ועדת העבודה והרווחה, כנסת 24, פרוטוקול מספר 96, 2022-02-16 09:00

אפרת רייטן: בוקר טוב לכולם.

אפרת רייטן: אני פותחת את ישיבת ועדת העבודה והרווחה.

אפרת רייטן: היום 16 בפברואר 2022, ט"ו באדר א' התשפ"ב.

אפרת רייטן: השעה היא 9:00 בבוקר.

אפרת רייטן: בוקר טוב לחברתי, חברת הכנסת אבתיסאם מראענה, שמצטרפת אליי הבוקר לניהול הדיון החשוב שיזמנו יחד, שיעסוק במסגרות חוץ ביתיות לילדים ובני נוער בסיכון שמפעיל משרד הרווחה והביטחון החברתי בחברה הערבית.

אפרת רייטן: אני רוצה לציין שהתכוונתי לפתוח בדברים כלליים, לספר על השיחה שערכנו בינינו לפני חודשים, ובהם אבתיס

אפרת רייטן: אם העלתה לתשומת ליבי מקרי אלימות קשים של בני נוער במסגרות חוץ ביתיות ואחרות.

אפרת רייטן: וחשבנו ביחד שזה נושא ראוי להציף אותו לדיון ציבורי, לעסוק בו ולקבל את הנתונים.

אפרת רייטן: ולכן פנינו יחד לממ"מ, מרכז המחקר והמידע של הכנסת – תיכף נקבל את הנתונים של המחקר שערך הממ"מ עבורנו, ובהם נתונים קשים, כמו שידענו שיהיו.

אפרת רייטן: אף אחד לא חשב שנגלה משהו אחר.

אפרת רייטן: אבל לפני יומיים קיבלנו את המכתב מהסיוע המשפטי במשרד המשפטים, ויושבת כאן הנציגה שכתבה את המכתב.

אפרת רייטן: ובאותו רגע הרגשתי שאותו מקום כמעט אקדמי שישבתי בו קודם לכן, ובוא נעשה, ובוא נתקן, ובוא נראה את הנתונים.

אפרת רייטן: פתאום בבת אחת, שמתי את כל הדבר הזה בצד, קראתי את המכתב ורציתי לבכות.

אפרת רייטן: גם הנתונים, גם המקרים האישיים שיש שם, ובעיקר הרגשתי אותם מתוסכלים, הרגשתי את אנשי המקצוע האלה, עורכי הדין, פשוט זועקים לעזרה; מתריעים וכותבים שם בשחור, בבולד – כתבו, תזמינו אותנו, כתבו, אנחנו מתריעים שנים, כתבו, אנחנו לא יכולים יותר ככה.

אפרת רייטן: יש פה מקרים קשים של ילדים.

אפרת רייטן: ובגלל צנעת הפרט, לא כתבתם כמובן את השמות המלאים.

אפרת רייטן: אבל אפילו התיאור הדק והענייני שאתם הכנסתם לשם, של ילדים בני שבע, בני חמש, שיושבים במשך חודשים ארוכים, הרבה מעבר למותר, במרכזי חירום וקלט, שאף אחד לא מגיע לבקר אותם, שאין להם קשר עם המשפחות.

אפרת רייטן: על כך שיש בנות שעוברות תקיפות מיניות ואין להן את המקומות הייעודיים, המותאמים, ונאלצות "לבלות" , במרכאות כפולות, במקומות אחרים שממש לא מותאמים לצרכים שלהן, עם נערות אחרות, עם עבירות פליליות.

אפרת רייטן: ואמרתי, איך יכול להיות?

אפרת רייטן: פתחנו כאן פתח, ולא חשבתי שכבר כל כך מהר, עוד לפני הדיון, אני כבר אזדעזע ואהיה מטולטלת בצורה הקשה ביותר.

אפרת רייטן: אני חושבת שהדיון הזה הוא קריטי, הוא חיי אדם.

אפרת רייטן: זה אנחנו.

אפרת רייטן: זה המדינה.

אפרת רייטן: אני פונה למשרד הרווחה, ואני בטוחה שיש לכם הרבה מה לומר.

אפרת רייטן: אני יודעת תמיד שיש היעדר תקציבים ויש היעדר כוח אדם.

אפרת רייטן: אני מכירה את כל הדברים הנוראים האלה, ואני לא יכולה להתעלם מזה.

אפרת רייטן: אני כבר אומרת לכן, אתן צודקות.

אפרת רייטן: אבל אנחנו כאן בשביל לשים את הנושא הזה בראש סדר הטיפול.

אפרת רייטן: לא יכול להיות שאין אפילו נתונים עדכניים.

אפרת רייטן: לא יכול להיות שאני קוראת גם בממ"מ וגם במשרד המשפטים, ואני אומרת, הנתונים הם מ-2017.

אפרת רייטן: לא יכול להיות.

אפרת רייטן: לא יכול להיות שלא מסתכלים על החברה הזאת.

אפרת רייטן: זו חברה שהיא חלק, היא בשר מבשרה של מדינת ישראל.

אפרת רייטן: אנחנו אחראים גם עליה, ואנחנו, בסופו של דבר, משלמים גם את המחיר על חוסר הטיפול.

אפרת רייטן: אחר כך באים בטענות ואומרים, למה יש פשיעה ולמה יש עבריינות, ולמה הם לא מרגישים חלק ממדינת ישראל ועוד אלף ואחת טענות.

אפרת רייטן: והנה, תראו, אנחנו מדברים על 122,000 ילדים בסיכון מ-2017.

אפרת רייטן: זה פשוט בלתי נתפס.

אפרת רייטן: אני מאוד מקווה שמהדיון הזה, שיהיה מטלטל וחשוב, תצא איזושהי תוכנית, איזושהי בשורה, איזושהי כוונת מכוון, לעשות שינוי עמוק ואמיתי.

אפרת רייטן: לפני שאני עוברת אלייך, חשוב לי להגיד ששר הרווחה, חבר הכנסת מאיר כהן, כתב לנו מכתב בהמשך לדיון קודם שקיימנו בנושא דוח נציבות פניות ילדים ונוער בהשמה חוץ ביתית ל-2021.

אפרת רייטן: הייתה כאן סימונה הנציבה, והיא דיברה על כך שאין שם מענה בשפה הערבית – יש ילדים שרוצים לפנות.

אפרת רייטן: ולשמחתי, הוא כתב לנו מכתב.

אפרת רייטן: להלן התייחסות משרד הרווחה לסיכום דיון הוועדה מתאריך 13 בדצמבר: "משרד הרווחה והביטחון החברתי יצר תקן ברמת מנהל תחום, דובר ערבית, ב-50% משרה.

אפרת רייטן: ובימים הקרובים המשרה תתפרסם בנציבות שירות המדינה, ויחל תהליך גיוס עובד או עובדת למלא את התפקיד.

אפרת רייטן: " אני רוצה להודות מקרב לב לשר מאיר כהן, שליבו במקום וצעדיו הם כל כך נכונים.

אפרת רייטן: אני מודה לו על כך.

אפרת רייטן: חברת הכנסת אבתיסאם מראענה, בבקשה.

אבתיסאם מראענה: בוקר טוב, גברתי היושבת-ראש, ומה אני אעשה, אני בן אדם אישי, אז אני אגיד, אהובתי, כי אני אוהבת אותה, ואני מקווה שזה הדדי.

אבתיסאם מראענה: מה את אומרת?

אפרת רייטן: את יודעת שכן.

אבתיסאם מראענה: אני מאוד שמחה על ההיענות שלך מהרגע שבאתי אלייך.

אבתיסאם מראענה: הייתי מאוד נסערת על חוויה של נערה בדרום הארץ, שעברה פגיעה כל כך קשה.

אבתיסאם מראענה: זה היה אירוע מאוד מטלטל, ובאתי אלייך נסערת.

אבתיסאם מראענה: אמרתי לך, גברתי היושבת-ראש, אני רוצה ומבקשת שנשים מול העיניים שלנו, ותקדמי את הדיון הזה לגבי הפנימיות והמסגרות החוץ-ביתיות.

אבתיסאם מראענה: הסיפור טלטל אותי גם בגלל שאני חברת הכנסת, וגם זה לא נושא חדש לי.

אבתיסאם מראענה: הסוגיה של פנימיות הוא אחד המסגרות המושתקות כל כך בתוך החברה הערבית.

אבתיסאם מראענה: אף אחד לא רואה אותן.

אבתיסאם מראענה: לא רואים אותן.

אבתיסאם מראענה: יש תחושה שהילדות והילדים, הנערים והנערות האלה, שגדלים בתוך הפנימיות, יש להם חוויה תמידית של בושה, כי אם היה אבא שם ואמא שם, וגב ועורף משפחתי, אז הם לא היו מגיעים וגדלים בתוך הפנימיות והמסגרות האלה.

אבתיסאם מראענה: אם היה כסף בבית, אז הם לא היו צריכים את המסגרות האלה.

אבתיסאם מראענה: זה דוח מזעזע של הממ"מ, אין ספק.

אבתיסאם מראענה: ותודה על הדוח הזה.

אבתיסאם מראענה: הדבר המזעזע והחשש שעולה מתוך הדוח הזה הוא השימוש באלימות ככלי להתמודדות בתוך המסגרות האלה.

אבתיסאם מראענה: כלומר, הילדות והילדים האלה, קטנטנים, נוער, מגיעים מבתים שאין כסף, אין יכולת, אין גב משפחתי, הם נכנסים למסגרת טיפולית שאולי תיתן להם אופק חדש, חיבוק חם, ובסוף מוצאים את עצמם תחת הכלי הרווח מאוד, פשוט אלימות כלפיהם, על מנת להתמודד עם הבעיות שהם סוחבים איתם כל החיים.

אבתיסאם מראענה: ולצערי הרב, אותם נערות ונערים יוצאים מהמסגרות האלה, והם פשוט אבודים.

אבתיסאם מראענה: מצב המשפחה לא משתפר.

אבתיסאם מראענה: החיבוק לא הופך להיות חיבוק חם.

אבתיסאם מראענה: הם מוצאים את עצמם בחוץ, ברחובות.

אבתיסאם מראענה: ובסוף, כמו שאמרת גברתי היושבת-ראש, אמרת את משפט המחץ – אז לא נתפלא שבסופו של דבר, החברה הערבית כיום מתמודדת עם אחוז פשיעה ואלימות כל כך גבוה, כש-42% מהחברה הערבית, הנוער, הילדות והילדים בתוך החברה הערבית, הם בסיכון גבוה.

אבתיסאם מראענה: אז מה אנחנו מצפים?

אבתיסאם מראענה: שהם יגדלו ויהיו מה?

אבתיסאם מראענה: פרופסוריות?

אבתיסאם מראענה: אקדמאיות?

אבתיסאם מראענה: מה אנחנו מצפות שיקרה?

אבתיסאם מראענה: אם האוצר החברתי לא מטופל, אז מה הוא יגדל להיות, בסופו של דבר?

אבתיסאם מראענה: אז זה לא מפתיע אותי שבסופו של דבר, האחוז הכל-כך גבוה בחברה הערבית, הרוב שלו הוא בנים, הם זכרים.

אבתיסאם מראענה: אז הם יגדלו בתוך החברה, ואם אפשר לסחור בסמים, סבבה.

אבתיסאם מראענה: אם זה מקצוע שיהיה, עלא כיפאק.

אבתיסאם מראענה: אם יהיה לו אקדח, למה ל א בעצם, כי זאת בעצם הדרך היחידה שהסלילו אותו מגיל אפס לבחור בה.

אבתיסאם מראענה: אין אלטרנטיבה אחרת.

אבתיסאם מראענה: ואחד הדברים הכי מצערים בתוך הדוח הזה, למצוא שאין מסגרת אחת בתוך כל כך הרבה מסגרות שהיא חלופת מאסר לאותם נערים שבהתמכרויות ופשיעה ופגיעה מינית, ואלימות מינית.

אבתיסאם מראענה: אין חלופת מאסר.

אבתיסאם מראענה: מה אנחנו אומרות?

אבתיסאם מראענה: שהם גדלים עם העבריינים ועם הפושעים ועם העצורים בבתי סוהר?

אבתיסאם מראענה: איפה דבר כזה קורה?

אבתיסאם מראענה: באיזו מדינה?

אבתיסאם מראענה: מה קרה פה?

אבתיסאם מראענה: מדברים איתי על מחסור בכסף, אבל האמת היא, גברתי היושבת-ראש, אני חייבת להגיד לך, זה לא רק כסף.

אבתיסאם מראענה: זה תודעה ותשומת לב.

אבתיסאם מראענה: ואנחנו מסתכלות עלינו פה, מקיימות דיון כל כך קריטי על החברה הערבית.

אפרת רייטן: ואיפה חברי הכנסת הערבים?

אבתיסאם מראענה: לא רק הערבים.

אפרת רייטן: ואיפה חברי הכנסת היהודים?

אבתיסאם מראענה: בדיוק.

אבתיסאם מראענה: איפה אנחנו?

אפרת רייטן: ממשיכים בעצימת העיניים, כאילו הדבר הזה לא קיים.

אפרת רייטן: בוא נטאטא את זה, בוא נמשיך לטאטא את זה לחצר האחורית.

אפרת רייטן: בוא לא נתעסק בזה, ואז זה לא יהיה קיים.

אבתיסאם מראענה: בדיוק.

אפרת רייטן: זו פשוט אשליה אופטית שכולנו בסוף ניתקל חזיתית בקיר הזה.

אפרת רייטן: הנה, אנחנו כבר נתקלים בזה.

אפרת רייטן: וזה ילך ויהיה חריף הרבה יותר.

אפרת רייטן: כל חבר כנסת שנמצא פה עכשיו במליאה ולא נמצא כאן בדיון הזה - -

אבתיסאם מראענה: זאת בושה.

אבתיסאם מראענה: ממש בושה.

אפרת רייטן: האדישות והאטימות באמת חוצה גבולות.

אבתיסאם מראענה: ממש.

אפרת רייטן: אני רוצה לומר עוד מילה, אפרופו מה שאת אומרת, שניסינו לפנות למדריכים, למנהלים, למשפחות, שיבואו ויציגו את התמונה שעליה אנחנו קוראים בכל הדוחות, ואף אחד לא הסכים להגיע.

אפרת רייטן: וזאת גם שאלה, למה הם לא הסכימו להגיע?

אבתיסאם מראענה: כמפיקת סרטים בעבר, רציתי להפיק את האירוע והייתי יכולה להביא לכאן בעיקר נערות, נשים בוגרות, צעירות, שעברו את המסגרות האלה, ולהביא אותן לכאן.

אבתיסאם מראענה: אבל בסופו של דבר, שאלתי את עצמי, ברגע שאני מפיקה אירוע כזה, שפתית, מבחינת עברית, הן לא יכולות להיות פה.

אבתיסאם מראענה: הרוב לא מדברות עברית.

אבתיסאם מראענה: לפני מספר חודשים, בדיוק כשנכנסתי לכנסת, הלכתי לביקור בפנימייה בצפון, אחרי אירוע מחריד של נערה אחת בת 14, חוטפת מכות רצח מאיש מכולת בשכונה.

אבתיסאם מראענה: מכות רצח.

אבתיסאם מראענה: זה היה וידאו ויראלי שהסתובב בכל הארץ.

אבתיסאם מראענה: כולנו הזדעזענו.

