרות, מנהיגות ודברים כאלה, אנחנו עוד בונים את מערכת היחסים הזו, אבל זו לגמרי השאיפה שלנו לשנה וחצי הקרובים.

מיכל שיר סגמן: אגב, אני הייתי ממליצה לכם, לא רק להסתמך על הלמ"ס, שאני לא יודעת אם יש לו את הנתונים, להיעזר גם, למשל, במוקד 105.

מיכל שיר סגמן: הם לא נמצאים היום בדיון, אבל 105 מקבלים המון פניות מבני נוער והם יודעים לאתר גם פוסטים אנונימיים שילדים מעלים.

מיכל שיר סגמן: הם יודעים לאתר, זאת אומרת אם יש למישהו סטטיסטיקה, אם אנחנו מדברים על תחושות שילד כן מצליח להוציא את זה בצורה אנונימית, שהוא מרשה לעצמו איך שהוא, אני חושבת שאפשר להשתמש גם בכלי הזה.

מיכל שיר סגמן: אגב, 105 עושים עבודת קודש, אני יודעת על כמה ילדים שהם הצילו, הם הגיעו פשוט אליי ובאמת אפשר להשתמש בשירותים שלהם, אפרופו שיתוף פעולה בין משרדי.

נמרוד גורדשטיין: תודה.

מיכל שיר סגמן: סליחה, קטעתי את אלישע.

אלישע אלכסנדר: אז, אני רוצה באמת להצטרף לדברים ששרית אמרה, אני לא אגיד בצורה מאוד ערטילאית שהמדינה תנקוט עמדה, אבל מערכת החינוך צריכה לנקוט עמדה ברורה, בין אם זה חוזר מנכ"ל או אפילו אילו שהן המלצות מפורסמות, רשמיות באתר של המשרד שילדים טרנסים הוא דבר בסדר.

אלישע אלכסנדר: כלומר, שאנחנו לא הטרלול הפרוגרסיבי שאומרים עלינו.

עמית פל: אם רק אפשר להגיד ילדים על הקשת הטרנסית, כי הלא בסדר דווקא הרבה פעמים מופנה כלפי כל מה שהוא על הקשת.

אלישע אלכסנדר: אז כן, כמו שבאמת נאמר פה, אז ילדים מגוונים מגדרית, כלומר זה משהו שהוא בסדר, זה משהו שיש עליו קונצנזוס בקהילה של החוקרים המדעית ואין סיבה שהמומחים של משרד החינוך לא יגידו בדיוק את אותו דבר.

אלישע אלכסנדר: אנחנו זקוקים לזה גם מבחינת זה שבתי הספר יידעו איך לפעול וגם אנחנו זקוקים לאמירה הזו, כי יש ממש מתקפה נגד ילדים טרנסים.

אלישע אלכסנדר: גורמים שמרניים עושים את זה בכל העולם, בקרוב גם אצלנו, זה כבר פה.

אלישע אלכסנדר: אבל, זה לא רק מערכת החינוך, זה גם משרד הרווחה שעובדים עכשיו על תע"ס שיש בו גם את הנושא של ילדים טרנסים ומגווני מגדר ואיך אפשר לסייע להם, וזה צריך להיכתב וצריך להיות ברור.

אלישע אלכסנדר: יש פער בין המדיניות של משרד הרווחה למה שקורה בשטח.

אלישע אלכסנדר: כלומר, מסגרות חוץ ביתיות הן לא מותאמות ולא מונגשות לנוער טרנסי, לילדים טרנסים ומגווני מגדר.

אלישע אלכסנדר: אנחנו צריכים הכשרות באמת על מנת לשנות את הפער הזה.

אלישע אלכסנדר: יש לי גם משהו להגיד על רפואה, אבל משרד הבריאות לא פה, אז נראה לי אין טעם.

מיכל שיר סגמן: זה אתה יכול להפנות אלינו, ואנחנו נפנה את זה למשרד הבריאות.

אור רם: אני עובדת סוציאלית, אני פה מטעם איגוד העובדים הסוציאליים, אני צעירה באיגוד, אבל אני בין היתר עובדת במעברים על הקשת הטרנסית.

אור רם: אני רוצה רק להוסיף משהו לגבי מה שאלישע אמר, בנוגע ל חוזר מנכ"ל וההנחיות וההמלצות של משרד החינוך, אני רוצה לחבר את זה למה ששרית דווקא אמרה לגבי העניין הזה של נוער שאין לו תמיכה מטעם המשפחה.

אור רם: ברגע שיש המלצות או איזה שהוא חוזר מנכ"ל, יש לילדים האלה זכויות, הם יכולים ללכת ולדרוש אותם מבית הספר, ובית הספר יכול בשלב כזה להפוך להיות המעטפת, הוא יכול להפוך להיות הגורם המרכזי שנותן את המענה שהמשפחה לא נותנת ואפילו לתווך בין הילד למשפחה.

אור רם: אז, כאשר ילד יוצא מהארון או ילדה יוצאת מהארון בתוך מסגרת בית הספר, ולבית הספר ישנן המלצות וההנחיות כיצד לפעול בצורה מוצהרת, אז יש גם איזו שהיא אפשרות לבוא ולעבוד מול המשפחה לגבי זה.

אור רם: זה משהו שחשוב להגיד אותו, כי כאשר זה לא קיים, ילדים לא יודעים את הזכויות שלהם.

מיכל שיר סגמן: תראי, את צודקת.

מיכל שיר סגמן: מאחר והוועדה לזכויות הילד באמת עוסקת כל היום רק בילדים בנושאים שונים, הרבה מאוד מוטל על משרד החינוך, המון המון, לא רק- - -

אלישע אלכסנדר: גם משרד הרווחה יכול לעשות את זה.

מיכל שיר סגמן: כן, אני אומרת על משרדי הממשלה בכלל, אבל שוב יש את התפיסה הזו שילדים פשוט נמצאים רוב היום בבית הספר, הם נמצאים בצורה עקבית וקבועה שם.

שרית בן שימול: מי שמצליח להגיע לבית הספר, כי הוא לא מפחד מהדרה ואלימות.

מיכל שיר סגמן: ברור, ברור.

מיכל שיר סגמן: אבל אני באה להגיד משהו אחר, שוב, אני לא מכירה באף חלק מההיסטוריה של משרד החינוך שהופנו כל כך הרבה התקציבים לבריאות הנפש, כמו בשנה הנוכחית ובשנים הבאות.

מיכל שיר סגמן: ממש הקצו תקציבים שהם לא בפרופורציה בכלל להשוואה של מה שהיה עד היום ועם זאת זה לא מספיק.

מיכל שיר סגמן: עם זאת, זו מערכת שהיא מאוד מאוד גדולה.

מיכל שיר סגמן: אני מתחילה לחשוב, ואני אומרת את זה מאוד מאוד בזהירות, שאולי שווה שיקום אפילו גוף חיצוני שיהווה גם משרד הרווחה וגם משרד החינוך אולי, בשיתוף של שני המשרדים האלה.

מיכל שיר סגמן: הגוף הזה ייתן מענים רגשיים לילדים, אני אומרת את זה בזהירות, כן?

מיכל שיר סגמן: זו מחשבה.

מיכל שיר סגמן: זאת על מנת פשוט להוריד עומס, כאשר אני חושבת על מורה או מורה בבית הספר, צריכים לחשוב על הילדים היתומים, הלהט"בים, טרנסים, פגיעות מיניות, אלימות, הזנחה, הפרעות קשה וריכוז, התפתחות הילד, הפרעות אכילה, אלרגיות וזה לא נגמר.

מיכל שיר סגמן: אני אומרת לכם, הוועדה פה עוסקת כל היום בילדים ותמיד זה חוזר בנושאים שונים לאותו מקום.

מיכל שיר סגמן: השאלה שלי ואני תוהה פה, אם זה לא הופך להיות עומס יתר, לא שזה לא נכון ולא צריך לטפל, אבל השאלה אם לא צריך לחשוב קצת מחוץ לקופסא ברמת הפתרונות.

מיכל שיר סגמן: כי, אחרת אנחנו נותנים המון משאבים להמון הכשרות, להמון דברים גם למערכת החינוך והמורים, ואם זה לא עומס יתר שהופך להיות לא יעיל.

מיכל שיר סגמן: אני באמת חושבת שאין יועצות, אני מספיק איוש של יועצות, אנחנו יודעים את זה.

מיכל שיר סגמן: היועצת הרבה מאוד פעמים היא גם המורה.

מיכל שיר סגמן: זאת אומרת, לכן אני חושבת שאם לא כדאי שפשוט נציע איזה שהוא סוג של מיקור חוץ של כל נושא בריאות הנפש של ילדי ישראל בכלל שיהווה אולי משני משרדי הממשלה ויוכל לתת את המענה המהיר, אגב, שיהיה אולי הרבה יותר יעיל לאותם ילדים.

מיכל שיר סגמן: ואז, מה שהמורה צריך לעשות, הוא צריך לדעת איך להתייחס ברגע שיש ילד טרנס או טרנסית אצלו בכיתה, אבל הוא גם יידע מייד לאן להפנות ויהיה מיד מענה.

אור רם: אז, כמו שאמרתי אני אור אני פה כצעירה באיגוד הסוציאליים ואני בין היתר עובדת מזה כבר שש או שבע שנים בתחומים שקשורים למיניות ומגדר, והיום אני עובדת עם אנשים על הקשת הטרנסית.

אור רם: אני אתחיל ממה שהתייחס אליו כרגע, אני רוצה שתדעי שיש פיילוטים של תכניות גם ברשויות מקומיות מסוימות.

אור רם: אני למשל גרה בחיפה, בחיפה יש תכנית שנקראת "העצמה חינוכית" שבה משלבים עובדים סוציאליים בתוך בית הספר שנותנים מענה טיפולי.