אבתיסאם מראענה: כשנכנסתי לכנסת, זה היה מבחינתי הדבר הראשון שאני עושה, והלכתי לבקר בפנימייה.

אבתיסאם מראענה: זה היה פשוט זוועה.

אבתיסאם מראענה: אני חייבת לציין שהבחורה הזאת ישבה מולי - - -

אפרת רייטן: נערה, בת 14.

אבתיסאם מראענה: נערה בת 14 ישבה מולי עם קפוצ'ון על הראש.

אבתיסאם מראענה: אמרתי לה, יש לך תלתלים כמו שלי, תראי לי אותם.

אבתיסאם מראענה: ולקח לה כמה רגעים להוריד את הקפוצ'ון.

אבתיסאם מראענה: ברגע שהיא הורידה את הקפוצ'ון, השיער שלה היה כל כך לבן.

אבתיסאם מראענה: אני לא יודעת, הזנחה, קשקשים, מה שם בדיוק.

אבתיסאם מראענה: היה ריח בחדר של חדר שלא נוקה מעולם.

אבתיסאם מראענה: התנאים של הפנימייה, הכאוס שנמצא שם.

אבתיסאם מראענה: אין כתובת בדיוק.

אבתיסאם מראענה: והכי מזעזע, את מסתכלת בתוך הדוח הזה ואת מגלה שבעצם אין ביקורי פתע, לא קיימים ביקורי פתע בתוך המסגרות האלה.

אבתיסאם מראענה: הדבר הזה מופקר.

אבתיסאם מראענה: באמת, סיפור עצוב.

אבתיסאם מראענה: אבל אני סומכת עלייך, גברתי היושבת-ראש.

אבתיסאם מראענה: אני סומכת גם על עצמי.

אבתיסאם מראענה: אני לוקחת על עצמי את הסיפור הזה, את הסוגיה הזאת של הפנימיות והמסגרות החוץ-ביתיות כנושא הדגל שלי, כי אם הנערות והנערים, והילדות והילדים האלה, לא ימצאו להם כתובת שאנחנו היא הכתובת שלהם, לא יהיה פה עתיד יותר טוב.

אבתיסאם מראענה: תודה לך.

אפרת רייטן: תודה רבה.

אפרת רייטן: בואו נתחיל בסקירה שקיבלנו מהממ"מ.

אפרת רייטן: יושבת כאן עורכת הדוח, בבקשה.

אבתיסאם מראענה: את עשית עבודה מצוינת, אגב.

יונת מייזל: תודה.

יונת מייזל: שלום לכולם.

יונת מייזל: שמי יונת מייזל, ממרכז המחקר והמידע של הכנסת.

יונת מייזל: מסמך זה נכתב לבקשת ועדת העבודה והרווחה של הכנסת, ולבקשת חברת הכנסת אבתיסאם מראענה.

יונת מייזל: והיום במצגת אני אעסוק בפנימיות מלאות לילדים ובני נוער בסיכון שמפעיל משרד הרווחה בחברה הערבית.

יונת מייזל: (הצגת מצגת) כשאני מדברת על פנימיות מלאות, אני מדברת על פנימיות שכוללות לינת לילה, בשונה מפנימיות יום שבהן לא נעסוק היום.

יונת מייזל: כפי שתראו, אנחנו נעסוק בפנימיות שמופעלות על ידי שני גורמים במשרד הרווחה, נציג את פריסת הפנימיות בחברה הערבית, ונתמקד במידת הפיקוח ובתלונות שהתקבלו בפנימיות אלה.

יונת מייזל: אני רק אדגיש שהדגש הוא על המידע שיש בידי משרד הרווחה.

יונת מייזל: כאמור, שני גופים מופקדים על הפעלת הפנימיות.

יונת מייזל: אחד מהגופים הוא אגף חוץ ביתי, משפחה, ילד ונוער והשמות מיוחדות.

יונת מייזל: והגוף השני הוא רשות חסות הנוער.

יונת מייזל: מכיוון שמדובר בפנימיות מסוגים שונים, אני אדבר על כל גורם בנפרד.

יונת מייזל: הפנימיות שבאחריות האגף החוץ-ביתי הן פנימיות טיפוליות ופוסט-אשפוזיות המיועדות למתן מענה למכלול צרכים של ילדים ובני נוער בגילים 6 עד 21, שזקוקים למעטפת חינוכית מחוץ לביתם.

יונת מייזל: אתם יכולים לראות שכיום, ברחבי ישראל, יש 108 פנימיות, 17 מהן בחברה הערבית.

יונת מייזל: מתוך 17 פנימיות בחברה הערבית, 15 הן פנימיות טיפוליות ושתי פנימיות הן פוסט-אשפוזיות.

יונת מייזל: רוב הפנימיות ממוקמות במחוז הצפון או במחוז ירושלים, ובהן מתגוררים רוב הערבים בגילים האלה.

יונת מייזל: עם זאת, במחוז הדרום שבו מתגוררים כחמישית מהערבים בגילים האלה, 6 עד 21, ממוקמות רק 6% מהפנימיות, ולמעשה זו פנימייה אחת.

אפרת רייטן: פנימייה אחת בדרום, וכמה מקומות היא יכולה להכיל?

אפרת רייטן: אתן יודעות?

קריאה: 60.

אפרת רייטן: 60 ילדים.

אפרת רייטן: והיא מלאה?

קריאה: לא.

קריאה: יש בה רק 34 כרגע.

אבתיסאם מראענה: והיא מעורבת.

אבתיסאם מראענה: נכון?

קריאה: כן, בנים ובנות.

יונת מייזל: בשנת התשפ"א היו בפנימיות של אגף חוץ ביתי ברחבי הארץ כ-6,000 חניכים.

יונת מייזל: מהם כ-14% חניכים בחברה הערבית.

יונת מייזל: יש לציין כי שיעור התפוסה הכולל בפנימיות בחברה הערבית עומד על 56%, כאשר יש שונות בשיעור התפוסה בין פנימייה לפנימייה, אשר נע בין 20% בפנימייה לבנים במזרח ירושלים לבין תפוסה מלאה בפנימייה מעורבת בנצרת.

יונת מייזל: המטרה שלנו הייתה להבין מהי מידת הפיקוח של משרד הרווחה בפנימיות בחברה הערבית, וביקשנו לקבל מידע על תדירות הפיקוח בפנימיות.

יונת מייזל: באוקטובר 2021 מסר לנו המשרד כי מדובר בתדירות של אחד לשלושה חודשים, כלומר, פיקוח לא אינטנסיבי בפנימיות.

יונת מייזל: ובינואר 2022, המשרד עדכן אותנו כי בתשובתו נפלה טעות, ומדובר בפיקוח בתדירות של אחד לשלושה שבועות.

יונת מייזל: כלומר, פיקוח אינטנסיבי בכל הפנימיות ללא הבחנה.

יונת מייזל: המשרד לא ציין היכן מעוגנת תדירות זו, באיזה נוהל, ולכן אין לנו היום תשובה ברורה לשאלה מהי תדירות הפיקוח בפנימיות של האגף החוץ-ביתי.

אפרת רייטן: מי יושבת כאן ממשרד הרווחה?

חמה ישראלי שמייסר: שלום, אני חמה ישראלי, מנהלת השירות.

אפרת רייטן: אז זה שלושה שבועות או שלושה חודשים?

חמה ישראלי שמייסר: אחד לשלושה שבועות בכל פנימייה.

אפרת רייטן: וזה מעוגן בנוהל?

חמה ישראלי שמייסר: כן.

אפרת רייטן: בנוהל שמחייב את משרד הרווחה לשלוח מפקחים כל שלושה שבועות?

חמה ישראלי שמייסר: בכל הפנימיות ברחבי הארץ, ללא קשר לאוכלוסייה, אחת לשלושה שבועות יש פיקוח.

אבתיסאם מראענה: אבל לפי הדוח לא כתוב ואין לכם פילוח בדיוק מתי הייתם שם או מה - - -

חמה ישראלי שמייסר: אנחנו נעביר את נתוני הביקורים.

אפרת רייטן: והמפקחים הם דוברי השפה הערבית?

חמה ישראלי שמייסר: חלקם דוברי השפה הערבית.

חמה ישראלי שמייסר: בצפון שלושה מתוך חמישה הם דוברי השפה הערבית.

חמה ישראלי שמייסר: במחוזות אחרים לא.

חמה ישראלי שמייסר: אבל כשעושים ראיונות של ילדים, מצטרפים מפקחים אחרים שהם דוברי השפה.

אפרת רייטן: תודה.

יונת מייזל: ביקשנו מהמשרד לקבל מידע על מספר ביקורי פיקוח בשנים 2018 עד 2021.

יונת מייזל: והמשרד מסר ל נו כי מערכת הפיקוח החלה לפעול רק לאחר שנת 2019, ואיסוף נתונים לוקח זמן רב, אך עד היום לא קיבלנו את הנתונים.

יונת מייזל: כלומר, המשרד הבטיח לשלוח ולא - - -

אפרת רייטן: יש לכם אותם, חמה?

חמה ישראלי שמייסר: אני אעביר אותם.

אפרת רייטן: תעבירי אותם, בבקשה.

אפרת רייטן: יש סיבה למה זה לא עבר?

חמה ישראלי שמייסר: זה עבר למערכת מחשובית, ולקח זמן לאסוף את הנתונים קודם.

חמה ישראלי שמייסר: אבל אנחנו נשלים אותם.

אפרת רייטן: ויש מערכת פיקוח מ-2019, לפי מה שאני מבינה.

חמה ישראלי שמייסר: כן, היא ממוחשבת.

אפרת רייטן: היא ממוחשבת, ולכן לא צריך להיות קושי להעביר להם את הנתונים האלה.

אפרת רייטן: תודה.

יונת מייזל: שאלנו את המשרד גם על התלונות בנושא אלימות והטרדה מינית שהתקבלו בפנימיות שבאחריות אגף חוץ ביתי, וגם כאן אין לנו מידע כי המשרד מסר שמערכת הפיקוח הממוחשבת לא מאפשרת איסוף והפקת נתונים כאלה.

אפרת רייטן: למה?

חמה ישראלי שמייסר: אין לנו מערכת לאירועים חריגים.

אפרת רייטן: אז איך אתם מנטרים ואוספים את המידע על אירועים חריגים?

חמה ישראלי שמייסר: עושים את זה כרגע, לצערי, ברמה פיקוחית יומיומית.

חמה ישראלי שמייסר: אלה לא נתונים שמעובדים ברמה כזאת, ולכן היה קושי להעביר.

אפרת רייטן: אז אין, תכלס.

אפרת רייטן: בואי נגיד את האמת.

חמה ישראלי שמייסר: נכון.

יונת מייזל: עם זאת, במשרד ציינו כי בפנימיות בחברה הערבית יש יותר מקרים שבהם עולה חשש לשימוש בכוח כאמצעי לפתרון בעיות והתמודדות מצד הצוות כלפי חניכים, אך כאמור אין לנו מידע ונתונים כדי לבחון את הנושא.

אפרת רייטן: רק סרטונים ויראליים שאנחנו מוצאים ברשת.

יונת מייזל: ואם אני מסכמת את נושא הפיקוח בפנימיות שבאחריות אגף חוץ-ביתי, למעשה, אין בידינו מספיק מידע, לא על מספר ביקורות ולא על מספר התלונות שהתקבלו, וגם לא על אופן הטיפול בתלונות אלה.

אפרת רייטן: אז כרגע אנחנו מבינים, כמו שציינתי בתחילת הדברים שלי, שכל מה שקשור לחברה הערבית, לטיפול, לביקורת, לאיסוף המידע, לתשומת הלב שבעיקר גם קשורה למרחב האלימות, הטרדות מיניות, כל הדברים האלו, מבחינת משרד הרווחה, הוא לא נתן את דעתו עד היום.

אפרת רייטן: הוא לא ידע לשים את האצבע על זה, ולהגיד, אנחנו אחראים לאיסוף המידע הזה, כמו שאנחנו אוספים, אני בטוחה, בחברה היהודית.

אפרת רייטן: בחברה היהודית יש?

חמה ישראלי שמייסר: לא.

חמה ישראלי שמייסר: המערכת היא אותה מערכת.

חמה ישראלי שמייסר: הנתון הזה חסר בשני המקומות ברמה המחשובית.

חמה ישראלי שמייסר: זה לא קיים בחברה הזאת ולא קיים בחברה ההיא.

חמה ישראלי שמייסר: אנחנו אמונים על פיתוח הדבר הזה כרגע.

חמה ישראלי שמייסר: אני כן יכולה להגיד שברמת הפיקוח והעבודה השוטפת, אנחנו לא רואים שינוי במסמנים במערכת הרף שלנו על ילדים באחוזים גבוהים יותר של פגיעות מיניות בחברה היהודית או בחברה הערבית.

חמה ישראלי שמייסר: אנחנו כן רואים שאופי התלונות על אלימות בצוות עצמו, של הצוות עצמו, כן יותר גבוה בחברה הערבית.

אפרת רייטן: זאת אומרת, יש אלימות מצד הצוות כלפי הילדים שנמצאים - - -

חמה ישראלי שמייסר: כן, כמו שאמרה חברת הכנסת אבתיסאם מראענה בצדק.

חמה ישראלי שמייסר: אנחנו כן רואים דיווחים יותר גבוהים שם של ילדים על אלימות של צוות.

חמה ישראלי שמייסר: אנחנו עושים המון פעולות - - -

אפרת רייטן: כמה?

אפרת רייטן: יש לכם כמות של תלונות כאלה בשנה?

חמה ישראלי שמייסר: אני חושבת ששליש יותר מאשר בחברה הכללית.

אפרת רייטן: ואז איך הן מטופלות על ידיכם?

חמה ישראלי שמייסר: אנחנו עסוקים מאוד בלתת הכשרות לצוותים האלה.

חמה ישראלי שמייסר: אנחנו מתאימים את ההכשרות האלה לדוברי השפה הערבית עם אנשי מקצוע מהתחום שדוברים את השפה, כי כמו שאמרה חברת הכנסת, לא כל המדריכים הם דוברי עברית.

חמה ישראלי שמייסר: חוץ מההכשרות הייעודיות לשפה הערבית, אנחנו מכניסים יותר הטמעה יחד עם עובדים סוציאליים לחוק נוער, על המשמעות של חובת הדיווח, על ההיכרות עם המושגים האלה בקרב המדריכים והצוותים כדי להעלות את המודעות - - -

אפרת רייטן: אני רק מנסה להבין.

אפרת רייטן: אם אתם יודעים במשרד הרווחה שיש אלימות מוגברת, תלונות מוגברות מצד הילדים בחברה הערבית, מה הטיפול שלכם מעבר להכשרות האלה?

אפרת רייטן: אתם מבינים שיש שם בעיה אמיתית.

אבתיסאם מראענה: אני אגיד לך, גברתי היושבת-ראש, מה הבעיה.

אבתיסאם מראענה: הבעיה היא שמאז 2015 בעצם לא עודכן הנוהל של התעריפים של אותם מדריכים ומדריכות, מטפלים ומטפלות.

אבתיסאם מראענה: זה מה שקראתי לפי הדוח, וגברתי מהממ"מ בטח תתייחס לזה, ואני אשמח שתהיה לה התייחסות.

אפרת רייטן: אבל את, גם אם היית מקבלת עשירית מהסכום הזה, לא היית מרימה יד על ילד.

אבתיסאם מראענה: אני לא הייתי מרימה יד, אבל זה בעצם סימן שאומר, לא אכפת לנו.

אבתיסאם מראענה: חמה, מצד אחד, את אומרת, אנחנו לא מפלים מבחינת הנתונים והפיקוח בין החברה היהודית לחברה הערבית.

אבתיסאם מראענה: מצד שני, את כן אומרת, אנחנו כן רואות ורואים שבתוך החברה הערבית יש יותר אלימות של הצוות המטפל כלפי אותם חניכים וחניכות.

אבתיסאם מראענה: אז הפרמטר הזה קיים מול העיניים, אבל אתם לא עושים שום דבר, והעיקר שהפיקוח הוא שווה.

אבתיסאם מראענה: ומצד שני, אני רואה לפי דוח הממ"מ, השכר של אותם מטפלים ומטפלות לא עודכן לפי מה שקורה בחברה היהודית.

אבתיסאם מראענה: אז כשאת מכשירה ומביאה מטפלות ומטפלים ומדריכים, כשהשכר שלהם – אין לי מושג כמה הוא לשעה, בטח שכר מינימום – אז מה אנחנו בעצם אומרים לאותם מטפלים ומטפלות?

אבתיסאם מראענה: מה אנחנו נותנים לאותם ילדות וילדים כשאנחנו מכשירות אנשים – אני לא יודעת מה סוג ההכשרה וכמה הכשרות, איזה סוגי הכשרה, מהי תדירות ההכשרה, מה התקציבים שאתם נותנים.

אבתיסאם מראענה: זה משהו שאני אשמח מאוד לדעת.

אפרת רייטן: אנחנו נסיים עם הממ"מ ואז נעבור אלייך, חמה.

יונת מייזל: המשרד העלה בפנינו גם קשיים מרכזיים שהוא מתמודד איתם בתחום ההשמות החוץ-ביתיות בחברה הערבית, וחלק מהקשיים נובעים מהמאפיינים התרבותיים של החברה הערבית.

יונת מייזל: לדוגמה, שלא נהוג להוציא ילד מהמשפחה בחברה הערבית.

יונת מייזל: קושי נוסף שהוא העלה קשור למחסור במשפחות אומנה בחברה הערבית, וגם קשיים בגיוס כוח אדם ובהכשרות של כוח האדם הקיים.

יונת מייזל: את כל הקשיים אנחנו מפרטים במסמך ותוכלי לראות אותם.

יונת מייזל: כעת אני אעבור למסגרות חוץ-ביתיות שבאחריות הגורם השני במשרד – רשות חסות הנוער.

יונת מייזל: מדובר במסגרות בעלות אופי שונה המיועדות לטיפול סמכותי כופה בילדים בני 12 עד 18 הנמצאים במצבי סיכון, סטייה חברתית ועבריינות, וכל ניסיונות הטיפול הקודמים בהם כשלו.

יונת מייזל: כפי שאתם יכולים לראות, בצד ימין של השקף מדובר בסוגים שונים של מסגרות, ובהן פנימיות, קהילות טיפוליות, הוסטלים, מעונות ממשלתיים ומסגרות לחלופת מעצר.

יונת מייזל: כיום יש ברחבי ישראל 48 מסגרות כאלה, כאשר שש מהן פועלות בחברה הערבית.

יונת מייזל: מתוך שש המסגרות בחברה הערבית, שלוש מסגרות הן מעונות ממשלתיים ושלוש מסגרות הן הוסטלים.

יונת מייזל: כלומר, אין כיום קהילות טיפוליות וחלופות מעצר שפועלות בחברה הערבית.

אפרת רייטן: אין חלופות מעצר וקהילה טיפולית כרגע בחברה הערבית?

יונת מייזל: נכון.

אפרת רייטן: חמה, יש לכם את הנתונים היחסיים?

אפרת רייטן: אנחנו מדברים כאן על 48 מסגרות בסך הכול, ומתוכן שש.

אפרת רייטן: האם זה בהלימה וביחסיות גם למספר הילדים בחברה היהודית ובחברה הערבית שזקוקים למסגרות האלה?

סוזן דסוקי: אני לא חושבת שיש לנו מספיק מסגרות לחברה הערבית.

סוזן דסוקי: אני סוזן דסוקי, מנהלת האגף החוץ-ביתי במינהל תקון.

סוזן דסוקי: הערה כללית לפרוטוקול – האגף החוץ-ביתי קיים בשני המינהלים: בשח"א, שירותים חברתיים ואישיים, שמייצגים את הפנימיות, ואצלנו שמייצגים את המסגרות של טיפול סמכותי כופה במינהל תקון, וזו האוכלוסייה שנמצאת על קצה-קצה הרצף התפקודי-חינוכי.

סוזן דסוקי: חסות הנוער זה בעצם רשות שנמצאת תחתיי, תחת האגף החוץ-ביתי שלי.

סוזן דסוקי: יש יותר מ-48 מסגרות.

סוזן דסוקי: אנחנו בגדילה מתמדת.

סוזן דסוקי: יש 50 ומשהו מסגרות בחסות הנוער, ואכן יש שש מסגרות לחברה הערבית.

אפרת רייטן: בלבד, צריך להגיד.

סוזן דסוקי: בלבד.

סוזן דסוקי: יש שני מעונות נעולים ממש, אחד לבנים ואחד לבנות.

אפרת רייטן: שניהם בצפון, אני מניחה.

סוזן דסוקי: שניהם בצפון, ויש עוד מעון ממשלתי שמתנהג כמו מעון נעול, למרות שאין שם נעילה ממש.

סוזן דסוקי: הוא באחווה, בעכו.

סוזן דסוקי: יש שלושה.

סוזן דסוקי: וכפי שנאמר פה, יש שלושה הוסטלים.

סוזן דסוקי: אני רק אגיד גם שיש שני מקלטים, אחד בדרום ואחד בצפון, שמקבלים את האוכלוסייה הערבית, את הבנות באוכלוסייה הערבית, מקלטים, כלומר, למקרי חירום וקצה ממש.

סוזן דסוקי: אני אתייחס לקהילה טיפולית.

סוזן דסוקי: אנחנו עתידים לצאת במכרז לקהילות טיפוליות לנוער בחסות הנוער.

אפרת רייטן: אבל אין כרגע.

סוזן דסוקי: אין כרגע, אבל לראשונה במכרז אנחנו נגדיר צורך.

סוזן דסוקי: הגדרנו כבר.

סוזן דסוקי: הטיוטות של המכרז כמעט מוכנות, של קהילה טיפולית ייעודית לחברה הערבית.

סוזן דסוקי: אני רק אגיד במאמר מוסגר, שקהילה טיפולית למבוגרים ערבים יש רק אחת בכל הארץ.

סוזן דסוקי: אז הפערים הם לא רק בתחום הנוער.

סוזן דסוקי: הם פערים כלליים.

אפרת רייטן: הפערים הם כלליים, אבל אפשר לצמצם את הפערים האלה.

אפרת רייטן: אם צריך, זה בטוח שיש כאן הסכמה מלאה בשולחן.

אפרת רייטן: אני חושבת שזה האיך.

אפרת רייטן: האיך הוא כרגע סימן השאלה שלנו, כי חלופת מעצר שאין, קהילת טיפולית שאין – הרי אין לי ספק שאם אני אדבר בשפה של יסמין או בשפה של אבתיסאם, אני אגיע אליהן הרבה יותר מאשר אם אני אדבר בשפה שלי, כי כל אחת יש לה את השפה שלה.

אפרת רייטן: וגם במקרה הזה, אין לי ספק, וכמו שאמרה קודם אבתיסאם כל כך נכון, יש שם – לא אמרת בושה, אבל דיברת על זה שלא רוצים להגיד שאני באה מבית קשה, ואין לי אבא ואין לי אמא.

אבתיסאם מראענה: בושה.

אבתיסאם מראענה: כן, מתביישים.

אפרת רייטן: זאת אומרת, אין לי ספק שהבעיה כאן היא הדרך, היא האמצעי, להגיע ולקרב את האנשים האלה ולתת להם עזרה.

אפרת רייטן: אני בטוחה שהם רוצים את העזרה הזו, רק צריך לדעת איך להגיע אליהם.

אפרת רייטן: אין לי ספק שפה הבעיה.

אפרת רייטן: תיכף אני אשמע ממך עוד.

אפרת רייטן: מהממ"מ, בואי נמשיך, בבקשה.

יונת מייזל: אמרנו שיש שש מסגרות שפועלות בחברה הערבית.

יונת מייזל: באשר לפריסה הגיאוגרפית שלהן, חמש מתוך שש מסגרות נמצאות במחוז הצפון, ומסגרת אחת שהיא הוסטל לנערים ממוקמת במחוז ירושלים.

יונת מייזל: כלומר, במחוז הדרום אין כיום מסגרות חסות הנוער בחברה הערבית.

אפרת רייטן: אז מה עושים עם הילדים מהדרום?

קריאה: הילדים מהדרום הולכים למסגרות בצפון.

אפרת רייטן: בצפון, הרחק מהמשפחות שלהן.

אפרת רייטן: נורא.

יונת מייזל: בנובמבר 2021 היו במסגרות בחברה ערבית 112 חוסים, ואין לנו נתון לגבי מספר כלל החוסים נכון לנובמבר.

יונת מייזל: אבל אם מחשבים את שיעור החוסים הערבים ממספר החוסים הכללי בפנימיות חסות הנוער בתקופה מינואר עד אוקטובר 2021, יוצא שכ-7% מהחניכים הם ערבים.

יונת מייזל: שיעור התפוסה הכולל במסגרות חסות הנוער בחברה הערבית עומד על 80%, וגם במקרה זה ניתן לראות שיש שונות בשיעור התפוסה אשר נע בין 44% בהוסטל לנערים בירושלים לבין תפוסה מלאה במעון ממשלתי לנערים בעכו.

אפרת רייטן: כלומר, יש מקום.

אפרת רייטן: יש מקומות פנויים במקומות האלו.

אבתיסאם מראענה: כן, אבל אני רק אשים את זה כהערה שגם רשמתי אותה.

אבתיסאם מראענה: מצד אחד, לפי הממצאים, אנחנו רואות שאחוז הילדים בסיכון בחברה הערבית הוא מאוד-מאוד גבוה, הוא לא הולם את התפוסה של אותן מסגרות.

אבתיסאם מראענה: אני פותחת כאן סוגריים, ואני אשמח שסוזן תיתן לי תשובה – יכול להיות שלא כולם באמת רוצים להגיע לאותן פנימיות, או שולחים אותם לפנימיות מתוך מקום של סטיגמה, מרחק.

אבתיסאם מראענה: אין במרכז בין הצפון לבין הדרום, באמצע, כל החברה הערבית באמצע, לא קיים שום מרכז בעצם מהצפון עד הדרום.

אבתיסאם מראענה: אז יכול להיות שכל המסגרות האלה לא באמת מונגשות, גם ברמה שפתית, גם ברמה תרבותית, גם המלחמה בסטיגמה כלפי אותן מסגרות?

סוזן דסוקי: המסגרות שלנו הן מסגרות שמגיעים אליהן הקטינים והקטינות, ובעיקר הקטינות, כשכלו כל הקצים.

סוזן דסוקי: הם מגיעים בצו של בית המשפט, כשיש צו של נזקקות, כשהבית לא יכול יותר להכיל את הילדים האלה.

סוזן דסוקי: אז יש את הקושי הזה.

סוזן דסוקי: בחברה הערבית הרבה יותר קשה להגיד ויתרתי על הילד שלי, ואני עכשיו מוכן לשלוח אותו לאיזשהו מעון נעול וכולי.

סוזן דסוקי: הבנים הם יותר בפרופיל הפלילי, והבנות הן יותר בפרופיל של הנזקקות, של התנהגות מינית לא מותאמת, של בריחות, של פגיעה עצמית קשה מאוד.

סוזן דסוקי: אז מלכתחילה אנחנו רואים שיש פער בין המציאות לבין היכולת להגיד, אנחנו צריכים שהרשויות יעזרו לנו לתת מענה לילדים שלנו.

סוזן דסוקי: ויש סטיגמה, כן, למעונות נעולים.

סוזן דסוקי: אני לא יודעת אם זה הזמן הנכון להתייחס לזה, אבל אני אגיד שלפני חודש נכנס ממונה על המעונות החדש, ואנחנו הולכים לעשות רה-ארגון, ממש חריש, בקונספט, בתפיסה של חסות הנוער.

סוזן דסוקי: ובהתאם לכך גם להתאים את כלל המענים לכלל האוכלוסיות.

סוזן דסוקי: יש עוד אוכלוסיות, לצערי, שאני חושבת שצריכות התייחסות; אוכלוסייה של ילדים שנמצאים בקצה, והם מונמכים קוגניטיבית, למשל.

סוזן דסוקי: אבל בהחלט האוכלוסייה הערבית צריכה לקבל מענים מורכבים יותר.

אבתיסאם מראענה: טוב, תתכונני שאני אתלבש עלייך.

סוזן דסוקי: אהלן וסהלן.

אפרת רייטן: גם אבתיסאם הולכת לשבת אצלכם.

אפרת רייטן: תכינו לה משרד.

אפרת רייטן: אני מקדימה את המאוחר, אבל תיכף נשמע כאן את הסיוע המשפטי – חובה ללכת איתו יד ביד בכל הרה-ארגון הזה שעליו אתם מדברים.

אפרת רייטן: אין לי ספק שמדובר כאן על חובה אמיתית.

יונת מייזל: גם במקרה הזה ביקשנו ללמוד על מידת הפיקוח ועל התלונות שהתקבלו בפנימיות חסות הנוער.

יונת מייזל: אפשר לראות שיש הבחנה בין מעונות ממשלתיים לבין יתר המסגרות המופעלות במיקור חוץ מבחינת הפיקוח, כאשר במעונות ממשלתיים הפיקוח נעשה על ידי מפקחי השמה, והתדירות שלו היא אחד לשלושה שבועות.

יונת מייזל: וביתר מסגרות חסות הנוער, שכאמור, מופעלות במיקור חוץ, תדירות הפיקוח נקבעת בהתאם לתעדוף שנעשה על ידי ממונה מחוזי ובאישור הנהלת מחוז.

יונת מייזל: והפיקוח נעשה על ידי מפקחים מחוזיים.

יונת מייזל: כלומר, ממידע זה אנחנו לא יודעים מה תדירות הפיקוח ביתר המסגרות.

אפרת רייטן: אז גם פה יש לנו בעיה עם הפיקוח.

אפרת רייטן: אין לי ספק שאם היה פיקוח כמו שצריך, היינו שומעים על הרבה יותר מקרים ממה שאנחנו כרגע מדווחים.

יונת מייזל: בנוסף על כך, ישנן ביקורות פתע שאמורות להתקיים פעמיים בשנה בכל מסגרת.

יונת מייזל: המשרד העביר אלינו נתונים על מספר ביקורות בחלק מהמסגרות, ואנחנו מציגים את זה במסמך.

יונת מייזל: אך צריך להבין שמדובר בתמונה חלקית.

אפרת רייטן: אז זה ציון נכשל בעניין הזה.

סוזן דסוקי: אני אתייחס לביקורי הפתע ואגיד שאנחנו עושים הרבה יותר.