מיכל שיר סגמן: יוזמה של עירייה?

אור רם: זה בתוך העירייה, זה שייך למערכת החינוך, אבל מי שמתקבלים לתפקידים האלה הם עובדים סוציאליים לפחות עם תואר ראשון או גורמים טיפוליים.

אור רם: אני כמובן בעד שאלו יהיו עובדים סוציאליים, אבל בעצם הם יושבים בתוך בית ספר, נותנים מענה בתוך בית הספר והם גורם בלתי פורמלי שגם נותן את הסיוע והמענה לנוער ולילדים מחוץ לשעות הפעילות, ובין היתר יש היום גם מדרכי מוגנות.

אור רם: זאת אומרת, יש כל מיני דרכים, קשה לי עם המחשבה של להוציא את זה עוד פעם מהמערכת.

אור רם: יש הרבה מאוד מענים מחוץ למערכת, יש מרכזי מורים, יש מרכזי הורים וילדים, יש הדרכות הורים ויש הרבה מאוד מרכזים שניתן להפנות אליהם.

אור רם: הבעיה המרכזית היא שהגורמים האלה צריכים לדעת מה הם עושים, ואני מאוד אוהבת את הקולגות שלי ואני מאמינה בהן, אני מאמינה ב- - שלי ואני גם מאוד תומכת בצעדים שנעשים כרגע בכל משרדי הממשלה גם משרד החינוך וגם משרד הרווחה שכרגע פועלים גם על חוזר המנכ"ל, גם על התע"ס וגם על הלומדה לעובדים סוציאליים.

אור רם: אבל, בשטח זה לא מספיק, בסופו של דבר, כעובדת סוציאלית את באה ועובדת הרבה מאוד שעות- - -

מיכל שיר סגמן: כין אין מספיק עובדים סוציאליים.

אור רם: גם כי אין מספיק עובדים סוציאליים, גם כי יש מחסור מאוד גדול בשטח בתקנים שהם תקינים ציבוריים, וגם כי העבודה היא עבודה שהיא לא פשוטה, היא לא פשוטה ואנחנו זקוקות להדרכה, אנחנו זקוקות להכשרות ולליווי.

אור רם: אני חייבת להגיד שלומדה של שישים שעות היא טובה, היא טובה לנקודת פתיחה, אבל היא לא בהכרח תשנה את תפיסת העולם ואת העמדות או תצור איזה שהוא מצב שבו אנשים באמת יידעו לתת מענה, הם אולי יידעו קצת יותר.

מיכל שיר סגמן: אם משרד הרווחה שומע, אז לרשום את זה לעצמך לתגובה לאחר כך.

אור רם: אני חושבת שהדגש שלי פה הוא דווקא בהקשר של מה קורה ביום יום שלנו, לא כשאנחנו הולכות לקורס, ביום יום שלנו אילו כלים אני מקבלת.

אור רם: אני יכולה להגיד שהרבה עובדות סוציאליות אמורות לקבל הדרכה בתוך המסגרת, ולצערנו הרב, מפאת העומס או מפאת חוסר ידע או חוסר בבקיאות, עובדות סוציאליות לא מקבלות את ההדרכה הזו.

אור רם: אני הייתי עובדת סוציאלית בשטח ואני יכולה להגיד שהרבה פעמים ההדרכה הייתה חסרה.

אור רם: אם אני לא הייתי מגיעה ממקום שממנו אני מגיעה, וזה לא היה התוכן שהייתי עוסקת בו, אני לא יודעת מאיפה הייתי משיגה את המידע הזה אם לא הייתי הולכת ומחפשת אותו בעצמי, שזה חשוב כן?

אור רם: אבל יש פה איזו שהיא אחריות שכשאנחנו מעסקים ומעסיקות כגוף ציבורי, אנשים צריכים לבוא ולתת להם את הכלים.

אור רם: זה לא רק ברווחות, לא רק במחלקות לשירותים חברתיים, זה גם במרכזי הורים, גם בהדרכות בהורים וזה גם במסגרות חוץ ביתיות.

אור רם: הרבה פעמים כאשר נוער מגיע למסגרת חוץ ביתית ויש איזו שהיא תחושה של קצת יותר בטחון והצוות לא יודע איך להתמודד עם זה או אין לו את ההדרכה איך להתמודד עם זה, מתחילה בעיה מאוד רצינית, זה הופך להיות פער מאוד מאוד משמעותי.

אור רם: אז, אני כמובן מתייחסת פה גם להמלצות שעלו בנייר המושלם והנהדר הזה, אבל באמת מבחינת איגוד העובדים הסוציאליים, מבחינת עובדות סוציאליות בשטח, אנחנו רואות שקודם כל חסרה באמת את ההתייחסות.

אור רם: אני מאוד מקווה התע"ס ירד בהקדם לשטח, כי תע"ס הוא מאוד משמעותי- - -

מיכל שיר סגמן: אגב, הרבה מאוד פעמים אפשר אפילו להקדים תרופה למכה, שווה אולי דווקא לפעול עם המל"ג שכשלומדים את העבודה סוציאלית, פשוט במקום להכשיר אותם אחר כך, שזה ייכנס לתכנית הלימודים.

אור רם: אני חייבת לציין שברוב מסגרות הלימודים של עובדות סוציאליות, נושא המגדר הוא בכלל לא עולה.

אור רם: אני אפילו לא מדברת על הקשת הטרנסית, אני מדברת על נושא מגדרי.

אור רם: זאת אומרת, גם המקום הזה של נשים בעוני, אנשים מאוכלוסיות מודרות שנמצאים בעוני, ממקום מגדרי בכלל לא עולה, שלא נדבר על הקשת הטרנסית.

אור רם: מדי פעם עושים יום למידה, אם במקרה נפלת על שנה שיש יום למידה.

מיכל שיר סגמן: לכן אני אומרת, אם רוצים ליצר שינוי אמתי, זה צריך להתחיל כן מהחלק של הלימודים, כי יש את העובדים היום, אבל יש לנו גם את העובדים מחר.

מיכל שיר סגמן: אז, היום זה יהיה לשים פלסטר, ואז אנחנו נתחיל לרדוף אחרי הזנב של עצמנו עם תקציבים להכשרות שאפשר לפתור את זה בהתחלה.

אור רם: אז, אני כן חושבת שאפשר לנסות לצאת מהקופסא.

אור רם: אני באמת מאמינה שאפשר למצוא פתרונות, אני מסכימה שהצוות החינוכי, באמת יש לי חברות שהן מורות ואני יכולה להגיד וואי, אם לי קשה, להן לא קשה פחות ממני.

מיכל שיר סגמן: לא היום להיות מורה, עזבי לא מתגמל, זה פשוט אחד מהדברים הקשים.

מיכל שיר סגמן: אני לא מקנאה בהם.

אור רם: נכון.

אור רם: אני כן חושבת שיש להם תפקיד להיות במקום שהן יכולות למנוע פגיעה ראשונית בילדים.

אור רם: אם באמת רוצים לתת מענה ארוך טווח, אני אישית חושבת שגם אם רוצים ליצור מענה חיצוני לבית הספר, צריך לשקול את האפשרות לשלב דווקא את המענה הטיפולי בתוך בית הספר.

אור רם: יש גם הרבה מאוד פסיכולוגים ופסיכולוגיות חינוכיים שנותנים מענה בתוך בית הספר, ולצערי גם הם לא עוברים הכשרות הרבה פעמים, או שיש שמירת סף או איזו שהיא אחריות שלא מוכנים לקדם טיפול הורמונלי או לתת המלצות, וזה מונע איזה שהוא מצב ופגיעה מתמשכת בילדים.

אור רם: זה מצב שאני חושבת שצריך, קודם כל, בסיכום של הישיבה, לבוא ולהגיד אוקיי אלו דברים שצריך לתת להם דגש, מסגרות חוץ ביתיות שיסכימו לקבל נוער מגוון מגדר, גם אם הן לא מגדרות, מוסגרות שהן מותאמות לקשת הטרנסית ונבנו למען הקשת הטרנסית, למען ילדים מגווני מגדר.

אור רם: בין היתר בנוסף, לחשוב על לא רק עושים הכשרה, איך באמת גורמים לזה שלעובדות בשטח יהיה להן את הידע.

מיכל שיר סגמן: אלו לא רק העובדות בשטח, מדובר פה בלימודים של עובדות סוציאליות, אבל גם לימודי פסיכולוגיה, לימודי הוראה ובעצם כל דבר שקשור.

מיכל שיר סגמן: היום לא מלמדים את הדברים האלה, אגב לא מלמדים אפילו פחות, אפילו פגיעות מיניות לא מלמדים, גם לא בפסיכולוגיה קלינית.

אור רם: בכל מקצועות הטיפול.

עמית פל: זה לא רק ידע, זה ההבנה של החוויה.

עמית פל: לא מספיק הידע התיאורטי, הלומדות הן לא יעילות.

עמית פל: צריך להבין את החוויה הרגישית שהן עוברות.

מיכל שיר סגמן: צריך להבין את השפה.

מיכל שיר סגמן: כאשר ילד חווה משהו והוא לא יודע לבטא את עצמו, ואותו גורם מוסמך, לא משנה כרגע מי, פונה אליו ויודע להגדיר את מה שהוא מרגיש במילה, מה שאין לילד אופציה לעשות את זה, אני חושבת שזו כבר תחושה רגשית אחרת ושונה לגמרי.

מיכל שיר סגמן: נקודת הפתיחה של השיחה והטיפול מתחיל ממקום אחר.