סוזן דסוקי: ושר הרווחה בעצמו והמנכ"לית בעצמה, הם כמעט פעם בשבוע בביקור פתע במסגרת כזאת או אחרת של משרד הרווחה.

אפרת רייטן: מעולה.

אפרת רייטן: אבל זה משהו שהתחיל בחודשים האחרונים, אם אני לא טועה.

אפרת רייטן: צריך לומר גם את זה ביושר.

סוזן דסוקי: נכון.

יונת מייזל: אנחנו ביקשנו מהמשרד גם מידע על תלונות בנושא אלימות והטרדה מינית במסגרות חסות הנוער בחברה הערבית, וממידע זה עולה כי היו תשע תלונות בנושא הטרדה מינית או פגיעה מינית.

יונת מייזל: מתוך תשע תלונות אלה, בארבעה מקרים הוגשה תלונה למשטרה.

אפרת רייטן: תשע תלונות במשך כמה זמן?

סוזן דסוקי: ביקשנו נתונים עבור השנים 2018 עד 2021.

אפרת רייטן: אז במשך ארבע שנים היו תשע תלונות.

אפרת רייטן: מה אני אגיד לך, זה גן עדן.

אפרת רייטן: אם זה תשע תלונות בלבד בארבע שנים, אז מצבנו מעולה.

אפרת רייטן: בואו לא ניגע.

אפרת רייטן: בואו לא נתקן.

אפרת רייטן: הכול פשוט מעולה.

יונת מייזל: אז מתוך ארבע תלונות שהוגשו למשטרה, בשני מקרים התיקים נסגרו.

יונת מייזל: במקרה אחד, הנאשם מרצה תשע שנות מאסר בפועל.

יונת מייזל: ובמקרה נוסף, המתלוננת החליטה להגיש תלונה למשטרה, אבל אנחנו לא יודעים אם זה נעשה בפועל.

אבתיסאם מראענה: אני אשאל את השאלה לכל החברות שיושבות כאן, ואיזה מדהים שכולן נשים פה ואין גבר אחד שמטפל בעניינים של נוער.

אבתיסאם מראענה: אבל הכול טוב.

אבתיסאם מראענה: הסיפור של פגיעה מינית כלפי נערות חוסות, זה קורה על ידי צוות?

אבתיסאם מראענה: יש לנו פילוח?

אבתיסאם מראענה: מה הפגיעה?

אבתיסאם מראענה: מאיפה זה מגיע?

אבתיסאם מראענה: והאם זה קורה בתוך המסגרת עצמה?

אבתיסאם מראענה: בלי מספרים, אבל אני רוצה להבין.

סוזן דסוקי: אני שבעה חודשים בתפקיד, וממה שאני מכירה, רוב הפגיעות המיניות נעשות בין החוסים עצמם.

סוזן דסוקי: ויש הפרדה מגדרית טוטאלית, בוודאי במסגרות של המעונות הנעולים.

סוזן דסוקי: אבל כל המסגרות של חסות הנוער הן בהפרדה מגדרית טוטאלית והפגיעות נעשות בין החוסים עצמם.

סוזן דסוקי: אבל זה לא אומר שאין גם לפעמים תלונות על התנהגות מינית לא מותאמת או על פגיעה מינית מצד אנשי צוות, וכשזה קורה, ההנחיה היא מידית להשעות ולהגיש תלונה במשטרה כמובן.

סוזן דסוקי: גם יש חובת דיווח.

סוזן דסוקי: אנחנו לא מחכים שהמתלוננת תרצה או לא תרצה.

סוזן דסוקי: אנחנו מדווחים גם לעו"ס לחוק, וגם בעצמנו מדווחים למשטרה.

אפרת רייטן: ראינו מקרה אחר לחלוטין של ההתעללויות בבני ציון, שנחשפו בזכות עובדים סוציאליים ובזכות המצלמות שהיו שם.

אפרת רייטן: גם בפנימיות ובמוסדות חוץ יש את אותם גורמים מפקחים.

אפרת רייטן: האם יש גם מצלמות?

סוזן דסוקי: כן, במסגרות שלי, במעונות הנעולים, יש מצלמות בחלל הציבורי, כמובן.

סוזן דסוקי: לא בחדרים של החוסים.

סוזן דסוקי: אבל אני חייבת להגיד שהמסגרות שלנו, בחסות, הן מסגרות קטנות מאוד.

סוזן דסוקי: אלה מסגרות שיש בהן אפילו לא 60.

סוזן דסוקי: בירכא ובג'וליס, במעונות הנעולים, יש 24 בכל מסגרת, יש שתי קבוצות.

סוזן דסוקי: כלומר, ההדרכה וכוח אדם הוא כמעט אחד על אחד מבחינת המספר של מדריך וחוסה.

סוזן דסוקי: זה מאוד אינטנסיבי, הנוכחות של אנשי צוות מגוונים, לא רק מדריכים, אלא גם עובדים סוציאליים.

אפרת רייטן: אבל יש מישהו שרואה את הסרטים מהמצלמות פעם בכמה זמן?

אפרת רייטן: מבצע איזשהו פיקוח, אפילו יזום?

סוזן דסוקי: המשרד כרגע מחדד את ההנחיות בעניין הזה.

סוזן דסוקי: יש איזושהי לקונה חוקית, גם משפטית, של למי כן יש סמכות לראות את הסרטונים וכולי.

אפרת רייטן: נכון.

אפרת רייטן: סיגל מורן, המנכ"לית שהייתה כאן בשבוע שעבר סיפרה על זה, והיא אמרה שהיא מטפלת בעניין הזה.

סוזן דסוקי: זה לגמרי בטיפול.

אפרת רייטן: מצוין.

סוזן דסוקי: אבל אני חייבת להגיד שגם אנחנו כאנשי מטה, אנחנו לא מסתפקים בזה שיש פיקוח.

סוזן דסוקי: אנחנו מקיימים ימי עבודה בתוך המעונות עצמם כדי להרגיש את המקום, כדי להיות עוד איזשהו גוף מפקח.

אפרת רייטן: אבל כשאני חושבת לעצמי ללכת לבקר, אני אומרת, עכשיו הם יצחצחו את המקום ויעשו לי מעין הצגה.

סוזן דסוקי: אנחנו לא תמיד מתריעים מראש.

קריאה: בכל מקום.

קריאה: לא רק שם.

אפרת רייטן: אני לא אמרתי שזה רק שם.

אפרת רייטן: אני אומרת שתמיד כשבא אח"מ, אז עושים צחצוח למקום.

אפרת רייטן: כמו בצבא, מגיע מפקד בכיר, כל החיילים עובדים 48 שעות לפני זה.

סוזן דסוקי: לכן ל שר יש מדיניות מאוד ברורה של ביקורי פתע, וזה לגמרי קורה.

אפרת רייטן: אבל אני, כשרציתי לעשות ביקור, אז מיד הצמידו לי אנשים ממשרד הרווחה.

אפרת רייטן: למה?

סוזן דסוקי: יש נוהל של ביקור אח"מים, חברת הכנסת מראענה מכירה אותו גם, שברגע שיש בקשה אז זה ביקור מתוכנן.

סוזן דסוקי: ויש ביקורי פתע, שאף אחד לא מתאם את הביקור.

סוזן דסוקי: אנחנו פשוט - - - בתוך המסגרת.

אפרת רייטן: טוב.

אפרת רייטן: שקף אחרון?

יונת מייזל: היו עוד חמש נערות שהתלוננו על פגיעה, ולא ידוע לנו באיזה סוג פגיעה מדובר וכיצד היא טופלה.

יונת מייזל: וגם בהקשר לנושא אלימות, היו שישה אירועי אלימות, כולם באותה מסגרת, ובשני המקרים הוגשה תלונה במשטרה, ויתר המקרים טופלו במסגרת באמצעי המשמעת שעומדים לרשות אותה מסגרת.

אימאן ח'טיב יאסין: ומה קרה עם התלונות במשטרה?

אפרת רייטן: זה השקף האחרון?

אפרת רייטן: בואי נעבור לאחרון.

אימאן ח'טיב יאסין: שאלתי שאלה, בבקשה.

אפרת רייטן: היא פשוט סיפרה על זה לפני שנכנסת.

אפרת רייטן: את רוצה שנחזור על זה?

אימאן ח'טיב יאסין: לא, לא.

אימאן ח'טיב יאסין: שאלתי שאלה מה קרה לאותם?

אימאן ח'טיב יאסין: - - -

אפרת רייטן: כן, כן.

אפרת רייטן: היו שם תשע תלונות בנושא הטרדה ופגיעה מינית.

אפרת רייטן: מתוכן ארבע הוגשו למשטרה, ואחת מהן הסתיימה במאסר של תשע שנים.

אפרת רייטן: והשנייה מה?

יונת מייזל: בשני המקרים התיקים נסגרו, ובמקרה הרביעי אנחנו יודעים שהמתלוננת החליטה להגיש תלונה למשטרה, אך לא יודעים אם היא עשתה את זה בפועל.

אבתיסאם מראענה: וששת אירועי האלימות, כולם באותה מסגרת - - -

אפרת רייטן: מה עם המסגרת הזו?

אבתיסאם מראענה: בדיוק.

אבתיסאם מראענה: האם יש מסגרת שנסגרת?

אבתיסאם מראענה: מסגרת כללית או מסגרת ספציפית?

אבתיסאם מראענה: על מה אנחנו מדברות?

אפרת רייטן: שאלה טובה.

סוזן דסוקי: אפרופו הדיון הקודם שהיה אצל יו"ר ועדה לפני שבוע, בענייני חסות הנוער וכולי, והטענות שנסגרות מסגרות בחסות הנוער – נסגרו מסגרות שהיה צריך לסגור אותן בחסות הנוער.

סוזן דסוקי: המדיניות של השנתיים האחרונות לא לסגור מסגרות, אלא כן להדק את הפיקוח וכן לתת את הכלים למסגרת ולצוות כדי שייתנו את המענה הטוב ביותר למקבלי השירות.

סוזן דסוקי: זה מה שאני יכולה להגיד כמדיניות שלנו.

אפרת רייטן: והסיפור של כולם באותה מסגרת, אנחנו מדברים על אותה פנימייה?

סוזן דסוקי: אני לא מכירה את האירוע הזה.

סוזן דסוקי: זה כנראה משהו ישן.

סוזן דסוקי: אני יכולה לברר אותו תוך כדי ולתת תשובות.

אימאן ח'טיב יאסין: מה זאת אומרת ישן?

סוזן דסוקי: אני חצי שנה בתפקיד, אז אני לא מכירה - - -

אפרת רייטן: יונת, את יודעת להגיד על מה מדובר?

יונת מייזל: אנחנו ביקשנו נתונים על שנת 2018 עד 2021 - - -

אפרת רייטן: אז זה לא ישן.

אפרת רייטן: זה משלוש השנים האחרונות.

יונת מייזל: זה לא משהו שאני מכירה.

אפרת רייטן: אז אני רוצה לדעת, נודה לשמוע מה עלה בגורלה של אותה מסגרת שהיו בה שישה אירועי אלימות, איזו פעילות עשה משרד הרווחה?

אימאן ח'טיב יאסין: וגם מה סוג האלימות שהייתה?

אימאן ח'טיב יאסין: מי היה הכתובת בתוך המסגרת לאלימות הזאת?

יונת מייזל: גם במקרה הזה המשרד העלה בפנינו קשיים שהוא מתמודד איתם בתחום הפעלת מעונות חסות הנוער בחברה הערבית.

יונת מייזל: כאן עולה נושא התקציב שלאורך השנים לא היה והיו השלכות קריטיות לכך בכל התחום ובפרט על המעונות בחברה הערבית.

יונת מייזל: וגם כאן עולה נושא כוח אדם והקשיים בגיוס מדריכים בגיוס כוח אדם חדש, בעיקר מדריכים.

יונת מייזל: וגם נושא התקציב לצורך הכשרות והשתלמויות של הצוות.

אימאן ח'טיב יאסין: אני חייבת להגיד כאן משהו.

אפרת רייטן: רגע, אבל היא רק תסיים.

אפרת רייטן: משפט אחרון.

יונת מייזל: אז בעצם המסמך שלנו מאפשר ללמוד על היקף המסגרות בחברה הערבית, אבל כמו שהצגתי במהלך כל המצגת, אין בידינו די מידע על מידת הפיקוח ומידע על תלונות שהתקבלו וגם על אופן הטיפול בהן.

יונת מייזל: תודה רבה.

אפרת רייטן: קודם כל, תודה רבה לך ולכל הצוות מקרב לב על העבודה המסורה והמקצועית והיסודית.

אפרת רייטן: אנחנו מודים לכם מאוד.

אפרת רייטן: נמשיך לעבוד בשיתוף פעולה מלא גם בהמשך הדיונים שלנו.

אפרת רייטן: הערה ראשונה וברורה שעולה מהדברים ומהמחקר שערך הממ"מ של הכנסת, הוא היעדר – בסוף סיכמה את זה יפה יונת מייזל, שמדובר כאן על היעדר נתונים, כלומר, היעדר של פיקוח, היעדר של איסוף, היעדר של תשומת לב, כשמדובר כאן בחברה או באירועים שצריך לטפל בהם באופן ייעודי, בנפרד, לתת את הדעת.

אפרת רייטן: גם לאסוף באופן רציני את החומרים והמידעים בצורה הרבה יותר מפוקחת, הרבה יותר מפורטת, עם תשומת לב, עם האנשים המתאימים שידעו גם לאסוף את המידע וגם לנתח אותו.

אפרת רייטן: וכמובן, פיקוח הרבה יותר יעיל והשמה של הדברים האלה.

אפרת רייטן: רצית לומר משהו?

אימאן ח'טיב יאסין: כן, אם אפשר.

אימאן ח'טיב יאסין: בוקר טוב לכולם.

אימאן ח'טיב יאסין: אני מברכת מאוד על הדיון הזה.

אימאן ח'טיב יאסין: למען גילוי נאות, אני עובדת סוציאלית, וההתמחות הראשונה שלי היא עם נוער בתקון, נערים ונערות.

אימאן ח'טיב יאסין: בעשור הראשון לעבודה המקצועית שלי ניהלתי מרכז יום לנערות במצוקה, ואני מכירה את הדברים מקרוב.

אימאן ח'טיב יאסין: נכון שעברו הרבה שנים מאז, אבל אני עוד לא התנתקתי מהמקום הזה.

אימאן ח'טיב יאסין: אני עדיין מלווה את הנושאים של הנערים והנערות, גם בהיותי מנהלת מתנ"ס.

אימאן ח'טיב יאסין: ויש דברים מאוד קשים שקורים בתוך החברה הערבית.

אימאן ח'טיב יאסין: א' כל, המחסור במסגרות שמיועדות לחברה הערבית.

אימאן ח'טיב יאסין: ואני חושבת שהטענה הזאת, אין תקציבים ואין מספיק מסגרות – די, אי אפשר להמשיך עם הדבר הזה ולהגיד את זה עוד ועוד.

אימאן ח'טיב יאסין: הדבר השני, גם בתוך המסגרות אני חושבת שאנחנו צריכים לדאוג למסגרות מותאמות לפי הצרכים של אותם נערים ונערות.

אימאן ח'טיב יאסין: אי אפשר להביא נערים שאין להם מסגרת של בית נורמלי שיכולים לחיות בתוכו, אבל הם עוד לא הידרדרו למקומות קשים ואין להם עבירות, ולשים אותם ביחד, כי שם זה יכול להיות בית ספר ללמוד את כל הדברים ביחד ולצאת משם עם כל המגוון.

אפרת רייטן: ברור.

אפרת רייטן: נכון.

אימאן ח'טיב יאסין: זו בעיה בפני עצמה.

אימאן ח'טיב יאסין: ואני חושבת שאין שום סיבה בעולם לא לעשות את הדבר הנכון בסוגיה הזו.

אימאן ח'טיב יאסין: הדבר השלישי, מדברים על מחסור בכוח אדם.

אימאן ח'טיב יאסין: א', כולנו יודעים שכל הנושא של תנאי העסקה של עובדים סוציאליים הוא על הפנים.

אימאן ח'טיב יאסין: וגם בנושא הזה, למרות ההבטחות, אנחנו לא ראינו מה באמת, ובשנה שעברה ראינו את השביתה של העובדים הסוציאליים.

אימאן ח'טיב יאסין: ובסוף, זה לא הביא לשום שינוי.

אימאן ח'טיב יאסין: אז אם אנחנו מדברים גם על הדרג המקצועי וגם על המדריכים שבעיניי הם גם צריכים להיות דרג מקצועי, שמקבלים גם הכשרה ספציפית לעבוד במקום הזה, כי בעיניי, כששמים בני נוער בתוך מסגרת, זו הזדמנות לרשויות לקחת את האדם הזה, הנער או הנערה, ולתת לו את כל האפשרויות שבעולם לצאת משם עם ארגז כלים לחיים יותר טובים ועם יותר הזדמנויות לחיים.

אפרת רייטן: נורמטיביים.

אפרת רייטן: שיהיה חלק מהחברה.

אימאן ח'טיב יאסין: ולכן צריך גם את תנאי ההעסקה של המדריכים, וגם תמריצים למקום הזה.

אימאן ח'טיב יאסין: הנושא של הפגיעה והאלימות, לצערי הרב, אני אומרת את זה בכאב גדול – מגיעים לשם בני נוער, במיוחד נערות, שעברו טראומות קשות מאוד.

אימאן ח'טיב יאסין: ואם אנחנו נדבר על פגיעות מיניות, אז זה כבר מצריך טיפול רגשי נפשי עמוק.

אימאן ח'טיב יאסין: אנחנו מכירים את התופעה של נקמה עצמית והרס עצמי, כאילו נקמה באחרים, אבל הורסת את עצמי במקום הזה.

אפרת רייטן: נכון.

אימאן ח'טיב יאסין: ולכן צריך גם במקום הזה לשים עין על הדברים.

אימאן ח'טיב יאסין: אנחנו נראה בני נוער ונערות מתוך המקום של הרס עצמי ונקמה באחרים, מדרדרים עצמם ונותנים אפשרויות, ושם בחשיכה קורים כל מיני דברים.

אימאן ח'טיב יאסין: זה כואב.

אפרת רייטן: זה כואב מאוד.

אימאן ח'טיב יאסין: זה כואב, ואי אפשר להמשיך ככה.

אימאן ח'טיב יאסין: פשוט מאוד, אי אפשר להמשיך ככה.

אימאן ח'טיב יאסין: בסופו של יום, יש מודעות לבעיות.

אימאן ח'טיב יאסין: וזה השלב הראשון.

אימאן ח'טיב יאסין: אם יש מודעות ויש הכרה בבעיה, אז צריך לתת את המשאב לטיפול בבעיה.

אימאן ח'טיב יאסין: אני לא חושבת שדווקא בזמן הזה, אם אנחנו מדברים במיוחד על החברה הערבית, אני לא חושבת שיש לנו בעיה מבחינת משאבים, וצריך לנצל את המומנטום הזה, שיש לנו אפשרות למשאבים ולקדם את הדברים פעם אחת ולתמיד.

אימאן ח'טיב יאסין: פשוט מאוד.

אפרת רייטן: תודה רבה, חברת הכנסת ח'טיב יאסין.

אפרת רייטן: אני עוברת לסיוע המשפטי.

אפרת רייטן: איתנו ג'יהאן קראקרה-בכריה, הממונה המחוזית על ייצוג קטינים בסיוע המשפטי במחוז חיפה.

אפרת רייטן: אולי תספרי טיפה רקע, מה הוביל אותך לכתוב את המכתב, כמה זמן את בתפקיד, ואז תיגעי בעיקר.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: אני ג'יהאן קראקרה-בכריה.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: אני עורכת דין, אני ממונה מחוזית על ייצוג קטינים בסיוע המשפטי במחוז החיפה.

אימאן ח'טיב יאסין: אהל וסהלן, בינת אל-בלד.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: אהלן.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: אני מפה מטעם מערך ייצוג קטינים "עו"ד משלי" של הסיוע המשפטי בחיפה.

אפרת רייטן: כמה זמן את בתפקיד?

ג'יהאן קראקרה-בכריה: בתפקיד הנוכחי אני משנת 2014.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: כמערך ייצוג קטינים "עו"ד משלי" אנחנו מייצגים ילדים ובני נוער בסיכון עד גיל 18 בהליכים משפטיים, בית משפט לנוער ובתי משפט לענייני משפחה.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: אנחנו מייצגים 12,000 ילדים ובני נוער בסיכון.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: מתוכם, 14% נמנים על החברה הערבית ומיוצגים על ידי 33 עורכי דין שגם הם מהחברה הערבית.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: המסמך הזה הוכן אחרי שנקעה נפשנו, ואפשר להגיד שמתוך תסכול מאוד עמוק של עורכי הדין המייצגים במערך ייצוג קטינים.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: ולכן הוקם צוות משרדי לפני קרוב לשנתיים, יחד עם שתי ממונות מחוזיות נוספות של מחוז מרכז ומחוז ירושלים, על מנת לעמוד על הצרכים של הקטינים בחברה הערבית.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: אני יכולה לציין בחיוב שהפנייה שלנו בכל מה שקשור למחסור בשירותי אומנה קיבלה הכרה בשירות האומנה.

אפרת רייטן: רגע, לפני שאת נכנסת לזה, תני עוד רקע כי אני רוצה לעבור איתך על הנקודות שציינת במכתב.

אפרת רייטן: אמרת תסכול.

אפרת רייטן: למה הכוונה?

ג'יהאן קראקרה-בכריה: התסכול מלתפור חליפה מתאימה לקטין, בגלל חוסר מענים אקוטי.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: התסכול שמביעים עורכי הדין כשהם רוצים מענה טיפולי לקטין במסגרת מסוימת והם לא מצליחים.

אפרת רייטן: תני לי דוגמה, למשל.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: אם הם רוצים, למשל, מענה טיפולי בפגיעה מינית, והוא לא נמצא עבור נערה, והנערה הזו מושמת במעון נעול שהוא עם נערות אחרות שהן עם פרופיל שונה – המפגש הזה של נערה נפגעת עבירת מין שלא מקבלת טיפול - - -

אפרת רייטן: עוד פעם, נערה נפגעת עבירת מין בחברה הערבית, כדי להרחיק אותה מאיזור הסכנה, נשלחת לשהות - - -

ג'יהאן קראקרה-בכריה: הייחודיות בחברה הערבית היא שהיא גם נפגעת עבירת מין ובחלק מהמקרים היא גם בסיכון בגלל איום מבני המשפחה על חייה.

אפרת רייטן: אז מרחיקים אותה מהסכנה ושמים אותה במעון נעול עם נערות עם פרופיל עברייני?

ג'יהאן קראקרה-בכריה: נכון.

אפרת רייטן: כמה פעמים קרה לכם הסיפור הזה?

ג'יהאן קראקרה-בכריה: זה קורה.

אבתיסאם מראענה: כל הזמן.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: זה קורה.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: זה דברים שהם לא חריגים - - -

אפרת רייטן: הם לא חריגים.

אפרת רייטן: זה לא פעם ב-.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: ממש לא.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: זה דברים שהם לא חריגים מנוף הייצוג.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: לפעמים נערות כאלו מושמות במסגרות פוסט אשפוזיות, וגם שם אי אפשר להגיד שיש באמת את אותו מענה מותאם ונחוץ עבורן.

אפרת רייטן: אותו דבר קורה בחברה היהודית, אגב?

סוזן דסוקי: אני אתייחס לזה.

סוזן דסוקי: אני אתן לחברתי לסיים את הטיעונים שלה, ואני אתייחס בהמשך.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: אגב החברה היהודית, יש שתי מסגרות שמגדירות את עצמן עם אוריינטציה טיפולית לנפגעות טראומה.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: ודבר כזה לא נמצא בחברה הערבית.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: אבל זה לא רק.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: זה גם הפגיעות המיניות שלדע

ג'יהאן קראקרה-בכריה: תנו הן צורך מאוד מאוד אקוטי של מתן מענה לנערות האלה.

אפרת רייטן: כתבת שאתם מתריעים במשך שנים רבות.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: נכון.

אפרת רייטן: מה זה מתריעים במשך שנים רבות?

אפרת רייטן: בפני מי?

ג'יהאן קראקרה-בכריה: אנחנו מתריעים בפני - - - שלנו במשרדי הרווחה.

אפרת רייטן: מה אתם לא יכולים?

אפרת רייטן: איפה הקושי?

אפרת רייטן: על מה אתם מתריעים?

ג'יהאן קראקרה-בכריה: אני לא יכולה לייצג קטין בהליך נזקקות כשאין לי אפשרות ואין לי כלים כדי שאני אוכל לעזור לו.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: אני פונה לבית משפט ואומרת, הקטין הזה לא יוצא לחופש כבר הרבה חודשים.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: פה היה לנו מקרה של כמעט שבע שנים, כמו שציינתי.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: אבל אני מדברת על המקרים היותר-פשוטים.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: המקרים של חודשים שהילדים האלה לא יוצאים למשפחות מארחות.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: אנחנו פונים ומבקשים שתימצא להם משפחה מארחת.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: מדובר בקטינים שהם חסרי עורף משפחתי.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: אין להם אפשרות לחזור למשפחת המקור, כי משפחת המקור לא מוכנה לקבל אותם בגלל קושי כזה או אחר.

אימאן ח'טיב יאסין: או שהבעיה בתוך המשפחה לפעמים.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: נכון.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: יכול להיות.

אפרת רייטן: בני כמה הילדים?

ג'יהאן קראקרה-בכריה: ילדים במסגרות פנימיתיות, מגיל 8 עד גיל 18.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: אנחנו פונים לבית המשפט ובתי המשפט מתריעים פעם אחר פעם, נא לאתר משפחה מארחת עבור הקטינים.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: אלה לא דברים חריגים.

אפרת רייטן: זה קורה ביום-יום.

אבתיסאם מראענה: אני חייבת לפתוח סוגריים, ברשותך, גברתי היושבת-ראש.

אבתיסאם מראענה: סוגיה של משפחות אומנה או משפחות מארחות זו סוגיה חברתית פנימית עמוקה ששום משרד רווחה עברי, ישראלי, לא יכול לטפל בו אם אנחנו כחברה לא נרים את הדגל.

אבתיסאם מראענה: לפני שנתיים עשיתי פרק ב"סליחה על השאלה" בערבית על אימוץ.

אבתיסאם מראענה: אימוץ זה אחת הסוגיות של טאבו חברתי כביכול.

אבתיסאם מראענה: אבל כשנעשה הפרק על משפחות ערביות שמאמצות, שנחשפו בטלוויזיה וסיפרו את הסיפור על הצורך האנושי כהורים שרוצים שיהיו להם ילדים, על הצורך של אותם ילדים לאמץ אותם ולחבק אותם, זה אחד הפרקים שהפך את הבטן של החברה הערבית.

אבתיסאם מראענה: זה טלטל את כל הטאבואים.

אבתיסאם מראענה: פתאום זה לא עניין של דת, זה לא עניין של חברה, זה עניין של מודעות ועניין של בגרות חברתית, שאומרים, די, זהו, עדיף מאשר ילד שיהיה במסגרת סגורה, פנימייה, עדיף שתחבק אותו משפחה שמאוד רוצה.

אבתיסאם מראענה: אני חושבת שזו סוגיה פנים חברתית שאנחנו נצטרך בהחלט להיות אמיצות ואמיצים ולדבר על הצורך החברתי, בלי מגבלות של דת והתניות דתיות, כי זה לא קשור.

אבתיסאם מראענה: אני מעדיפה ילדה שתבוא אליי הביתה או תבוא למשפחה ערבית, תארח אותה, תיתן לה את החום, ולשבור את כל הטאבואים של כל כך הרבה שנים, שאנחנו באמת חברה שצריכה להוריד מעליה את הגלימה של הבושה והדרת האחר.

אפרת רייטן: כל הכבוד על האומץ ועל הדברים האלה.

אפרת רייטן: בהתייחס למה שאמרה כרגע ברת הכנסת אבתיסאם מראענה, שאתם באמת נתקלים בהיעדר משפחות אומנה שמתאימות, לאחר שהות ארוכה בקלט החירום או במרכז החירום של ילדים קטנים בגיל הרך.

אפרת רייטן: ואתם אומרים שהדבר הזה לא חריג, ומספר לא מבוטל של קטינים בני 5 עד 8 מושמים במסגרות קבוצתיות, לעתים אף תוך פיצול האחים.

אפרת רייטן: חרף כל הניסיונות של המייצגים וכל הגורמים המעורבים, לרבות בתי המשפט, להימנע ממהלך זה תוך ידיעה ברורה כי הקטינים, כמו כל ילד – אני קוראת את זה ובא לי לבכות – צריכים לחיות במסגרת משפחתית, ולא במסגרת פנימייתית.

יסמין פרידמן: אבל אני מבינה שיש לכם קושי לגייס משפחות מארחות מהחברה הערבית.

יסמין פרידמן: גם בחברה היהודית יש קושי, אבל כנראה שבחברה הערבית יש קושי יותר גדול.

יסמין פרידמן: בית המשפט יכול עד מחר - - -

אפרת רייטן: להורות.

אפרת רייטן: אבל אין.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: אני רק רוצה להגיד שהעמדה שאני מציגה פה היא עמדה של מייצגי הקטינים, ולא עמדה רשמית של משרד המשפטים.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: בכל מה שקשור למשפחות האומנה, אכן, נושא כאוב, קשה מאין כמוהו.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: אנחנו עושים מהלכים כדי למנוע את ההוצאה הזו.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: אנחנו מנסים תוכניות טיפוליות בתוך הקהילה, מנסים שיתוף פעולה של המשפחה, גיוס בתוך המשפחה, הכול כדי למנוע את הוצאת הקטין למסגרת חוץ-ביתית.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: אבל בסופו של דבר, אין אפשרות, ואני חושבת שאפילו השופטים לפעמים בוכים כשהם כותבים החלטות כאלה, כי אין אפשרות.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: אבל ייאמר לחיוב, ואני באמת אומרת שייאמר לחיוב, כי זה אחד הדברים שבצוות שהקמנו עשינו מהלך פרויקט משותף יחד עם שירות האומנה, ובמסגרתו הקמנו קבוצת למידה וחקר בשטח, ואנחנו בתהליכים משותפים להגדלת מאגר משפחות האומנה.

אבתיסאם מראענה: יש הסברה בכלל בסוגיה הזאת?

ג'יהאן קראקרה-בכריה: אני חושבת שהחלק העיקרי שיצא מכל הנושא הזה הוא שהבעיה היא הסברתית והעלאת מודעות.