אור רם: אגב, בהקשר הזה אני רוצה להגיד שהרבה פעמים, זו ככה גם עמדה אישית שלי, אבל גם עבדתי הרבה מאוד שנים עם נוער, גם במסגרות רווחה וגם ממגזר שלישי, ואני חייבת להגיד שהרבה פעמים פשוט מפחיתים מהערך של ילדים ונוער.

אור רם: הרבה פעמים הם מסוגלים להגיד מה הם מרגישים, ופשוט אנחנו כמבוגרים, הרבה פעמים פשוט לא מקשיבים להם או שהם פחות לא טורחים לשאול אותם.

מיכל שיר סגמן: לפעמים הם פוחדים מהתשובות.

אור רם: אם נניח אני אשאל אישה מבוגרת טרנסית, לדוגמא, הייתה לנו פנייה פעם של משהיא שהייתה צריכה להגיע לאיזה שהוא שלטר חירום, אישה בוגרת טרנסית, אבל היא הייתה בנראות גברית, והשאלה הבסיסית הייתה לאיזו מסגרת את מעדיפה להגיע, מסגרת שהיא מוגדרת גברית או מסגרת מוגדרת נשית, והיא יכלה לבחור.

אור רם: את אותו הדבר אני שאלתי בעבר גם ילדים על הקשת הטרנסים, שהם יוכלו להגיד לי מה העדפה שלהם.

אור רם: עכשיו, אפשר לתווך להם, להסביר להם את המורכבויות, את הקשיים, אבל לדבר איתם.

אור רם: הרבה פעמים כמבוגרים אנחנו בכלל לא מדברים איתם, וזה גם משהו שצריך רגע לשים עליו את הזרקור.

מיכל שיר סגמן: תודה.

מיכל שיר סגמן: בבקשה, עמית פל.

עמית פל: אני עובדת סוציאלית ופסיכותרפיסטית, לשון פניה את.

עמית פל: אני עובדת בקופת חולים לאומית, גם בבקרה על בריאות הנפש, כך שאני רואה מה קורה במחלקות, גם במחלקות נוער.

עמית פל: אני גם אחראית בקופה על כל הקשר עם הקהילה הטרנסית ואני גם שותפה עם לפרויקטים של משרד הבריאות, ועם ד"ר טל ברגמן, להקמת שולחן עגול להתמקצעות והנגשה של טיפול בריאות נפש לקהילה.

עמית פל: זה משהו ממש חדש, אין לו תקציב, אנחנו עושות את זה בזמננו הפנוי.

עמית פל: אחרי התייעצות עם ד"ר טל ברגמן, אני קצת מדברת גם קצת בשם משרד הבריאות.

עמית פל: אני אדבר בקצרה, גם הפסיכיאטריה של הילד והנוער ובמחלקות פסיכיאטריות, אין מספיק התמקצעות בתחום בריאות הנפש לילדים ולילדות על הקשת הטרנסית, בדגש על מגוון מגדרי- - -

מיכל שיר סגמן: אגב, אני כן אגיד את זה, הם פועלים בחוסר הזוי, לא רק במה שקשור לטרנסים, אלא בכלל.

עמית פל: בדיוק.

מיכל שיר סגמן: אין מענים היום, לא בפרטי ולא בציבורי.

עמית פל: אין מענים, תור לפסיכיאטר או פסיכיאטרית ילדים זה בין ארבעה לחמישה חודשים.

מיכל שיר סגמן: זה עולה בפרטי אלפיים שקל, וגם זה חצי שנה של המתנה.

עמית פל: נכון.

עמית פל: עכשיו, חלק מהתמקצעות היא הרבה פעמים ראיית הילדים על הקשת הטרנסית כחלק מהפרעה אחרת, מתוך איזו שהיא תפיסה שהילד או הילדה, בת או בן שש, לא יכולים כבר לדעת, אז הרבה פעמים מדביקים הבחנות.

עמית פל: אני רואה לפעמים ילדים וילדות שלא נותנים בגילאים הזה, רק על מנת שיגידו שהמגדר שלהם לא מגובש או הרבה פעמים המלצות טיפוליות, וכשאני אומרת טיפוליות אלו כלל גורמי הטיפול, גם עובדים ועובדות סוציאליות, גם בתי ספר במחלקות פסיכיאטריות.

עמית פל: צריך לזכור שמשרד החינוך עובד במחלקות פסיכיאטריות.

עמית פל: צריך להגביר את ההכשרות וגם לחייב אותם.

עמית פל: בדיון קודם שהייתי נקבע שחלק מאמות המידה לביקורות של משרד הבריאות יהיו הכשרות לכלל הצוותים.

עמית פל: אבל, מספיק שיש לי צוות סיעודי או צוות מזכירותי שלא משתפים פעולה עם לשון הפנייה, זה יכול להרוס טיפול בילד או ילדה.

עמית פל: בכלל, נושא לשון הפנייה, זה גם צוין באחד מניירות העמדה, זה לא קשור רק לבריאות הנפש, לשון פניה וכיבוד של לשון פניה זו מהות.

עמית פל: זה לא רק איך לדבר, זה איך לחשוב על הילדים, זה איך לכתוב בתיקים על פי לשון הפנייה, זה איך לדבר עליהם ועליהן בישיבות צוות.

עמית פל: הקושי הכי גדול באמת הוא עם לשון פניה שהיא מעורבת, זה קשה לנו לדבר אליהם במעורבות, אז אנחנו נדבר אליהם איך שאנחנו רוצים.

עמית פל: במקום להתאמן על איך לדבר במעורבות או איך לדבר ברבים.

עמית פל: יש היום גם ילדים וילדות שרוצים שידבר אליהם בלשון פניה רבים, ואנחנו צריכים לעשות את השינוי לא הם.

עמית פל: אין מספיק תקציבים, את אמרת שיש תקציבים שמשרד הבריאות קיבל- - -

מיכל שיר סגמן: לא, משרד החינוך, למשרד הבריאות, לא אין תקציבים.

מיכל שיר סגמן: אין, יש חוסר ואנחנו יודעים את זה.

מיכל שיר סגמן: הישיבה הקודמת בנושא הזה די התפוצצה לנו.

עמית פל: אז את רוב הדברים, למשל, שאני ועוד כמה עושים, אנחנו עושים על זמננו הפנוי אחרי שעות העבודה, בהתנדבות.

עמית פל: אני מזכירה שאני עובדת סוציאלית, אני לא עשירה מאוד בשביל לעשות את זה, אבל פשוט אין ברירה, זו המשפחה שלי.

מיכל שיר סגמן: אני רוצה לראות את הבא שיגיד למה התפוצצתי בישיבה הקודמת על משרד הבריאות.

עמית פל: אז באמת צריך לקדם את ההכשרות, שוב בהתחלה לפסיכיאטרים ופסיכיאטריות, הרבה ילדים וילדות נזקקים, זה שער הכניסה לעיתים לבריאות הנפש.

עמית פל: מספיק אחד שבו היחיד הוא לא הולם, וזה בדיוק נועל ויוצר את החומה הזו, שאז אולי מחכים, כמו שאני קצת חיכיתי לסוף גיל ארבעים שלי על מנת להתחיל לתהליך שינוי מגדרי.

עמית פל: טוב, בזמני גם לא היו ועדות, אבל- - -

מיכל שיר סגמן: נעשה שינוי מאוד לטובה בארבעים שנה האחרונות.

עמית פל: בוודאי נעשה שינוי, בטח מאז שאני הייתי ילדה, שזה לפני המון זמן.

עמית פל: למשל, חשבו להקים מחלקה ייעודית באברבנאל לילדים ונוער מגוון מגדרי, בנוסף, לא משהו כזה שעכשיו כולם לשם.

עמית פל: כבר התחלנו להקים צוות שייעץ, פתאום זה בוטל, לא יודעת למה, הם פשוט הודיעו שהם יורדים מהרעיון הזה.

עמית פל: שוב, יש היום הרבה יותר ילדים וילדות שמזדהים על הקשת הטרנסית, לא הקשת הבינארית, להם אין מענה, רואים בהם כיצורים מוזרים שצריך לתקן.

עמית פל: אני שמעתי הרבה פעמים יעדי טיפול שיעזרו להם להחליט איזה מגדר הם, ואין בזה בכלל הבנה.

עמית פל: שוב, הכוונה היא לא רק לבריאות הנפש, הכוונה היא לכלל מי שהם מטפלים, ולכן צריך שיהיה באמת איזה שהוא משהו משותף לכלל המשרדים, שהוצע פה, איזה שהוא ועדת היגוי, שולחן עגול לחינוך, רווחה ובריאות.

עמית פל: סך הכל, כולנו מטפלים ומטפלות ביחד.

מיכל שיר סגמן: אני שוב אגיד, אנחנו ננסה לדחוף לשולחן עגול מהכיוון הזה, אבל שוב אחת הסיבות שאני הופכת את הנושא הזה לחוק, לא סתם אני אומרת, גורם מתאם ומתכלל לילדי ישראל.

מיכל שיר סגמן: המשמעות היא פורומים קבועים של מנכ"לי המשרדים, של משרדי הממשלה, של גורמי מקצוע שמתכנסים באופן סדור וקבוע על ידי גורם מתאם ממשלתי שבא ובוחן בדיוק את הדברים האלה ומיצר את זה מבלי שאף אחד צריך להתחנן ולא לבקש.

מיכל שיר סגמן: יש גם הרבה מאוד חסמים שאנחנו לא תמיד שמים לב אליהם, זאת אומרת אנחנו מציפים, אבל לא תמיד שמים לב, ואותם הגורמים יודעים לזהות חסמים ולפתור אותם לפעמים הרבה יותר מהר, כלומר עוד לפני שהם מזהים את הבעיה, לפתור אותה.

מיכל שיר סגמן: הם קלי משקל, הם יודעים לרוץ מהר, הם יודעים לפתור בעיות מהר.

מיכל שיר סגמן: לכן, אני אנסה לעזור ליצר את אותו שולחן עגול, אבל באופן כללי, תדעו לכם שתיכף זה הופך להיות חוק וזה יהיה באופן קבוע גם ככה.

מיכל שיר סגמן: בסדר?

מיכל שיר סגמן: הלוואי.

עמית פל: אז אני באמת קוראת מכאן גם להוות גורם לחץ תקציבי למשרד הבריאות לגבי בריאות הנפש, גם לקדם הכשרות ולא הכשרות בלומדות, אלא הכשרות פרונטליות, להביא אותנו שניתן הכשרות.

עמית פל: לקדם את בריאות הנפש ואת כלל הטיפול בילדים ובילדות המדהימים והמדהימות על הקשת.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

רותם סורק: אני רוצה להגיד רק מילה.

רותם סורק: אני מנהלת מרכז בחוש"ן, ההתייחסות שלי היא לעניין של מערכת החינוך וההתייחסות של מערכת החינוך.

רותם סורק: אנחנו מעבירים בחוש"ן סדנאות לבתי ספר ואנחנו בעצם מממשים את התקנה הזו, שאיריס דיברה עליה קודם.

רותם סורק: כאשר אנחנו מגיעות לבית ספר ואומרות למורה, רכזת, על מנת לטפל בילדים טרנסים צריך לאפשר לילדים הטרנסים ללכת לשירותים.

רותם סורק: המורים אומרים להם לפעמים לא, אנחנו לא נעשה את זה, ואין חוזר מנכ"ל שאומר שילדים טרנסים צריכים להיות מסוגלים ללכת לשירותי גברים לילדים טרנסים, שירותי נשים לילדות טרנסיות, דברים בסיסיים ברמה הזו.

רותם סורק: כמה שאנחנו נבוא, נגיע ונספר את הסיפורים שלנו ונפציר ונבקש, כל עוד המורים יודעים שהם יכולים להגיד, לא, הילדים לא ילכו לשירותים, הילדים לא יהיו בשירותים, והם יעבירו ימים שלמים בבתי ספר ללא להתפנות.

רותם סורק: כאשר אנחנו מדברות על הצורך בחוזר מנכ"ל, מה שאנחנו יכולות לעשות, הוא הרבה מאוד בהכשרות, בסיפורים אישיים ולקרב לבבות.

רותם סורק: אך, כל עוד אין לנו גיבוי, שאומר בסופו של דבר גם יש התעללות בילדים שאסור לעשות אותה, יש גבול מאוד חד עם העבודה שאנחנו יכולות לעשות.

אלישע גולני: אני רק רוצה להתייחס.

אלישע גולני: אני מרכז את תחום להט"ב במועצה האזורית חוף הכרמל, ואני גם מנחה בחוש"ן כמה שנים.

אלישע גולני: אני חושב גם בהקשר של הרווחה כל ההכשרות וכל הדברים הנפלאים לא יעזרו לנו, כל עוד אנחנו לא יכולים להגיד, שחור על גבי לבן, אסור לכם לעשות את זה.

אלישע גולני: לטובת הוועדה הזו יש חוק זכויות התלמיד, אחד החוקים הבודדים שמתייחסים באופן ישיר לזהות מגדרית ואוסרים אפליה על רקע של זהות מגדרית ומיני, זה דבר מאוד דרמטי ביחס לנושאים האחרים, שאנחנו צריכים לעקוף מימין ומשמאל, פה יש לנו את החוק של המחוקק במדינת ישראל שאמר שאסור להפלות מטעמי זהות מינית ומגדרית.

אלישע גולני: אנחנו יודעים היום שיש לנו ארבע, חמישה ילדים ביסודי שהם טרנסים, במועצה הם יהיו בתיכון- - -

מיכל שיר סגמן: אבל, הם באותו בית הספר?

אלישע גולני: הם כרגע מפוזרים בבתי הספר היסודיים.

אלישע גולני: יש שני תיכוניים במועצה אזורית חוף הכרמל, למה לא להנגיש אותם?

אלישע גולני: אנחנו יודעים שיש ילדים שיש להם איזו שהיא מוגבלות, הרי כל רשות מקומית חייבת להנגיש את בית הספר לאנשים עם מוגבלויות.

אלישע גולני: כל בתי הספר ייבנו מעליות, שזה הרבה הרבה יותר יקר מאשר לבנות עוד תא שירותים שהוא לא ממוגדר.

אלישע גולני: אני למדתי בבית ספר חצי פרטי, אז התאפשר לי להיות בשיעור ספורט מעורב, אבל כל בתי הספר שאנחנו הולכים אליהם אומרים לנו בחינוך העל היסודי אסור לנו ואנחנו צריכים לפתור את זה.

אלישע גולני: אני חושב שזה פתרון להרבה מאוד ילדים ובני נוער גם לא טרנסג'נדרים, של שיעורי ספורט, יש שיעור לבנים ושיעור לבנות וגם שיעורים מעורבים- - -

שרית בן שימול: בכלל חלוקה מגדרית בבתי ספר, זאת אומרת אם זה שירותים, אם זה שיעורי ספורט, אם זו תלבושת.

שרית בן שימול: זה אפילו לא חייב להיות שיעורי ספורט, זאת אומרת המון המון מסגרות בתוך בתי ספר הן מגדריות, ובאופן טבעי הן מכניסות את הילדים למצוקה, כי הם צריכים באיזה שהוא מקום פתאום לתת את ההצהרה הזו בקול רם איפה נוח לי ואיפה לא נוח לי, והם לא פעם נמנעים מלהגיע למקומות האלה.

שרית בן שימול: שוב, בכל המצבים האלה נדרש מענים נקודתיים, מאוד מאוד ספציפיים, איזו מורה לספורט שמוכנה ללכת לקראת.

שרית בן שימול: פה, צריך להגיע לאיזה שהוא מקום שנותן מענה שהוא מענה הרבה יותר רחב.

מיכל שיר סגמן: יש לי שאלה, האם במקום בניה של עוד תא שירותים, אוקיי?

מיכל שיר סגמן: שיכול להיות שכן תהיה לנו התנגדות ממשרד החינוך ממלא שיקולים, תקציביים, אולי לא לשים זרקור על אותו הילד, על העובדה שמדובר על ארבעה מתוך ארבע מאות או מאתיים, לצורך העניין, האם אפשר פשוט להקצות שירותים אחרים, מפתח מה שנקרא?

נמרוד גורדשטיין: הפתרון יכול להיות אפילו הרבה יותר פשוט וחינם, שילדים יוכלו להחליט לאיזה בית שימוש הם הולכים אליהם, זה ברמה הזו שהילד יוכל להחליט- - -

מיכל שיר סגמן: כן, המציאות היא יותר קשה מזה.

שרית בן שימול: אבל מיכל, יש אופציה לשים שלט, שירותים לא מגדריים.

שרית בן שימול: יש היום בתי ספר שיש בהם שירותים לא מגדריים, אגב בהרבה מאוד מרחבים ציבוריים.

שרית בן שימול: יהיו שירותים לבנים, לבנות ויהיו גם שירותים שהם לא מגדריים והם מאפשרים בצורה הרבה יותר שומרת על הביטחון של אותו ילד או הילדה, לבחור להיכנס לאותו תא שירותים.

שרית בן שימול: זה לא ממתג אותם בשום צורה.

מיכל שיר סגמן: את יודעת מה, בואי נגיד ככה, אני מוכנה לקחת את השאלה הזו לד"ר יפעת שאשא ביטון, לפתוח את השיח הזה ולראות מה כן.

אלישע אלכסנדר: אם השירותים האלה יהיו קיימים שלוש שנים לפני שאותו ילד יגיע לתיכון, אז זה לא יהיה קשור אליו.

אלישע אלכסנדר: לא יהיה כתוב שם- - -

מיכל שיר סגמן: אני שוב אומרת, ברור לכל היושבים פה בשולחן שזו לא שאלה שהיא פשוטה, צריך לבחון אותה ולראות באמת פתרון שהוא ישים ואפשר לעשות אותו.

אלישע אלכסנדר: משרד הרווחה, רק לבקש, זה משהו שהמון המון כסף פרטי זורם בניסיון לעזור לילדים טרנסג'נדרים או מגווני מגדר.

אלישע אלכסנדר: אצלנו, בפניה לרווחה נתקלו במחסום שהפיקוח לא אפשר לטפל מתחת לגיל שלוש עשרה.

מיכל שיר סגמן: דיברנו על זה.

אלישע אלכסנדר: גיל שלוש עשרה זה פשוט מאוחר מדי.

מיכל שיר סגמן: משרד הרווחה, בבקשה.

נפתלי יעבץ: אני עובד סוציאלי, ראש מטה מינהל סיוע לבתי משפט ותקון במשרד העבודה והרווחה.

נפתלי יעבץ: תודה, גברתי יושבת הראש וגם ברכות על היום הזה.

נפתלי יעבץ: אנחנו באמת מוזמנים בשש ועדות שונות.

נפתלי יעבץ: אז, אני גם מברך על היום הזה, היה לנו חשוב לשלוח נציג בנפרד לכל ועדה שיישאר לאורך כל הדיון ולא נעבור מדיון לדיון.

נפתלי יעבץ: אני אומר שאני מאוד מברך על היוזמה לקדם גורם מתכלל.

נפתלי יעבץ: בפער ניכר, אנחנו המשרד הכי גדול שמתעסק עם התחום הזה, אבל כמובן שהשותפות עם משרדים אחרים היא קריטית ורלוונטית.

נפתלי יעבץ: אז, כמו שהתחלתי, באמת אנחנו מובילים את תחום הטיפול בלהט"ב כבר בסביבות חמש, שש שנים מאז האירוע המצער בבר נוער.