אבתיסאם מראענה: בואו נעשה סרטים.

אבתיסאם מראענה: טוב, אני חוזרת לעבודה הקודמת שלי, גברתי.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: אני אשמח שגם זה יעלה - - -

אימאן ח'טיב יאסין: אפשר להשחיל מילה בנושא הזה?

אפרת רייטן: אפילו יותר מלהשחיל מילה.

אפרת רייטן: את רוצה לסיים את המשפט או שאפשר לשמוע התייחסות?

אימאן ח'טיב יאסין: תסיימי.

אימאן ח'טיב יאסין: כי רציתי להתייחס לדברים שנאמרו.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: יש גם את הנושא של הפיזור הגיאוגרפי, וכמו שהבנתן הוא מאוד קשה.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: ילדים מהדרום מנוידים לצפון.

אפרת רייטן: יש צורך בוודאות לפתוח עוד מקום בדרום?

אפרת רייטן: כי אני שומעת שהמקום שקיים הוא לא מלא.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: אבל יש ילדים מהדרום שנמצאים בצפון.

אפרת רייטן: למה?

אפרת רייטן: אם המקום בדרום לא מלא.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: אז אולי לא אנחנו צריכים לתת את התשובה הזו, ומשרד הרווחה צריך לתת את התשובה לכך.

יסמין פרידמן: רגע, יש רק מקום אחד בדרום?

אפרת רייטן: כן.

יסמין פרידמן: זה לא הגיוני שיש רק מקום אחד והוא לא מלא.

יסמין פרידמן: יש אוכלוסייה מאוד גדולה מהמגזר בדרום.

יסמין פרידמן: זה בלתי נתפס שיש רק מקום אחד, אפילו.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: אין מסגרת פוסט-אשפוזית בדרום.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: יש רק שתיים, אחת בצפון ואחת בירושלים.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: והקטינים האלה, כפי שציינו גם במסמך, לא רק שהם מרוחקים מהסביבה הטבעית שלהם, גם קשה לבנות תוכנית טיפול יחד איתם, כי תוכנית טיפול דורשת גם קשר עם ההורים.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: וכשהילד לא מבקר בבית ולא יוצא לחופשות, כשלהורים עצמם קשה גם מבחינה תחבורתית לבקר את הילד, אז אי אפשר לדבר על תהליך הבניה של תוכנית טיפולית שבגיל 18 הוא יכול לחזור הביתה.

אפרת רייטן: בואי תגעי בקצרה בשלוש הנקודות הנוספות

אימאן ח'טיב יאסין: אולי לפני הנוספות, אני רוצה להתייחס למה שנאמר, כבוד היושבת-ראש.

אפרת רייטן: בואי ניתן, אבל נוכל להתקדם הלאה.

אימאן ח'טיב יאסין: לא, לא.

אימאן ח'טיב יאסין: אני רוצה לדבר ספציפית על הדברים שנאמרו.

אפרת רייטן: כן, כן.

אפרת רייטן: יש לה עוד.

אפרת רייטן: שנייה, תרשמי לך את כל הדברים.

אפרת רייטן: את תתייחסי לכול.

אפרת רייטן: אני בטוחה שגם לדברים הבאים תרצי להתייחס.

אפרת רייטן: דיברנו על המרחק הגיאוגרפי, על המסגרות הייעודיות המותאמות, ודיברנו על זה שאין מחסור בכוח אדם.

אפרת רייטן: למשל, היעדר פסיכיאטר דובר שפה במשך תקופה שעלתה על תקופה של שמונה חודשים, את ציינת, והתנאים הפיזיים.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: נכון.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: גם ציינו את התנאים הפיזיים.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: כל מי שנמצא כאן ביקר במסגרות ומכיר את המסגרות טוב מאוד.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: לגבי התנאים הפיזיים, יש שונות בין המסגרות בחברה היהודית לבין המסגרות בחברה הערבית.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: לנו אין כפר נוער.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: אין מרחבים ציבוריים.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: אין שטחים ירוקים.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: יש מבנים בעיקרון.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: ובתוך המבנה הזה, שחלקו לא מטופח, גם השטח הבנוי – יש לי נערה שרוצה לצאת להתאוורר, ואין לה בעצם מה, כי היא נתקלת או בבטון או במסגרת פתוחה.

אפרת רייטן: מה את רוצה שיקרה עכשיו?

אפרת רייטן: למה אתם מכוונים?

אפרת רייטן: אם עובדים עכשיו בשיתוף פעולה?

אפרת רייטן: הקמתם צוות?

אפרת רייטן: יש לכם משהו משותף?

ג'יהאן קראקרה-בכריה: כן, עם שירותי האומנה.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: אני אשמח שנצא היום עם הכרה שיש צורך אקוטי במענים לקטינים בסיכון בחברה הערבית, שנתחיל לעבוד ביחד כדי לסגור את המענים האלה.

אפרת רייטן: אתם יודעים מה צריך.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: אני חושבת שהזכויות של ילדים ערבים צריכים להיות מלאים, ולא כאחוז שלהם באוכלוסייה.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: אני חייבת להתייחס ואולי סוזן תתייחס לזה.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: אנחנו מדברים על בעיית תקציבים של מעונות החסות.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: נכון?

ג'יהאן קראקרה-בכריה: זה מה שעלה בדוח הממ"מ, שיש בעיה תקציבית.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: ובשנת 2017 הוגש בג"ץ על ידי המערך לייצוג קטינים בסיוע המשפטי לגבי המחסור במקום של מסגרות החסות.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: ונאמר לנו שיש תקציבים ויש לנו תוכנית חומש, ומה נעשה עם זה.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: אין לנו תשובות מה נעשה עם זה מאז.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: זאת אומרת, זה לא מתיישב עם הטענה שיש תקציבים.

סוזן דסוקי: מה זה מאז?

אפרת רייטן: 2017.

אפרת רייטן: סוזן, ישבת פעם עם עורכת הדין ג'יהאן בעניינים האלה?

סוזן דסוקי: אני יושבת עם המנהלת שלה, עם המקבילה שלי, עם לידיה, שהיא אחראית ארצית.

סוזן דסוקי: אנחנו מדברים ויש לנו שיח משותף - - -

אפרת רייטן: לרבות גם על עניין התקציבים.

סוזן דסוקי: לרבות המקרים הספציפיים, ועל מקרים רוחביים ועל דברים רוחביים שאנחנו צריכים לעשות.

אפרת רייטן: תודה רבה.

אפרת רייטן: חברת הכנסת אימאן, בבקשה.

אימאן ח'טיב יאסין: א', אני מודה על הבקשה ועל הפנייה ועל הדוח המפורט והמקיף.

אימאן ח'טיב יאסין: אני חייבת להגיד כמה דברים ואני רוצה להתייחס לדברים שלך, לחברת הכנסת אבתיסאם, לגבי מה שאמרת על הטאבואים ושזה לא קשור דתית ושזה הפך את הבטן.

אימאן ח'טיב יאסין: אני מסכימה עם חלק גדול מהדברים.

אבתיסאם מראענה: זה כבר התקדמות, אם את מסכימה עם חלק גדול מהדברים.

אימאן ח'טיב יאסין: סליחה, מה זה אמור להיות, המשפט הזה?

אפרת רייטן: יש התקרבות.

אבתיסאם מראענה: שיש הסכמה.

אבתיסאם מראענה: זה כיף.

אימאן ח'טיב יאסין: אוקיי.

אימאן ח'טיב יאסין: אבל אני חייבת לציין שאנחנו לא יכולים לשבת פה ולהביא דברים כאילו שזה עובדות וזה לא העובדות.

אימאן ח'טיב יאסין: למרות שאני לא אשת דת, אבל באימוץ יש פן דתי שאי אפשר להתעלם ממנו.

אימאן ח'טיב יאסין: לא לדבר על זה שיש צורך או אין צורך, צורך של כל הצדדים.

אימאן ח'טיב יאסין: אנחנו בהכרה מלאה לגבי הדבר הזה, איך לעשות את זה.

אימאן ח'טיב יאסין: יש דרכים, וצריך למצוא את הדרכים.

אימאן ח'טיב יאסין: אבל לבוא ולהגיד, אין שום קשר דתי או עניין דתי בדבר הזה, זה תלוש מהמציאות ומהעובדות.

אבתיסאם מראענה: אולי מהמציאות שלך.

אבתיסאם מראענה: מהמציאות שלי זה לא תלוש.

אימאן ח'טיב יאסין: כן, מהמציאות שלי.

אבתיסאם מראענה: וחוץ מזה, לא ידעתי שאת מייצגת דתית פה.

אבתיסאם מראענה: לא ידעתי על זה, וזה לא היה נגדך כאשת דת.

אבתיסאם מראענה: זה היה עניין חברתי, טיפולי, מקצועי נטו.

אימאן ח'טיב יאסין: אבתיסאם, אני לא הפרעתי לדברים שלך.

אימאן ח'טיב יאסין: אני מבקשת שלא תפריעי גם לדברים שלי, בבקשה.

אימאן ח'טיב יאסין: כל אחד ואחת מאיתנו יושב סביב השולחן הזה ומביע את עמדתו.

אימאן ח'טיב יאסין: יש לנו ראייה, וחובתי כמי שיודעת שיש דברים שהם כך וכך, גם לשים אותם על השולחן.

אפרת רייטן: שיש מניעה?

אימאן ח'טיב יאסין: יש פן דתי.

אימאן ח'טיב יאסין: אני לא אמרתי דתי.

אימאן ח'טיב יאסין: אצלנו אומרים שצריך שהילד ידע שהוא לא הבן הביולוגי של המשפחה הזאת בגיל מסוים, כאילו יש משהו שזה לא ממש, הבן יכול להיות בסביבה בתוך הבית אם המשפחה דתית, כי רק אם הוא גדל מגיל מאוד צעיר, אם הוא ינק מאותה אמא.

אימאן ח'טיב יאסין: יש תנאים מסוימים.

אימאן ח'טיב יאסין: אני גם לא מתיימרת להיות אשת דת, אבל אני יודעת שיש פן דתי לנושא.

אימאן ח'טיב יאסין: זה חשוב.

אפרת רייטן: ולכן, בגלל זה יש את הקושי למצוא משפחות?

אימאן ח'טיב יאסין: לא.

אימאן ח'טיב יאסין: לא רק בגלל זה.

אימאן ח'טיב יאסין: יש גם קושי רגשי אצל האנשים לקבל את זה שאנחנו הולכים לאמץ ילד.

אפרת רייטן: אבל זה אפילו לא אימוץ.

אפרת רייטן: מדברים על אומנה, או רק להחזיק כמה חודשים.

אימאן ח'טיב יאסין: אני מתייחסת לנושא האימוץ.

אימאן ח'טיב יאסין: הנושא של האומנה הוא באמת בעייתי, ואני מסתכלת עליו בתמונה כוללת.

אימאן ח'טיב יאסין: יש צורך רב, והלוואי ויכולנו במקום הזה להוות בית חם לכל אותם ילדים וילדות.

אימאן ח'טיב יאסין: אבל בואו לא נשכח גם באיזו מציאות אנחנו חיים בתוך החברה הערבית.

אימאן ח'טיב יאסין: היינו בדיון אתמול, היושבת-ראש, על העוני ועל הביטחון התזונתי, ועל המצב הכלכלי של החברה הערבית, ועל איך חיים בתוך הבתים, ואיזה מסגרת ביתית יש לנו, כמה אפשרויות יש לנו בתוך הבתים.

אפרת רייטן: אבל אין אף אחד שיכול לקחת ילד בן ש7 שיושב חודשים?

אימאן ח'טיב יאסין: תרשי לי להשלים.

אפרת רייטן: נראה לי שזה משהו יותר רחב.

אפרת רייטן: לא?

אימאן ח'טיב יאסין: תרשי לי להשלים.

אימאן ח'טיב יאסין: את תשמעי גם את הצד השני.

אימאן ח'טיב יאסין: וכואב הלב במקום הזה.

אימאן ח'טיב יאסין: אז מצד אחד, אנחנו כחברה נמצאים במקום קשה, שבקושי יכולים לדאוג לילדים שבתוך הבית, לילדים הביולוגיים.

אימאן ח'טיב יאסין: מצד שני, אני שואלת את עצמי, וכאילו יש לי גם את הפריבילגיה, וחבל, כאילו שאין לכולנו את הפריבילגיה הזאת לשאול את זה.

אימאן ח'טיב יאסין: ואני לא בטוחה שיש לי את הפריבילגיה, בתנאי העבודה שאני עובדת אני גם משאירה את הילדים שלי ונמצאת שבוע שלם כאן.

אימאן ח'טיב יאסין: אבל גם משפחות שיש להן את כל האפשרויות, ואנחנו מוציאים את הילד הזה או הילדה הזו לסופשבוע או לחופשה מסוימת או בחג.

אימאן ח'טיב יאסין: את יודעת מה, אני מתלבטת כמה באמת אנחנו עוזרים לאותו ילד או ילדה שמכניסים אותם לחוויה הזאת ליומיים ומחזירים אותו למציאות הקשה.

אבתיסאם מראענה: מה זאת אומרת?

אבתיסאם מראענה: את רוצה לסגור אותה כל השנה?

אימאן ח'טיב יאסין: לא.

אימאן ח'טיב יאסין: לא.

אימאן ח'טיב יאסין: אני רוצה פתרון אמיתי קבוע לאותם ילדים, ולא להביא אותם למשפחה הזאת שירגישו כמה חסר להם.

אבתיסאם מראענה: למה?

אבתיסאם מראענה: כמו מה?

אבתיסאם מראענה: איזה פתרון את רוצה?

אפרת רייטן: אני יודעת שזה מעורר הרבה אמוציות.

אפרת רייטן: אבל אני מבקשת לאפשר לאימאן לסיים.

אימאן ח'טיב יאסין: אני הכי כנה בעולם.

אימאן ח'טיב יאסין: אני חושבת על זה בצורה אמיתית ביותר.

אימאן ח'טיב יאסין: ולהגיד לך את האמת, חשבתי גם על האפשרות – לא בזמן הזה – להיות משפחה אומנת שצריכה את הדבר הזה.

אימאן ח'טיב יאסין: אבל שאלתי את עצמי - - -

אפרת רייטן: האמת היא שזה לא מתאים לכל אחד.

אפרת רייטן: זה בסדר גמור.

אפרת רייטן: גם בחברה היהודית או הצ'רקסית, לא משנה, זה לא מתאים לכל אחד.

אימאן ח'טיב יאסין: וגם אנחנו צריכים לשאול את עצמנו מה זה עושה גם לאותו ילד.

אימאן ח'טיב יאסין: החוויה הזמנית - - -

אפרת רייטן: אני חושבת שיש לזה - - -

אימאן ח'טיב יאסין: יכול להיות.

אימאן ח'טיב יאסין: אבל הפתרון הקבוע זה לחזק את אותו ילד בתוך המסגרת ולתת את הטיפול המותאם למשפחה כשיש עוד סיכוי לחזרה של הילד - - -

אפרת רייטן: רציתם להתייחס לדברים האלה בקצרה?

אפרת רייטן: ותיכף נעבור לחברת הכנסת עאידה.

רחל איגור לוין: שמי רחל איגור לוין, ואני מנהלת שירות האומנה במשרד הרווחה.

רחל איגור לוין: אני רוצה להמשיך את הדברים של ג'יהאן.

רחל איגור לוין: זיהינו כבר לפני יותר משנתיים את המחסור שיש לנו במשפחות אומנה.

רחל איגור לוין: קיימנו כמה ימי עיון בנושא הזה להעלאת המודעות.

רחל איגור לוין: הקמנו לפני שנה ביחד קבוצת למידה שחברים בה אנשי דת מהחברה הערבית, אנשי ציבור מהחברה הערבית, מנהלי שירותי רווחה מהחברה הערבית, כדי ללמוד איפה החסמים, כיוון שבאמת יש לנו פחות משפחות אומנה.

רחל איגור לוין: הנושא הזה של בלבול בין האומנה לבין האימוץ הוא אחד החסמים הכי גדולים שזיהינו, כי יש נושא דתי בנושא של אימוץ בחברה הערבית.

רחל איגור לוין: יש לנו גם משפחות ערביות שמאמצות.

רחל איגור לוין: יש לפה ולפה.

רחל איגור לוין: התפקיד שלנו זה לזהות את אותן משפחות שיסכימו לבוא ולקחת ילדים לאומנה.

אפרת רייטן: ובתקופה הזו שאתם כבר על זה, ראיתם שינוי?

אפרת רייטן: אתם רואים פריצת דרך בהתייחסות?

רחל איגור לוין: אנחנו ראינו שיכול להיות שאנחנו צריכים לאתר ולגייס משפחות בצורה אחרת מאשר בפרסום כללי, להגיע לרשויות עצמן, לאוכלוסייה עצמה, מקרוב, מתוך הקהילה, ולנסות לגייס שם.

רחל איגור לוין: אנחנו נשמח לכל עזרה, לכל איש ציבור שיכול - - -

אפרת רייטן: באמת, באמצעות האנשים המשפיעים בחברה עצמה.

אפרת רייטן: בוודאי.

רחל איגור לוין: אני יודעת שחלק מהיושבות כאן כבר בקשר עם חלק מגופי האומנה.

רחל איגור לוין: אנחנו על הדבר הזה, וכבר אנחנו רואים יותר ויותר גיוס משפחות מהחברה הערבית.

רחל איגור לוין: כל מי שיכול לעזור – ילדים יזכו.

אפרת רייטן: יופי.

אפרת רייטן: ממש מעודד אותי לשמוע את הדברים האלה.

רחל איגור לוין: אנחנו עובדים ביחד על הנושא הזה, מתוך למידה מהציבור עצמו.

אפרת רייטן: מצוין.

אפרת רייטן: תודה רבה.

אפרת רייטן: עאידה, בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: קודם כל, כבוד היושבת-ראש, אני מודה לך על קיום הדיון הזה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שזה דיון מחויב המציאות.

עאידה תומא סלימאן: בעיניי, מה שצריך להוביל את כל מה שאנחנו מעלות פה וחושבות עליו זה האינטרס והזכות של כל ילד וילדה לחיות באווירה כמה שיותר נורמלית, בריאה – ובריאה, אני מתכוונת לא רק בריאות הגוף, אלא בריאות הנפש.

עאידה תומא סלימאן: לפני כחודשיים היה לי מפגש מרתק עם אחת העמותות שמפעילות משפחות האומנה באוכלוסייה הערבית, ועם אישה שלקחה על עצמה להיות אמא אומנה.

עאידה תומא סלימאן: והיא עם ילדים, יש לה ילדים בבית.

עאידה תומא סלימאן: הם לא משפחה מי יודע מה מבחינת היכולת הכלכלית, אבל הרגש הוא זה שהביא אותה לתת בית חם.

עאידה תומא סלימאן: והצורה שהיא דיברה בה, והאהבה שהיא שידרה, בשבילי הייתה מרתקת.

עאידה תומא סלימאן: ישבתי מולה והייתי כולי מרותקת מהחום שהיא שידרה.

עאידה תומא סלימאן: אחת החברות הטובות שלי הייתה משפחה אומנת לאורך 24 שנים.

עאידה תומא סלימאן: התחלפו אצלה כמה ילדים, שעד היום הזה, בעת זיקנה עכשיו, מבקרים אצלה.

עאידה תומא סלימאן: היא חוגגת איתם את ימי הנישואין שלהם.

עאידה תומא סלימאן: היא השתתפה בחתונות שלהם.

עאידה תומא סלימאן: ועכשיו הם הפכו המשפחה האוהבת שלה.

אפרת רייטן: מרגש.

עאידה תומא סלימאן: אני אומרת את זה וכולי מתרגשת.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שאי אפשר להסתכל על החברה שלנו כמקשה אחת.

עאידה תומא סלימאן: הגיע הזמן להגיד, החברה שלנו, החברה הערבית, היא לא יוצאת דופן, היא חברה שיש בה כל מיני.

אפרת רייטן: הטרוגנית.

אפרת רייטן: גם וגם.

עאידה תומא סלימאן: ואני חושבת שמי שהדת שלו אוסרת עליו או מגבילה, זכותו לקיים את אופן החיים שלו לפי הדת שלו.

עאידה תומא סלימאן: ומי שרוצה לחיות חיים שהם יותר לפי ערכים חילוניים, זכותו לקיים את הערכים האלה ולבצע את זה.

עאידה תומא סלימאן: זה מצד החברה, וכל עזרה שתרצו כדי לכוון ליותר משפחות אומנה – אני יודעת מה קורה במסגרות החוץ-ביתיות של משרד העבודה והרווחה.

עאידה תומא סלימאן: והגיע הזמן גם לתת דין וחשבון על מה שקורה במסגרות האלה.

עאידה תומא סלימאן: וקורים דברים מזעזעים לפעמים.

עאידה תומא סלימאן: ואתם מכירים, ואני יכולה לתת שמות של מסגרות כאלה.

עאידה תומא סלימאן: ואנחנו מכירים מה קורה שם.

עאידה תומא סלימאן: הגיע הזמן לתת פתרונות.

עאידה תומא סלימאן: לא כל ילד מתאים למשפחה אומנת.

עאידה תומא סלימאן: ולא כל משפחה מתאימה להיות משפחה אומנת.

עאידה תומא סלימאן: אבל אני רוצה לראות כמה שאפשר לתת לילדים המתאימים את המסגרת המתאימה.

עאידה תומא סלימאן: בעניין משפחות אומנה, כל עזרה שתרצו, באיתור, בתמיכה, בעידוד, אני לרשותכם טוטאלית.

עאידה תומא סלימאן: לא לרשותכם כמשרד העבודה, אלא לרשות הילדים האלה.

עאידה תומא סלימאן: הדבר השני הוא בעניין מסגרות חוץ-ביתיות לנערות.

עאידה תומא סלימאן: גברתי, אני חושבת שהגיע הזמן, קודם כל, לבדוק אם הפער בתקצוב מסגרות לנערות במצוקה לבין מסגרות חוץ-ביתיות לנערים עדיין קיים או כאשר נכנסו תחת חסות הנוער, או אם השתווה העניין.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שהיה הבדל, והיה פער בין התקצוב לנערות לבין התקצוב למסגרות כלליות.

עאידה תומא סלימאן: אי אפשר להשוות את התנאים הפיזיים שנמצאים בהם הצעירים הערבים לבין התנאים הפיזיים שנמצאים בהם באופן כללי.

עאידה תומא סלימאן: זה שמיים וארץ.

עאידה תומא סלימאן: זה גם בגלל המצוקה בכלל אצלנו באוכלוסייה למצוא חלקות אדמה ולפתח מבנים שיכולים להיות ליעדים ציבוריים.

עאידה תומא סלימאן: אבל פה תפקידה של המדינה, ואני לא פותרת אותה ולא פותרת את המשרד.

עאידה תומא סלימאן: אי אפשר להסכים שיהיה גוש בטון כזה שיש פה מספיק חדרים, ואני יודעת שסופרים את החדרים, אבל אין גינה ואין מקום לאיוורור ואין כלום.

עאידה תומא סלימאן: יש המון מה להגיד על המסגרות החוץ-ביתיות.

עאידה תומא סלימאן: לא במקרה שהרבה מלשכות הרווחה, ואני לא מצדדת בזה, באופן גורף לפעמים, לא רוצים להוציא ילדים למסגרות חוץ-ביתיות, ומעדיפים להשאיר אותם בקהילה.

עאידה תומא סלימאן: אני לא יודעת כמה זה יותר טוב.

עאידה תומא סלימאן: הרבה פעמים המציאות בקהילה היא לא הרבה יותר טובה, והיא מדרדרת.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שזה מחייב דיון יותר לעומק של איך.

אפרת רייטן: נכון.

אפרת רייטן: יש לי 10 דקות ואני רוצה לשמוע עוד מספר נציגים שיש פה.

עאידה תומא סלימאן: סיימתי.

אפרת רייטן: המון תודה לך, עאידה.

אפרת רייטן: משרד הרווחה, אני רוצה לעבור אליכם.

אפרת רייטן: יש לכם מספר דקות כדי להציג.

סוזן דסוקי: אני רוצה להתייחס ממש נקודתית.

סוזן דסוקי: לא עמדה כללית, אלא רק ביחס לשקף שדיבר על תלונות קודם, על מסגרת אחת שהיו בה שש תלונות.

סוזן דסוקי: מדובר כנראה בטעות בנתונים.

סוזן דסוקי: זו לא אחת מהמסגרות שלנו.

סוזן דסוקי: בקיצור, יש טעות.

אפרת רייטן: אלה נתונים שאתם העברתם.

סוזן דסוקי: לא, לא.

סוזן דסוקי: יש לי את הנתונים שאנחנו העברנו, ויש פער.

אפרת רייטן: הם הסתמכו על הנתונים שלכם.

סוזן דסוקי: יש פער במסמך.

סוזן דסוקי: או שנלקחו נתונים לגבי מסגרות אחרות, אבל אין מסגרת כזאת שיהיו בה שש תלונות על אלימות.

יונת מייזל: הכול מבוסס על הנתונים שהעברתם אלינו.

אפרת רייטן: כן, זה הכול אתם העברתם.

אפרת רייטן: אז אולי אצלכם יש פער.

סוזן דסוקי: יש לי את המסמך.

סוזן דסוקי: אני יכולה גם להגיד.

סוזן דסוקי: הפער לא אצלנו.

סוזן דסוקי: הפער כנראה בעיבוד הנתונים.

אפרת רייטן: אז מה כן?

עאידה תומא סלימאן: זה לא קורה אף פעם בממ"מ.

עאידה תומא סלימאן: אני סומכת עליהם בעיניים עצומות.

אפרת רייטן: אז תגידי לי, סוזן, מה הנתונים שיש בידייך.

סוזן דסוקי: הנתונים שיש בידיי, שאכן יש תלונות, וכפי שהוצג גם כאן, יש תלונות במסגרות ואנחנו שמחים ומעודדים הגשת תלונות.

סוזן דסוקי: אני חושבת שאין מספיק תלונות.

סוזן דסוקי: אפרופו הדבר הזה, אנחנו עכשיו מפתחים מנגנון לטיפול בתלונות.

סוזן דסוקי: יש לנו תקן ייעודי בתוך חסות הנוער, בתוך האגף שלי, שתכליתו היא לדבר על זכויות הפרט וזכויות הילד בתוך החסות, לפתח את כל מנגנון התלונות ולהיות בקרה.

אפרת רייטן: ממה שיש אצלך בנתונים, אין מסגרת אחת שהיו בה שש תלונות על אלימות?

סוזן דסוקי: לא, לא.

סוזן דסוקי: אני עומדת מאחורי הדבר הזה.

עאידה תומא סלימאן: אבל זה לא רק עניין של מספר.

עאידה תומא סלימאן: היו מקרים מזעזעים ביותר, ואתם יודעים את זה.

סוזן דסוקי: אני מדברת על חסות הנוער.

אפרת רייטן: כן, כן.

אפרת רייטן: דיברנו על משהו ספציפי שעלה קודם מהנתונים.

אפרת רייטן: אני לא רוצה לחזור לזה.

אפרת רייטן: חבל על הזמן.

סוזן דסוקי: אני רוצה להתייחס למה שאמרה חברתי מהסיוע המשפטי, לגבי ערבוב של בנות שעברו תקיפה מינית ובנות שנמצאות בצווים פליליים.

סוזן דסוקי: אז בחסות הנוער, בכל המסגרות, יש ילדים, בנים ובנות, בהפרדה מגדרית שנמצאים בצווים פליליים ונמצאים בצווים אזרחיים של נזקקות.

אפרת רייטן: למה ביחד?

אפרת רייטן: זה גרוע.

אפרת רייטן: מכה.

אפרת רייטן: לא יכול להיות דבר כזה.

אפרת רייטן: אסור לכם להסכים.

סוזן דסוקי: זה הרבה יותר מורכב מזה, ואני אשמח שיתקיים דיון אחד בנושא הזה.

אפרת רייטן: אבל בשורה התחתונה הם ביחד.

סוזן דסוקי: בשורה התחתונה, מה שמאפיין את הילדים האלה הוא שהם נמצאים בקצה הרצף התפקודי והטיפולי.

סוזן דסוקי: כלומר, המאפיינים ההתנהגותיים והצרכים הטיפוליים הם שווים.

אפרת רייטן: הם שונים.

אפרת רייטן: הם שונים.

אפרת רייטן: זה לא יכול להיות.

סוזן דסוקי: אני מזמינה את יו"ר הוועדה לבוא ולהעמיק בסוגיה.

אפרת רייטן: אני מקבלת את הזמנתך.

אפרת רייטן: ועדיין, נערה שעברה הטרדה מינית, אין מצב, גם עם כל הכאב והצער שלי על הבחורה שיושבת שם מסיבות אחרות, והן קשות, אין לי ספק, כל דבר זה משהו אחר.

אפרת רייטן: זה ברור לגמרי.

סוזן דסוקי: בחורה שהיא נפגעת תקיפה מינית, וזה הסיפור שלה, לא תהיה בחסות הנוער.

סוזן דסוקי: אף פעם היא לא תהיה בחסות הנוער.

סוזן דסוקי: העניין הוא ההתנהגות המאוד-מוקצנת שלה, ולא בגלל הפגיעה המינית.

סוזן דסוקי: זה שהיא גם נפגעת תקיפה מינית, זה עוד משהו שאנחנו מבינים אותו.

אפרת רייטן: אנחנו דיברנו על מקרה ספציפי.

עאידה תומא סלימאן: אבל סוזן, אני שנים הייתי אחראית על המקלט לנערות במצוקה, ואת יודעת שרובן מגיעות לקצה של ההתנהגות בגלל הפגיעה המינית.

אפרת רייטן: אז הטיפול שלהן דומה?

אפרת רייטן: הן צריכות להיות ביחד?

סוזן דסוקי: הטיפול שלנו בכל המוסדות שלנו, של הבנות בעיקר, ואנחנו רוצים לפתח את זה גם לבנים, זה טיפול מיודע-טראומה.

סוזן דסוקי: אנחנו מבינים שהן מגיעות ממקום של טראומה, וילדה שנמצאת במעון נעול לא בגלל שהיא נפגעה מינית, בגלל שההתנהגויות שלה מסכנות אותה ואת האחרים.