נפתלי יעבץ: התחלנו בעצם לקדם את התחום, היום יש לנו מענים ספציפיים גם בקהילה, גם בחוץ ביתי, גם ברצף הזנות, בחסות הנוער, במענים ייעודים לנוער וצעירים.

נפתלי יעבץ: כאשר אנחנו עוברים על כל הרצף ממניעה ומתן מענה ראשוני, דרך טיפול ועד ללווי להשתלבות בקהילה, אנחנו מדברים על עשרים מיליון שקל בשנת 2021, שנמצאים בבסיס התקציב שאנחנו צבענו אותם לטובת מענים ללהט"ב.

נפתלי יעבץ: התקציב הזה צפוי לגדול במהלך השנה הנוכחית לשלושים מיליון, שזה גידול מאוד משמעותי באחוזים, בעקבות הדברים שאני אגיד עכשיו שנמצאים בשלבי פתיחה.

נפתלי יעבץ: בנוסף, בהמשך גם למה שאמר מקודם הנציג המשרד לשיווין חברתי, אז ככל שיתקדם שיתוף פעולה איתם, אז כמובן שהתקציב יגדל בהתאם.

נפתלי יעבץ: כל זה הוא מעבר לשילוב במסגרות שהן לא צבועות ספציפית ללהט"ב.

נפתלי יעבץ: אני רגע אסקור דברים שאנחנו מפעילים, כמובן שלא הכל לילדים ולנוער, אבל על כל הרצף.

נפתלי יעבץ: אז, במימון מלא של המשרד, יש לנו את בית דרור, שיעל דיברה מקודם, את "אבני דרך" ו-"הגג הוורוד", שהן מסגרות חוץ ביתיות.

נפתלי יעבץ: בנוסף, יש לנו את "בית לינה", שנפתח ממש שבוע שעבר, שמיועד לטרנסיות.

נפתלי יעבץ: ממש בשבועות הקרובים צפוי להיפתח גם הוסטל לגברים וטרנס ומרכז יום בהוד השרון, הוא נמצא כבר בשלבי פתיחה סופיים, המבנה והצוותים נערכים- - -

מיכל שיר סגמן: מה הן הגדרות, אגב, ארוכות טווח?

נפתלי יעבץ: אני אסיים את הסקירה, הכל ברשימה, אני מקווה שאני אענה על הכל.

נפתלי יעבץ: עו"ס להט"ב, אז אנחנו הפעלנו בשלושים וארבע רשויות, השנה הזו אנחנו גדלים לשמונים רשויות.

נפתלי יעבץ: כולל גידול בהיקפי אחוזי המשרה, לא בכל הרשויות אומנם, אבל השאיפה היא לגדול כמה שיותר באחוזי המשרה.

נפתלי יעבץ: אני אומר רגע, וזה יתייחס גם לסוגיה הזו של גיל שלוש עשרה ומעלה, נכון להיום אנחנו באמת מדברים על גיל שלוש עשרה ומעלה, כאשר הדבר הזה נמצא בשיח משמעותי עם עו"ס ראשית לחוק נוער אצלנו במשרד, חווה לוי.

נפתלי יעבץ: זאת על מנת, לבוא ולאפשר גם בגילאים קטנים יותר וגם ללא הסכמת הורים, אני אתייחס לזה עוד מעט שוב כאשר אני אדבר על התע"ס.

נפתלי יעבץ: לגבי מערך הכשרות, אנחנו הפעלנו כר שני קורסים להכשרה של עו"ס להט"ב, וממש בקיץ הקרוב צפוי להיפתח קורס שלישי, כשכל העו"סים של להט"ב מקבלים הדרכות שוטפות באמצעות בית הספר המרכזי.

נפתלי יעבץ: אני אומר במאמר מוסגר, אומנם נציגת האיגוד של העובדים הסוציאליים כבר הלכה, אבל היא דיברה על זה שיש עובדים בשטח שבפועל לא מקבלים הדרכה והכשרה.

נפתלי יעבץ: אני אומר שבתוך התעריף שלנו בכל מסגרת, כל עו"ס זכאי לקבל הדרכה קלינית מאת המעסיק שלו.

נפתלי יעבץ: מעסיק שלא נותן לעובד שלו הדרכה קלינית, אני מאוד ממליץ לאותו עובד סוציאלי או עובדת סוציאלית לפנות אל הפיקוח, זה לא תקין, זו סיטואציה שלא אמורה לקרות.

נפתלי יעבץ: יותר מזה אני אגיד, התפיסה שלנו היא שהדרכה הקלינית שאותה עובדת סוציאלית צריכה לקבל, צריכה להיות חיצונית למפעיל, על מנת שהיא באמת תוכל להתמודד גם עם אתגרים שיכולים לקרות מול המפעיל.

נפתלי יעבץ: אז, ככל שיש מקרים כאלה, לפנות לפיקוח.

נפתלי יעבץ: עם אגודת הלהט"ב אנחנו מפעילים קליניקות למשפחות גאות, שזה נפתח ממש בשנה האחרונה.

נפתלי יעבץ: בנוסף, מכללת מרשה עם עמותת איגי, שממש עכשיו מפעילה קורס הפקה, קורס משחק.

נפתלי יעבץ: השבוע ייפתחו קורסי איפור, עיצוב ציפורניים, שיער וממש בחודש הקרוב ייפתח קורס שיווק ביחד עם פייסבוק ישראל וקורס ניהול משרד.

נפתלי יעבץ: כל הדברים האלה צבועים ספציפית ללהט"ב תוך כדי התאמה לקשת הטרנסית.

נפתלי יעבץ: אנחנו מפעילים גם את מערך "מעבר לקשת" באמצעות עמותת מעברים כספק יחיד, בהיקף של יותר ממיליון שקל בשנה, של עובדים סוציאליים ייעודיים, כולל אור שהייתה פה, שהתפקיד שלהם הוא לתת מענה ראשוני, טלפוני, אינטרנטי והכל למשפחות ופונים מהקשת הטרנסית.

נפתלי יעבץ: בנוסף, מרכז טיפולי בהתמכרויות בתל אביב, שתי דירות מעבר לטרנסיות, בנוסף לשמונה נוספות שנמצאות כעת בשלבי פתיחה כהמשך לבית לינה, וקבוצות טיפוליות עם עמותת איגי.

נפתלי יעבץ: עכשיו, זו ככה איזו שהיא סקירה רחבה.

נפתלי יעבץ: אני אומר רגע דבר אחד וזה באמת בשורה משמעותית, אנחנו נמצאים בעבודה אינטנסיבית ביחד עם המטה של עמותת אותות, אומנם זה כבר שנתיים אבל אנחנו כבר ביעד לסיים את זה.

נפתלי יעבץ: בתחילת שנת הלימודים הקרובה תפתח מסגרת ארוכת טווח ללהט"ב, אנחנו כבר עובדים על ממש לסגור את כל הקצוות, וכבר יכול להזמין גורמי טיפול רלוונטיים שחושבים על בני נוער להט"ב שצריכים מסגרת ארוכת טווח, להתחיל להפנות אותם לקראת שנת הלימודים הבאה.

מיכל שיר סגמן: לכמה ילדים צפוי?

נפתלי יעבץ: שישה עשר.

נפתלי יעבץ: בנוסף, אנחנו גם עובדים על מכרז למסגרת ייעודית ללהט"ב מהמגזר הערבי שתשמש גם כמענה חירומי וגם כמענה ארוך טווח.

נפתלי יעבץ: זה יהיה על כל הרצף מגיל שלוש עשרה עד גיל עשרים וחמש, הצפי להפעלה של זה הוא בתחילת 2023, ברגע שאנחנו נסיים את המכרז ונבחר זוכים.

נפתלי יעבץ: מתקיימת עבודת מטה משמעותית באגף קהילה אצלנו על כל הנושא של משפחות, כולל שיח מול ברית הלביאות וכולל שיח אל מול תהל"ה, כשאנחנו בעצם מקווים להגיע במהרה בימנו לאיזו שהיא הסדרה.

נפתלי יעבץ: אנחנו רואים בתחום המשפחות כמשהו שהוא קריטי לליווי ועטיפה של כל הדבר הזה.

נפתלי יעבץ: מתוך כל זה אני אגיע לתע"ס, אז לא להצביע למשרדים אחרים, אנחנו נמצאים בעבודה על זה רק שבעה חודשים, זה יחסית קצר במונחי ממשלה, השאיפה היא להגיע לפרסום שלו עד לפסח הקרוב, אז זה קודם כל אני כבר ישים את תאריך היעד שלנו.

נפתלי יעבץ: אני אומר שכרגע האתגר המרכזי הוא באמת הסוגיה המשפטית לגבי הקטינים.

נפתלי יעבץ: קודם כל, מבחינתנו התע"ס נכתב ביחד עם הארגונים השונים, הוא הולך להנחות בהוראת מדיניות מאוד מאוד ברורה, שבני ונוער ואנשים בוגרים, זה מתייחס לכל הגילאים על הקשת הטרנסית, יוכלו להשתלב במסגרת על פי התפיסה המגדרית שלהם ולא על פי מגדר המסגרת.

נפתלי יעבץ: האתגר העיקרי שלנו כיום נוגע בקטינים בניגוד להסכמת ההורים.

נפתלי יעבץ: אם ישנה הסכמה של ההורים והסכמה של אפוטרופוס, אז הכל פשוט, הסיפור נוגע למצבים שבהם יש התנגדות של ההורים והקטנים או הקטינה רוצים משהו אחר.

נפתלי יעבץ: אני מאוד מקווה שבמה

נפתלי יעבץ: לך החודש הקרוב אנחנו נפתור את הסוגיה הזו" ובאמת תאריך היעד הוא לפרסם את התע"ס הזה עד לפסח.

נפתלי יעבץ: התע"ס הזה ייצא כהנחיית מדיניות מחייבת, שתהיה על כל העובדים הסוציאליים שכפופים למשרד הרווחה.

נפתלי יעבץ: כמובן יש עובדים סוציאליים של משרד הבריאות או של גופים אחרים, אז הם לא יהיו כפופים לתע"ס הזה, אבל לעובדים של משרד הרווחה זה כן יהיה רלוונטי.

נפתלי יעבץ: אני אומר שבמקביל, בחודש אפריל הקרוב, אנחנו צפויים להוציא לומדה, קצת דיברו עליה כאן, אבל לומדה שגם נבנתה בשיתוף עם הארגונים ובשיתוף עמותת מעברים, שתהיה לומדת חובה לכל עובד סוציאלי, עובד של המשרד, ברשויות או במשהו שכפוך למשרד.

נפתלי יעבץ: הלומדה תיתן חשיפה להרבה מאוד מאפיינים שונים שקשורים ללהט"ב ועם פרק ספציפי שמדבר על- - -

מיכל שיר סגמן: יש מקום שאתה תיזמו מפגש עם הלמ"ס בכל מה שקשור, להכניס את זה ממש.

מיכל שיר סגמן: זה כמו תואר, הוא כבר הלך ללמוד.

נפתלי יעבץ: גברתי יושבת הראש, אם זה יגיע מכם כוועדה, זה ישפיע הרבה יותר.

מיכל שיר סגמן: המל"ג, סליחה.

מיכל שיר סגמן: צריך להיכנס פה לתכנית הלימודים, כאשר בן אדם לומד, לומד להיות מורה שזה משרד החינוך, זה יחסוך לכם המון כסף, אגב, אתה צריך לקחת את ההצעה הזו בשתי ידיים.

נפתלי יעבץ: לגמרי.

נפתלי יעבץ: אני אומר רק שאנחנו, כמשרד הרווחה, לא אחראים או משפיעים על תכנית הלימודים.

מיכל שיר סגמן: כן, אבל אתם כן יכולים להוציא המלצה, כמי שאחר כך קולטים את הילדים האלה ואחראים עליהם.

נפתלי יעבץ: אנחנו בהחלט יכולים להוציא המלצה.

נפתלי יעבץ: אני מציע בהקשר הזה דווקא לפנות למועצה לעבודה סוציאלית, זו מועצה כלל ארצית שבעצם ברשות פרופסור חיה יצחקי מאוניברסיטת בר אילן, ובמשותפות של כל ראשי בתי ספר לעבודה סוציאלית מרחבי הארץ.

נפתלי יעבץ: המועצה לעבודה סוציאלית מבוססת בחוק העובדים הסוציאליים והיא בעצם משמשת כמועצה חיצונית שמייעצת לשר הרווחה ולשרים נוספים בנוגע לעבודה סוציאלית, והיא זה שאמונה בסופו של דבר, על תכנית הלימודים לעובדים סוציאליים.

נפתלי יעבץ: אני לא יודע מי עושה את אותו דבר פסיכולוגים, מחנכים או גורמים אחרים, אבל אנחנו בהחלט כמשרד נצטרף להמלצות האלה, אבל בסוף זו פררוגטיבה של המועצה.

נפתלי יעבץ: באמירה אחרונה אני אומר, שהרבה מאוד מהארגונים מכירים אותי וחבל שלא כולם נשארו, אבל אנחנו תמיד זמינים לשיח שוטף.

נפתלי יעבץ: יש לנו שולחנות עגולים תקופתיים, יש לנו בתחילת אפריל שולחן רחב עם כמעט כל הגורמים.

נפתלי יעבץ: דיברו פה על היעדר תקציבים, אני חושב שיוצא לי לעבוד בשעות לא שעות, שזה לא מוכר לדיווח, אבל מה לעשות, בסופו של דבר אני עדיין עובד סוציאלי ואני רוצה לתרום.

נפתלי יעבץ: אז, אני תמיד מזמין כל גוף נוסף שיש לו איזה שהוא אתגר או איזה שהוא משהו שאפשר לנסות לראות ולפתור את זה.

נפתלי יעבץ: רק במאמר מוסגר אחרון, לגבי ארגון חוש"ן, אז גם קיימנו שיח בתיווך של אגודת הלהט"ב ביחד עם המנכ"לית שלכם.

נפתלי יעבץ: ממש לפני איזה שבועיים הייתה לי שיחה איתם, אנחנו מנסים לראות איך אנחנו נוכל להכניס את פעילות של חוש"ן לתוך המסגרות של הרווחה.

נפתלי יעבץ: האתגר הוא בעיקר תקציבי, אבל ככל הנראה אנחנו ניקח מנמרוד, שהיה פה משוויון חברתי, יעביר לנו קצת כסף ואנחנו נוכל לנסות לפתור את זה, אז זה גם בעבודה.

נפתלי יעבץ: זה הכל.

אלישע אלכסנדר: למה שאת התקנות והתוכניות לעובדים ולעובדות סוציאליות, שאתם אומרים שהם שייכות לרווחה ולא למשרד הבריאות, למה שלא תשבו עם משרד הבריאות כדי שיהיה איזה שהוא שיתוף פעולה?

נפתלי יעבץ: משרד הבריאות הוציא תקנות משלהם.

נפתלי יעבץ: חלק ניכר מהתקנות שלהם אנחנו מעתיקים, חלק אנחנו מתאימים לשלנו.

נפתלי יעבץ: כן, הרצון הוא לשיח שוטף ולכן אני גם מאוד מברך את היוזמה של יושב הראש ליצור איזה שהוא גורם ממשלתי מתכלל.

נפתלי יעבץ: בסוף, כל משרד נמצא בתוך העומסים והדברים שלו, וברגע שיש הגדרה מוחלטת ממשלתית שצריך גורם מתכלל, זה קורה.

מיכל שיר סגמן: זו הייתה המסקנה המתבקשת פה בוועדה לזכויות הילד, כי ראינו שלא משנה במה אתה נוגע, זה תמיד נופל על המקומות של התיאום והתכלול, בסוף בסוף כאשר מסננים את כל הרעשים.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: לא יוצא לי להגיד הרבה מילים טובות על משרדי הממשלה, אני ממש מסירה את הכובע, אתה באמת עושה עבודה נפלאה.

מיכל שיר סגמן: יש עוד הרבה מה לעשות, תמיד כשיושבים אורחים הם אומרים אבל רגע מה זה אומר, אז לא, יש הרבה מה לשפר, יש הרבה מה לתקן, הדרך היא מאוד ארוכה.

מיכל שיר סגמן: אני חושבת שבחצי שנה הממשלה הזו הצליחה ליצר כבר שינויים חסרי תקדים כמעט בכל תחום, ובמיוחד בבריאות הנפש וגם בתחום הנוכחי שאנחנו עוסקים בו.

נפתלי יעבץ: אני אומר רק שמן הסתם, בסופו של דבר, הוועדה מוציאה מסקנות ועדה והכל, אני אומר שכעובד במשרד הרווחה אני מאוד מברך על זה.

נפתלי יעבץ: הרבה מאוד פעמים המסקנות של הוועדה והבקשה מוועדות, מה שנקרא לפקח על עבודת הממשלה, עוזרת מאוד לקדם דברים שיכולים להתעקם.

מיכל שיר סגמן: אתה לא מתאר לעצמך כמה פעמים שרים פונים אליי גם במליאה ואומרים לי או תכנסי דיון על זה, כי אני צריך לדעת כמה דברים שיצופו או המסקנות של כל מיני.

מיכל שיר סגמן: מהשרים עצמם זה מגיע, טוב שעשית את זה, מזל שזה צף, אנחנו אפילו לא שמנו לב.

מיכל שיר סגמן: זה כלי פרלמנטרי, גם של ביקורת אבל ביקורת בונה.

מיכל שיר סגמן: לגמרי, אני הופתעתי אגב בעצמי כמה פניות יש לי ממשרדים עצמם.

מיכל שיר סגמן: לגבי שר הרווחה עצמו, אני יודעת שהוא מאוד מאוד רגיש, אני פונה אליו גם במקרים פרטניים הרבה מאוד פעמים ואני רוצה להגיד לכם שהמהירות שבה הוא פותר דברים ולוקח אישית אליו את הנושאים או את הפניות האישיות של ילדים, שאני מפנה אליו, הוא במקום מטפל.

מיכל שיר סגמן: אבל, במקום, לא אני אטפל בזה השבוע, באותו הרגע הטלפון נעשה גם מולי ואני רואה את רמת האכפתיות, ולא יעזור, בסוף זה נופל על אכפתיות כי כולנו בני אדם ולכולנו יש תעדופים אישיים גם.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: אני רוצה לשמוע את הלמ"ס עם השאלה ששאלתי, אחר כך אני רוצה לשמוע את נציגת מועצת התלמידים, לאחר מכן שרון מלמד נציגת הנהגת הורים ואת המכרז לשלטון מקומי.

מיכל שיר סגמן: ד"ר עדנה שמעוני מהלמ"ס.

מיכל שיר סגמן: אני אשמח מאוד בקצרה לשמוע, אחד, האם יש לכם נתונים ואם כן אילו?

מיכל שיר סגמן: והשאלה השנייה היא אם אין עדיין נתונים, האם חל שיפור מהשאילתה והלחצים של הקדנציה הקודמת בכן להכליל את קהילת הלהט"ב בכלל, משפחות להט"ב וטרנסים כחלק משאלון הסקר של הלמ"ס?

עדנה שמעוני: אני אציג את עצמי, אני אגיד שאני מרכזת את פיתוח הסטטיסטיקה על ילדים בישראל, כולל קבוצות ייחודיות כגון חרדים, מוגבלים, להט"בים וכו'.