אימאן ח'טיב יאסין: או בגלל שאין מסגרת אחרת, אז שמים אותה שם.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: אני חייבת להגיד שאני ממש לא מסכימה למה שאני שומעת פה.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: זה לא נכון בכלל לגבי נערות מאוימות, שההשמה שלהן במסגרת נעולה היא רק בגלל האיום עליהן.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: הצרכים שלהם שונים לגמרי.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: הדרכים הטיפוליות שהן צריכות להתמודד איתן שונות לגמרי.

ג'יהאן קראקרה-בכריה: הילדה לא יכולה להיות תחת צווים והגבלות של המסגרת הנעולה רק בגלל הפגיעה המינית שהיא עברה.

עאידה תומא סלימאן: או בגלל שהיא מאוימת.

אפרת רייטן: סוזן, מילה שלך.

סוזן דסוקי: יש לנו מקלטים שנותנים מענה הגנתי ונכון, ויש לנו שתי בנות במעון נעול כי הן נמצאות בסכנת חיים ממשית, ואנחנו מגינות על החיים שלהן.

סוזן דסוקי: אם למישהו מהעמיתים שלי או מחברות הכנסת יש מודל שהוא רוצה להציע אותו ושהוא מיטבי יותר, אני אשמח לשמוע.

אבתיסאם מראענה: יש לך את המודל בחברה היהודית העברית.

סוזן דסוקי: אנחנו לא מדברים על אותו סיכון של חיי אדם.

אבתיסאם מראענה: אין בחברה היהודית-עברית סיכון על אותן נערות מאוימות פגיעה מינית על חייהן כמו בחברה הערבית?

אבתיסאם מראענה: וואו.

אבתיסאם מראענה: אז בואו נמציא את המודל.

אבתיסאם מראענה: אנחנו נעבוד על זה.

סוזן דסוקי: בשמחה.

אבתיסאם מראענה: בכיף.

אפרת רייטן: נציגות הרווחה, אתן רוצות לומר עוד משפט?

עאידה תומא סלימאן: אני אגיד רק משפט אחד.

אפרת רייטן: אני חייבת לשמוע עוד מלא אנשים ויש לי חמש דקות.

עאידה תומא סלימאן: זה שלא פיתחו מודל ומשתמשים במה שקיים כדי להגן, זה משהו אחר.

עאידה תומא סלימאן: אי אפשר להפוך את התוצאה ואז לחפש את הבסיס בסיבות כדי להתאים אותה לתוצאות.

עאידה תומא סלימאן: יש לכם פתרון אחד שהוא המעון הנעול, ועליו מלבישים את כל הצרות.

עאידה תומא סלימאן: זה לא חייב להיות בגלל המצוקה שלכם בפתרונות - - -

אפרת רייטן: עאידה, ממש לא נעים לי לעצור אותך כי הדברים שלך גם מעניינים וגם חשובים.

אפרת רייטן: אבל תסלחי לי.

קריאה: נעשה עוד דיון.

אפרת רייטן: בדיוק.

אפרת רייטן: בבקשה.

חמה ישראלי שמייסר: אני רוצה להתייחס לדברים שהופנו לאגף החוץ-ביתי.

חמה ישראלי שמייסר: לעניין פיזור המסגרות – האגף עשה רפורמה מאוד גדולה בשנה האחרונה.

חמה ישראלי שמייסר: אנחנו נמצאים בשלב אחרון של מכרז לפנימיות ילד ונוער, שבו מפורסמים הצרכים ברמת המחוזות.

חמה ישראלי שמייסר: לא איזה ילדים מטופלים באיזה מחוז, אלא כמה ילדים המחוז הזה מוציא החוצה, ובהתאם יש את פיזור המסגרות.

חמה ישראלי שמייסר: העברתי לוועדה את הפיזור – ואפשר לראות שהדרישה כרגע במכרז, ואנחנו נמצאים בימים אלה כבר בשלב בחירת הזוכים – והפיזור הוא לפי ילדים בכל מחוז.

חמה ישראלי שמייסר: גם שם רואים שמחוז הצפון וירושלים, גם בחברה הערבית, הם המחוזות שמוציאים הכי הרבה ילדים ולכן שם צריכים יותר מענים.

חמה ישראלי שמייסר: אז לגבי הפיזור, הוא מקבל שם את המענה.

חמה ישראלי שמייסר: אני שמחה להגיד שגם התעריפים משתנים משמעותית בתוך המכרז הזה.

חמה ישראלי שמייסר: ברגע שיהיו זוכים, יחולו עליהם התעריפים החדשים.

חמה ישראלי שמייסר: התעריפים לא שונים.

אפרת רייטן: תעריפים של מה?

חמה ישראלי שמייסר: חברת הכנסת אבתיסאם מראענה התייחסה לתעריפים - - -

אבתיסאם מראענה: שלא עדכנו את תעריפי התשלום של אותם מטפלים - - -

עאידה תומא סלימאן: קיים עדיין פער.

אבתיסאם מראענה: בחברה היהודית עודכן.

אבתיסאם מראענה: בחברה הערבית לא עודכן.

חמה ישראלי שמייסר: לא.

חמה ישראלי שמייסר: לא עודכנו כל התעריפים.

אפרת רייטן: אנחנו מדברים על תעריפים של תנאי העסקה?

חמה ישראלי שמייסר: תעריפים מסבירים בתוכם גם תנאי כוח אדם וגם החזקה.

חמה ישראלי שמייסר: התעריפים בילד ונוער לא עודכנו, חוץ ממדדים והצמדות, לכל האוכלוסיות.

חמה ישראלי שמייסר: ובמכרז הזה יש תוספת תקציבית משמעותית שהשר והמנכ"לית הביאו, והם יחולו כבר עכשיו.

עאידה תומא סלימאן: רק שנייה.

עאידה תומא סלימאן: בעניין התעריפים, אני שאלתי על הפער בין מסגרות לנערות במצוקה - - -

חמה ישראלי שמייסר: התעריפים הם לפי פרופיל מסגרת, טיפולי, פוסט-אשפוזי או קצה.

חמה ישראלי שמייסר: זה לא קשור לבנים או בנות.

אפרת רייטן: שורה אחרונה שלך, כי אנחנו צריכים להתקדם.

חמה ישראלי שמייסר: התקציב של ההכשרות עומד על שלושה מיליון לשנה.

חמה ישראלי שמייסר: כל שנה יש לפחות ארבעה או חמישה קורסים למדריכים שעושים את הקורס הבסיסי, ועוד חמישה קורסים למדריכים מתקדמים.

חמה ישראלי שמייסר: עניינים של פגיעות מיניות – לצערי, 25% מהילדים שלנו, בכל הפנימיות, הם ילדים שעברו פגיעה מינית.

אפרת רייטן: וואו.

אפרת רייטן: זה המון.

חמה ישראלי שמייסר: ההתמחות בפגיעה מינית קיימת לעובדים בתוך הפנימיות.

חמה ישראלי שמייסר: וילדים שצריכים יציאה החוצה לטיפול ייעודי אחר יכולים לצאת למרכזים בקהילה שמטופלים מינית.

חמה ישראלי שמייסר: ולעניין המשפחות המלוות, כמו שדיברתם פה, אני רק אגיד שקיים הקושי לאתר משפחות מלוות.

חמה ישראלי שמייסר: אנחנו עושים מאמצים גדולים.

חמה ישראלי שמייסר: לצד זה, אנחנו בונים פרויקטים נוספים, למשל, פרויקט מנטורינג.

חמה ישראלי שמייסר: יש ילדים, גם בחברה היהודית וגם בחברה הערבית, שלא יכולים לצאת למשפחות, לא רק בגלל מאפייני החברה, אלא מאפייני הילד.

חמה ישראלי שמייסר: ילדים שפגעו וקשה לשלב אותם במשפחות אחרות.

חמה ישראלי שמייסר: אנחנו פותחים בפרויקט מנטרוינג, שלכל ילד כזה יהיה מנטור שיאמץ אותו, יגיע לפנימייה, יהיה כמבוגר משמעותי עבורו ויוכל ללוות אותו גם להמשך.

חמה ישראלי שמייסר: הרעיון במשפחות מלוות הוא גם שיהיה איזה אופק המשכי לילדים האלה.

אפרת רייטן: אנחנו נשמח שתבואו לעדכן אותנו ולדווח לנו על התוכניות האלה שיצאו לפועל ושתוקצבו, וגם כמובן לראות את הפירות שלהם, שזה הדבר החשוב ביותר.

אפרת רייטן: תודה רבה.

אפרת רייטן: הסנגוריה הציבורית, עו"ד נטע לוי, מחלקת נוער ירושלים בזום, בבקשה.

נטע לוי: בוקר טוב.

נטע לוי: התייחסתם בתחילת הדברים לכך שאין חלופות מעצר לנוער הערבי.

נטע לוי: אנחנו רואים את זה בעיקר בכך שזה מוביל נערים שיהיו במעצר או שהם לא ירצו לנהל את התיק, והם בעצם במאסר כדי לסיים תהליך כמה שיותר מהר מבלי לקבל טיפול.

נטע לוי: וכאן אני מזכירה את העניין שחוק הנוער קובע שהאמצעי האחרון יהיה אמצעי של מעצר.

אפרת רייטן: בכמה מקרים כאלה אתם נתקלים?

נטע לוי: כן.

עאידה תומא סלימאן: לא, לא.

עאידה תומא סלימאן: יש הבדל.

עאידה תומא סלימאן: עכשיו היא זורקת את זה כאילו הם רוצים את זה.

עאידה תומא סלימאן: מה עם קציני המבחן הערבים?

עאידה תומא סלימאן: יש לכם פער אדיר בירושלים בין קציני המבחן הערבים לבין קציני המבחן היהודים.

עאידה תומא סלימאן: ורק לאחרונה קיבלתי תשובה מהשר, והוא הודה בזה.

עאידה תומא סלימאן: יש לכם בעיה רצינית.

עאידה תומא סלימאן: הם לא מקבלים אפילו חוות דעת, הנערים האלה.

קריאה: היא מהסנגוריה?

נטע לוי: נכון, מהסנגוריה.

נטע לוי: אכן, בעניין קציני מבחן במזרח העיר, אנחנו בשיתוף פעולה מאוד הדוק למציאת פתרונות בגלל הקושי הזה.

נטע לוי: עניין נוסף, אנחנו רואים את האפליה הגדולה מאוד בין המגזר היהודי למגזר הערבי במציאת פתרונות, אם זה במכורים, אם זה במיקום.

נטע לוי: העניין הוא שאין לנו לאן לשלוח אותם, ובסוף הם נמצאים במעצר.

נטע לוי: הדברים שעלו כאן לעניין המיקום הגיאוגרפי וגם זה שאנחנו לא צריכים להתייחס למגזר כמקשה אחת – נער ממזרח ירושלים זה לא נער מהצפון או מהדרום, וצריך להתייחס גם לזה.

אפרת רייטן: תודה רבה לך, נטע.

אפרת רייטן: עוד רשות דיבור אחרונה, ואנחנו ניאלץ לסיים, לצערי, את הדיון הזה, אף על פי שיש פה כל כך הרבה דברים לומר.

אפרת רייטן: יוסף, מנהל רווחה בכאבול, בבקשה.

אפרת רייטן: יש לך דקה.

יוסף עכריה: בוקר טוב לכם.

יוסף עכריה: אני עובד 27 שנים במחלקת רווחה בכאבול.

יוסף עכריה: כמו שאמרתם, הפנימייה במתכונת הנוכחית, העכשווית, חל עליה זמן, והגיע הזמן לחשוב אחרת ולהתאים אותה לצורכי הילדים.

יוסף עכריה: פנימייה צריכה להיות חממה, בית חם, מקסימום 10 ילדים, ושמתייחסת לצורכיהם הרגשיים והנפשיים.

יוסף עכריה: ילדים לא צריך לגדל בבתי תעשייה.

יוסף עכריה: צריכים לחשוב רק על הילד ולא שום שיקול אחר.

יוסף עכריה: ילדים נפגעים מאוד בפנימיות העכשוויות ומרגישים נטישה גדולה בגלל הצפיפות ומספר הילדים הגבוה מאוד וכולם בסיכון גבוה.

יוסף עכריה: אנחנו אוספים הרבה ילדים בסיכון גבוה, מה שמגביר את הסיכון והקושי לכל ילד וילד.

יוסף עכריה: ילדים בסיכון צריכים לחיות בווילות, בדירות מפוארות, בטבע, ליד הים, במספר מצומצם מאוד, כאשר צוות טיפולי נייד עובר מדירה לדירה.

יוסף עכריה: היום אנחנו חושבים אלף פעמים במחלקות הרווחה אם לסדר אותם בפנימייה, כי הסיכוי להציל אותם בפנימייה העכשווית, במתכונת העכשווית, היא כמעט אפסית ונמוכה מאוד.

יוסף עכריה: לסיום, אני מציע להקים ועדה מקצועית שתחליט ותתכנן את המסגרת העתידית של הילדים בסיכון.

אפרת רייטן: תודה רבה.

אפרת רייטן: הדברים מאוד חשובים.

אפרת רייטן: הנה מהשטח אתם שומעים את האדון הזה מדבר, ואומר לכם בדיוק גם מה הקושי וגם מה צריך לעשות וגם מה הפתרונות.

אפרת רייטן: אני ממש מפצירה בכם, תעבדו ביחד, כל הגופים.

אפרת רייטן: אני בטוחה שהפתרונות כבר קיימים ואפשר למצוא אותם, ואין לי ספק שעם השר החדש הכסף יהיה פחות הבעיה.

אפרת רייטן: מילה של הממ"מ שרצו להתייחס, בבקשה.

יונת מייזל: כן, יש לי הערה קטנה לגבי מה שנאמר כאן על ידי משרד הרווחה.

יונת מייזל: יש בידי תשובה של המשרד בנושא הנתונים שאומרים שכן היו שישה מקרי אלימות באותה מסגרת, והם אפילו ציינו איזו מסגרת.

קריאה: של חסות הנוער?

יונת מייזל: כן.

אפרת רייטן: זה מחזיר אותנו לתחילת הדיון, כשדיברנו על זה שיש בעיה של נתונים ויש בעיה של איסוף מידע, ודווקא זה ממחיש את זה שצריך לקחת את הדברים האלה, להסתכל עליהם אחרת, לראות את כל הדברים האלה ביחד ולתת להם מענה.

אפרת רייטן: הרי אם אין את המודעות מלכתחילה, של מה כן ומה לא, אז איך אפשר לטפל?

אפרת רייטן: אני רוצה מאוד להודות, כמובן לך, חברת הכנסת אבתיסאם מראענה, שיזמת את הדיון הזה ביחד איתי, ולכן חברות הכנסת הנכבדות שבאתן לקחת חלק.

אפרת רייטן: הנושא הזה נוגע לכולנו, ולא משנה אם אני מהמגזר היהודי או הערבי.

אפרת רייטן: זה ממש לא משנה.

אפרת רייטן: אני רואה את האכפתיות שלכם.

אפרת רייטן: אני רואה את הרצון הטוב.

אפרת רייטן: אני רואה את התוכניות שלכם.

אפרת רייטן: אני ממש מפצירה בכם, תזדרזו, תעשו כמיטב יכולתכם לתת פה את המענה כמה שיותר מהר.

אפרת רייטן: בסוף זה חיי אדם של הילדים האלה.

אפרת רייטן: אל תשאירו אותם לבד.

אפרת רייטן: תודה רבה לכם.

אפרת רייטן: אנחנו נועלים את הדיון.

אפרת רייטן: הדיון הבא בעוד שלוש דקות.