עדנה שמעוני: אנחנו עושים את זה באמצעות שימוש בנתונים מנהליים, ואולם השאלה שלך נוגעת לשימוש בסקר על מנת ללמוד את התופעה.

עדנה שמעוני: נכון לעכשיו אין לי תשובה רשמית כדי להעביר אליכם, אבל אני מבטיחה שאעביר תשובה רשמית ממש בימים הקרובים.

מיכל שיר סגמן: אין תשובה כי אין ברשותך כרגע או כי הלמ"ס לא עסק בזה?

עדנה שמעוני: לא, כי אין ברשותי כרגע.

עדנה שמעוני: אני הצטרפתי כמקשיבה ולא כאקטיביסטית בנושא הזה, ולכן אני מעדיפה להעביר לכם תשובה רשמית תוך שאלות של כל הגורמים הרלוונטיים אליי.

מיכל שיר סגמן: אוקיי.

מיכל שיר סגמן: בסדר גמור.

מיכל שיר סגמן: אני אשמח באותה הזדמנות כבר לבקש כמה וכמה דברים, אחד, נתונים על טרנסים כללי, טרנסים ילדים, להט"בים כללי, משפחות להט"ביות וילדים למשפחות להט"ביות.

עדנה שמעוני: בסדר גמור.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: שרון מלמד, נציגת הנהגת הורים, בבקשה.

שרון מלמד: אז אני אמא לבת חיילת ושתי בנות במערכת החינוך, בת בכיתה יא' ובת בכיתה ח' טרנסג'נדרית.

שרון מלמד: הדברים שאני אעלה כאן בעצם בקצרה, זה כהתמודדות יום יומית מה שאני חווה איתה ומה שאני שומעת מחבריי לקהילה.

שרון מלמד: אז, ממש בשנים האחרונות יש עלייה במודעות, וכתוצאה מכך עולה מספר הילדים הטרנסג'נדרים לצד ירידה בגיל, שזה מתחיל כבר מגילאי גן עם העדפה של לבוש מסוים, משחקים מסוימים.

שרון מלמד: בנוסף, ישנם גם להט"בים נערים, שהם לא בנים או בנות חד משמעית, לכן הם צריכים פתרון שאינו נשען על משהו ממוגדר.

שרון מלמד: חוסר חוזר מנכ"ל גורם לבעיות בבתי ספר, הכל נופל עליהם.

שרון מלמד: למנהלים קשה לקבל החלטות כי אין גיבוי.

שרון מלמד: אז, לדעתי יש לבנות איזה שהוא חוזר מנכ"ל היקפי שיאגום את הכל ביחד עם אנשי משרד החינוך, עם אנשי המקצוע, עם מורים שרואים את הבעיה בצורה קצת שונה ולהוסיף את ההוראה כבר בלימודי ההוראה למורים.

שרון מלמד: מה שקורה לנו כתוצאה מזה, יש לנו נשירת תלמידים שמאוכזבים מכך שלמעשה למערכת אין מעטפת בשבילם.

שרון מלמד: תאי השירותים, שוב פעם, אין לי איפה להתפנות, אני לא אוכל ולא אשתה ומתפתחות בעיות בריאותיות כתוצאה מזה, צריך למצוא איזה שהוא פתרון כמו תא לא ממוגדר או פתרון אחר.

שרון מלמד: חינוך למיניות בריאה שיקל על הקבלה שלהם, שמומלץ כבר מגילאי הגן וללא הפרדה לבנים ובנות כי אז הפרדה זה שוב פעם יוצר- - -

מיכל שיר סגמן: סליחה, שאני קוטעת אותך, אנחנו פשוט דנו בזה כבר ואמרנו שננסה לבחון את זה מול משרד החינוך.

שרון מלמד: אפשר להגיד עוד מילה?

שרון מלמד: שגם לטרנסג'נדרים יש זכות ללמידה ולחיי חברה בדיוק כמו לכל שאר הילדים- - -

מיכל שיר סגמן: לחינוך בלתי פורמלי, לחוגים, ברור איזו שאלה בכלל.

מיכל שיר סגמן: לא דיברנו אגב על החינוך הבלתי פורמלי בדיון הזה, שזה גם חשוב.

מיכל שיר סגמן: אגב, בחינוך הבלתי פורמלי אנחנו רואים כמה זה מקבל משנה תוקף במיוחד היום אחרי סגרים וקורונה, ואנחנו רואים עד כמה זה עוזר לבני נוער באופן כללי לחזור אל חיי שיגרה חברתיים שוטפים ולהשיג בחזרה את האינטימיות שבקשר חברי, עד כמה זה עוזר.

מיכל שיר סגמן: שוב, אנחנו לא דנו בזה, ואולי זה באמת שווה דיון גם בפתיחת המושב הבא על כל נושא החינוך הבלתי פורמלי לטרנסים בפרט ולקהילה הלהט"בית בכלל, כי אנחנו דנים בזה הרבה כאשר אנחנו מדברים על האוכלוסייה הכללית, אולי שווה פה לראות אם יש מקום לדון גם בזה פה.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: מרכז שלטון המקומי, תמר בבקשה.

תמר לקס: שלום, אני מרכזת נושא נוער וצעירים בעיריית תל אביב.

תמר לקס: השותפה שלי פה בעירייה במרכז הגאה זה דפנה גרינר- - -

מיכל שיר סגמן: השאלה שלי היא אם אתם מייצגים את כלל הארץ, כי אני רציתי נציג של השלטון המקומי הכללי.

מיכל שיר סגמן: אתם מעיריית תל אביב.

תמר לקס: נכון, אנחנו מעיריית תל אביב.

תמר לקס: אני אגיד שכן, אנחנו יכולים לייצג, רוב הדברים שנאמרו פה- - -

מיכל שיר סגמן: הם יכולים לייצג את עיריית דימונה או מצפה רמון?

תמר לקס: אני חושבת שכן, בטח מנקודת המבט של המחלקות לשירותים חברתיים.

תמר לקס: אני חושבת שהצורך שלנו בהטמעת יכולת לתת מענה לאוכלוסייה הזו היא זהה.

תמר לקס: בגודל של העיר שלנו, כמובן, זה שונה מאשר רשויות קטנות, אבל אותו הצורך לומר, אותו החוסר יכולת לתת מענה במומחיות בתחום הזה, יושב לדעתי בכל המחלקות לשירותים חברתיים.

מיכל שיר סגמן: כן, אבל אם בארזים נפלה השלהבת מה יגידו אזובי הקיר, את מדברת איתי מתוך עיריית תל אביב, לכן אני שואלת האם את מייצגת גם את, מה שאני לא אוהבת לכנות, אבל בפריפריה ושלטון מקומי של המגזר הלא יהודי וכו'?

תמר לקס: אני בטוחה שיש שונות מאוד רחבה, וכמובן שאני מדברת מתוך ההיכרות היותר עמוקה שלי, גם של אזור המרכז וגם של הרשות הגדולה שלנו, שיש לנו באמת גם אמצעים שאין לפעמים לרשויות אחרות, מבחינת שותפויות וידע.

תמר לקס: אני עדיין חושבת שהחוסר המרכזי, הוא דובר פה מכל מיני בחינות, גם בתוך מערכת החינוך.

תמר לקס: אבל, בטח כאשר זה מגיע לפתחנו ממערכות אוניברסליות, כמו מערכת החינוך, בעצם פונים אלינו מתי שלהורים ולילדים יש בעיות.

תמר לקס: פונים אלינו כגורמי מקצוע שצריכים לתת לזה מענה.

תמר לקס: אני חושבת שחוסר המומחיות שיש לנו בתוך התחום וגם החוסר במענים שהם מענים מובחנים לאוכלוסייה הזו הוא מאוד בולט.

תמר לקס: לדעתי, זה משהו שהוא גורף לכלל הרשויות המקומיות.

מיכל שיר סגמן: עלה כאן נושא ההכשרות של השלטון המקומי.

תמר לקס: ההכשרות, אבל לדעתי גם במתן מענים מובחנים.

תמר לקס: נפתלי היועץ של משרד הרווחה, נתן פה רשימה מאוד רחבה של מענים, אבל רובם הגדול הם מענים עבור גילאי שמונה עשרה פלוס, כאשר אנחנו מדברים על קטינים כמעט אין לנו מענים שהם מותאמים ומותאמים ומכוונים לקטינים.

תמר לקס: אז, אני חושבת שזה עיקר הבעיה פה- - -

מיכל שיר סגמן: סליחה שאני קוטעת אותך, אולי אנחנו נעשה במושב הבא, כי אנחנו פשוט לפגרה למי שלא מעודכן, מענים רגשיים לקטינים בקהילה הטרנסית.

מיכל שיר סגמן: אני חושבת שזה ימקד את הדיון יותר למקומות ספציפיים ואולי לחסמים או לחסרים שקיימים היום ואיפה אפשר לתקן.

תמר לקס: בדיוק זה מאוד מדייק את מה שחסר.

תמר לקס: אני אגיד שבעבר בתל אביב כן היה מענה טיפולי כזה והוא נסגר.

מיכל שיר סגמן: למה?

מיכל שיר סגמן: תקציבית?

תמר לקס: כן, זה היה בשביל שיתוף פעולה לתכנית ראשונית ואז כאשר העמותה לא יכולה לשים את הכסף שלה אז זה נסגר, ומשרד הרווחה סיים עם ההשמות לתכנית הזו.

תמר לקס: חלק מהמסמך שאנחנו יצרנו בשנה הקודמת למענים שחסרים, זה גם עובד סוציאלי להט"ב שהוא רק בבני נוער ולקטינים.

תמר לקס: כי, בעצם אני אגיד שלעובד סוציאלי אחד לתת מענה לאוכלוסייה כל כך רחבה, גם מבחינת גילאים, גם מבחינת הצרכים השונים שיש על רצף הלהט"ב, זה משהו שהוא בלתי אפשרי וחייבים לייצר באמת מומחיות שונה ותקנים שונים.

מיכל שיר סגמן: תודה.

מיכל שיר סגמן: אני כן אעשה דיון ספציפית על המענים הרגשיים ואז אני אשמח שאפילו תגיעי לכאן פיזית לוועדה וכך תוכלי גם להרחיב, כי דברייך מאוד מאוד חשובים.

מיכל שיר סגמן: שוב, אני אומרת שזה בא מעירייה כל כך גדולה כמו עיריית תל אביב, אני חוששת לשאול מה קורה במקומות אחרים.

תמר לקס: בדיוק, יש לנו גם סוג של משהוא שהוא קיים ואפשר ממש ללמוד ממנו, מה שכן קיים בעיר ואפשר פשוט לדקדק אותו ברמה ממשלתית.

מיכל שיר סגמן: בסדר גמור, אז נשמח גם לארח אותך כאן אצלנו בוועדה כאשר אנחנו נקיים את הדיון ואנחנו נקיים אותו.

מיכל שיר סגמן: תודה.

מיכל שיר סגמן: .

מיכל שיר סגמן: אני מתנצלת מעומק הלב לדוברים שלא הספיקו לדבר, מחכים לנו עדיין עוד בזום אנשים וגורמי מקצוע שרצו לדבר ולהביע את דעתם.

מיכל שיר סגמן: אני מתנצלת, כפי שאמרתי, אנחנו נחזור לדיון נוסף אפילו ממוקד יותר, ומי שלא דיבר אני אשתדל לתת לו את הבמה.

מיכל שיר סגמן: בבקשה ד"ר ביזר, דוברת אחרונה.

הילה ביזר: נעים מאוד, אני פסיכולוגית חינוכית מומחית, אני נציגת הפורום של הפסיכולוגיה החינוכית למען הלהט"ב, זה פורום של עשרים ושמונה שפ"כים שמרוכזים על ידי פסיכולוגים בשפ"כ ועוד שש מאתיים פלוס שפכים מפוזרים בשמי הארץ.

הילה ביזר: אנחנו יודעים שילדים ומתבגרים מקווני מגדר נמצאים בסיכון אובדני פי שתיים עד שלוש מטרנסג'נדרים, כאלה שמגדרם תואם את המגדר איתם מזדהים.

הילה ביזר: .

הילה ביזר: בנוסף, אנחנו יודעים שתמיכה היקפית ומשפחתית מפחיתה את הסיכון לאובדנות מתחת לחמישה אחוז.

הילה ביזר: לפי כך, אנחנו מבינים שהתמיכה הבית ספרית והמשפחתית היא קריטית מאוד.

הילה ביזר: מקודם מאוד התחברתי לכל הנציגים מעוררי הערכה שדיברו קודם, שבאמת העובדים הסוציאליים והפסיכולוגים עומדים לרשותם, אבל אנחנו כמו העובדים הסוציאליים וכמו שיועצות שבבית הספר נדרשים להכשרה.

הילה ביזר: אני מבינה מהעבודה, מהשדה המקצועי במסגרות החינוכיות, כמה הכשרה מאסיבית נדרשת בשטח.

הילה ביזר: מלמעלה למטה, משני הכיוונים, כבר האקדמיה, אנחנו לא יוצאים עם הידע הזה, זה משהו שאנחנו צריכים לרכוש אותו עם הזמן- - -

מיכל שיר סגמן: דיברנו על זה, לכן אמרתי גם שזה חוסך הרבה מאוד כסף בהמשך, במקום לשלם על עוד הכשרה ועוד הכשרה כל פעם, פשוט תלמדו את זה בבסיס ותסגרו עניין.

הילה ביזר: ממש ככה, מלמעלה למטה.

מיכל שיר סגמן: נראה לי יעיל.

הילה ביזר: ואין ספק בסכום לא גדול, כלומר זה יחסוך המון כספים להמשך ויחסית בסכום לא גדול.

הילה ביזר: אין ספק שההכשרה הזו צריכה לקחת בחשבון באינטגרציה לדברים שנאמרו קודם, שההטרוגניות של החברה.

הילה ביזר: אנחנו צריכים לקחת את זה צעד קטן בחברה כזו וצעד קטן בחברה אחרת בתוך החברה ההטרוגנית והמקסימה שלנו.

הילה ביזר: היא דורשת גם דיוק ומענה מותאם.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה לכל המשתתפים בדיון החשוב הזה, תודה לארגונים, תודה לאנשים שאכפת להם, תודה ל- ברית הלביאות, אתן אכן מצדיקות את שמכן, כלביאה ללביאה, מה שנקרא.

מיכל שיר סגמן: באמת תודה רבה לחבר הכנסת גינזבורג ולחבר הכנסת להב הרצנו על קיום היום המיוחד.

מיכל שיר סגמן: כיף לדעת כאזרחית במדינת ישראל שאתם קיימים ושיש אנשים טובים, שלוקחים על עצמם, גם ברמת ההתנדבות, וגם אם זה בשכר אני בטוחה שאף אחד לא מתעשר מזה יותר מדי.

מיכל שיר סגמן: אני מודה גם על האכפתיות והימים והלילות ובעיקר תשומת הלב, אתם הופכים את ישראל לטובה יותר, ואני גאה לחיות במדינה שאנשים כמוכם חיים בה.

מיכל שיר סגמן: החלטות הוועדה, הוועדה קובעת שאוכלוסיית הילדים ובני הנוער מגווני מגדר וילדים על הקשת הטרנסית היא אוכלוסייה ייחודית שנמצאת בקצה הקשת של קהילת הלהט"בים, ולכן נדרשים להם מענים ייעודיים נפרדים מהמענים הניתנים לכל כלל האוכלוסייה הלהט"בית.

מיכל שיר סגמן: משרד הרווחה והביטחון החברתי, הוועדה קוראת לפעול בהקדם לפתיחת מסגרת חוץ ביתית ארוכת טווח, ייעודית לנוער על הקשת הטרנסית.

מיכל שיר סגמן: הוועדה קוראת לאימוץ תע"ס בנושא של שילוב מיטבי של אנשים על הקשת הטרנסית במסגרות רווחה בכלל, ובמסגרות חוץ ביתיות לטווח ארוך בפרט.

מיכל שיר סגמן: הוועדה קוראת להכשרה ולהתמקצעות עובדים סוציאליים בנושא.

מיכל שיר סגמן: הוועדה קוראת להגדיל להיקפי משרה של עו"ס להט"בים ברשויות המקומיות ולאפשר להם לטפל גם בילדים שגילם פחות משלוש עשרה.

מיכל שיר סגמן: למשרד החינוך, הוועדה קוראת להוציא לאור את מסמך הקווים המנחים לטיפול בקהילה הטרנסית שיכלול גם את הצעות הארגונים וגם את הצעות מומחי האקדמיה בנושא.

מיכל שיר סגמן: הוועדה קוראת להכנסת תכנית שמטרתן הכרה וסובלנות כלפי להט"בים וטרנסים במסגרות החינוך הדתי ממלכתי והערבי.

מיכל שיר סגמן: הוועדה קוראת ליישם את הוראות חוק זכויות התלמיד, הקובעות איסור על אפליה על רקע נטייה מינית, ולהנגיש את מוסדות החינוך לתלמידים טרנסים על ידי בניית תאי שירותים לא מגדריים.

מיכל שיר סגמן: במאמר מוסגר, אני גם אדבר עם השרה, על מנת למצוא פתרון שהוא ישים עבור הנושא הזה.

מיכל שיר סגמן: למשרד הרווחה ולמשרד החינוך, למרכז לשלטון המקומי ולמשרד לשוויון חברתי, הוועדה רשמה לפני דברי נציג המשרד לשוויון חברתי, וקוראת למשרדים לשתף פעולה, על מנת ליזום פרויקטים לטובת קהילת הילדים הלהט"בים והטרנסים.

מיכל שיר סגמן: למשרד הרווחה, למשרד החינוך, למשרד הבריאות, למשרד לשוויון חברתי ולמרכז השלטון המקומי, הוועדה קוראת ליצור שולחן עגול בשיתוף הארגונים לטובת קידום הטיפול המיטבי בקהילת הטרנסים.

מיכל שיר סגמן: למשרד החינוך, למועצה לעבודה הסוציאלית ולמועצה להשכלה גבוהה, הוועדה מבקשת לבחון הכשרה בנושא להט"בים וטרנסג'נדרים כחלק מתכנית הלימודים לתואר בעבודה סוציאלית.

מיכל שיר סגמן: ללמ"ס הוועדה מבקשת לקבל נתונים מספריים לפי הפירוט הבא, להט"בים, ילדים להט"בים, אנשים על הקשת הטרנסית, ילדים על הקשת הטרנסית, משפחות להט"ביות וילדים למשפחות להט"ביות.

מיכל שיר סגמן: הוועדה תקיים דיון בנושא מענים רגשיים לקטינים בקהילה הטרנסית בפתיחת המושב הבא.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה לכל המשתתפים.

שרית בן שימול: מיכל, אני רוצה להודות לך, חברת הכנסת מיכל שיר.

שרית בן שימול: אני חושבת שזה אמור להיות מובן מאליו, אבל זה כל כך לא מובן מאליו שאת כאן ואת למען הילדים של כולנו, לא רק שלי, לא רק של ברית הלביאות, הילדים של מדינת ישראל.

שרית בן שימול: מגיע להם את מה שאת נותנת, ואני רוצה להודות לך גם ברמה האישית וגם בשם הארגון.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.