הוועדה המיוחדת לפניות הציבור, כנסת 24, פרוטוקול מספר 21, 2022-02-28 12:30

יעל רון בן משה: אנחנו בוועדה המיוחדת לפניות הציבור, כ"ז באדר א' תשפ"ב.

יעל רון בן משה: דיון מהיר בנושא מחסור במוניות נגישות לנכים של חבר הכנסת אורי מקלב, שגם נמצא איתנו פה, חבר הכנסת עופר כסיף וחבר הכנסת ינון אזולאי.

יעל רון בן משה: תודה לכל מי שהגיע ומשתתף איתנו פה באופן פיזי וגם לכל מי שאיתנו בזום.

יעל רון בן משה: אני מבקשת רק לוודא שנציגי משרד התחבורה בדרכם, יהיה קשה לקיים את הדיון ללא התייחסות של משרד התחבורה.

יעל רון בן משה: חבר הכנסת מקלב, בבקשה, תציג את הנושא.

אורי מקלב: תודה רבה, גברתי היושבת בראש.

אורי מקלב: כפי שאמרתי בדיון הקודם, אני חושב שיש ערך מוסף לדיון בנושאים האלה דווקא בוודאי לפניות הציבור.

אורי מקלב: כשהיא רואה מהסתכלותה, בסופו של דבר, את מקבל השירות בסוף איפה הוא נמצא וזה החלק המרכזי שצריך להיות בכל דיון שאנחנו צריכים לבוא ודנים.

אורי מקלב: אם אנחנו מזהים בעיה או כשל בהתנהלות, רגולציה או כשל במדיניות, גם כן.

אורי מקלב: במסגרת דיון מהיר, אנחנו ביקשנו להעלות את הבעיה, את המחסור במוניות נגישות לנכים.

אורי מקלב: המצב להגיד את הצורך של נכים ברכב נגיש, לא צריך להרחיב פה, כולנו מבינים, ככל שלאדם יש בעיה בנגישות, ככה הצורך שלו הוא יותר גדול.

אורי מקלב: כאשר אין לו את האפשרות העצמית, אז התלות שלו ברכב ציבורי או בשירות ציבורי הוא הרבה הרבה יותר גדול.

אורי מקלב: מי שזיהו מה מספר בעלי המוגבלויות שיש להם בעיות מוטוריות, יש מחלוקת בנתונים בין מבקר המדינה לבין נתונים של משרד התחבורה, אם מדובר בחצי מיליון, בשבע מאות חמישים מיליון, זאת אומרת, אלו מתוכם תלויים בנגישות, אז המספר גדול מאוד.

אורי מקלב: לצורך כך, הלכו עם מיזם, שלכאורה, היה מיזם מאוד נכון לעשות.

אורי מקלב: יש לי שכנה שהיא נכה ומרותקת לכיסא גלגלים ממונע, אין לה רכב פרטי.

אורי מקלב: הבוקר ראיתי אותה ממרחק מגיעה מקופת חולים, נוסעת בכבישים ראשיים מסביב לעצמה, יש לה ילד קטן וחמוד ואני רואה אותה איך שהיא מסיעה, היא מההסעה לוקחת את הילד ואין נגישות.

אורי מקלב: אני ככה עוקב אחרי ההתנהלות שלה ואני רואה שפעם בכמה זמן היא נוסעת להורים שלה, שגרים במושב על כביש שלוש, באחד המושבים, ואז היא מגיעה והיא צריכה לקחת טנדר מיוחד שמסיע אותה ואני שמעתי מהשכן שהעלות מאוד גבוהה, והיא מצמצמת באפשרות שלה ללכת לבקר את ההורים.

אורי מקלב: הכל זו השאלה של מתי שמגיע או לא מגיע, ובעיקר הוא הנושא הכלכלי שזה מה שמשפיע עליה.

אורי מקלב: כלומר, כשהיא צריכה להגיע ושכולנו עולים לאוטובוס או עם רכב פרטי או לאוטובוס רגיל, היא לא יכולה לעשות את זה, במיוחד לא בבין עירוני.

אורי מקלב: בין עירוני זה עוד יותר קשה, הרי בין עירוניים לא מונגשים כמעט, יש איזה פרויקט מתקדם או לא מתקדם, אבל בכל אופן הוא בוודאי לא מונגש, האוטובוסים הבין עירוניים לא מונגשים.

אורי מקלב: אנחנו יודעים יש להם הרבה מאוד מגבלות והצורך ותלות בזה היא גדולה.

אורי מקלב: ככל שאנחנו יודעים שהרחבנו בנושא של התלות, ככה אנחנו רוצים לדעת האם הפתרונות הם באמת ישימים או מציאותיים והם מתכתבים עם הצורך.

אורי מקלב: לצערנו, אנחנו מזהים כשל גדול מאוד בנושא הזה.

אורי מקלב: במיזם של משרד התחבורה יזם או של תחבורה ציבורית, היה נכון לבוא ולעודד אנשים להפעיל מוניות שנגישות.

אורי מקלב: בוא נפעיל מוניות נגישות, לצורך כך איך מודדים את זה?

אורי מקלב: אנחנו ניתן להם הטבות.

אורי מקלב: אנחנו ניתן להם הטבות בהנחה במחיר של רישיון ההפעלה שהיום מגיע לרבע מיליון שקל, מאתיים ארבעים ושבע, אני חושב שזה המחיר, ניתן הנחות.

אורי מקלב: אנחנו נסווג אותן ונגדיר אותן, אם אתה אדם פרטי שאתה מבקש רישיון, שאז אתה משלם חמישים אחוז מהאגרה, ממחיר הרישיון, ואם אתה חברה שאתה צריך להפעיל חמישים רכבים כאלה, אז תקבל הנחה של תשעים אחוז, תשלם רק עשרה אחוז ממחיר שירות.

אורי מקלב: אחד עשרה אלף שקל, טעיתי סליחה, עשרת אלפים חודש בלבד, זה אומר שזה בעצם בחינם אתה מקבל.

אורי מקלב: אבל, בשביל זה אתה צריך להפעיל חמישים רכבים כאלה ועם נגישות ארצית שלא יותר משלושים דקות המתנה.

אורי מקלב: אתה צריך לתת מענה בכל מקום בארץ.

אורי מקלב: זה התנאי.

אורי מקלב: אני מבקש מהוועדה לשמוע האם אנחנו עומדים בתנאים האלה, ויותר מכך, הדבר המרכזי, לאחר עשר שנים שאתה באמת מבצע את זה, אתה זכאי לקבל בחינם.

אורי מקלב: אתה יכול לבוא לעשות נסיעות פרטיות, ליד נהג מוניות רגיל ואתה מקבל בחינם את הרישיונות.

אורי מקלב: המוטיבציה החיובית יש כאן רבה, עכשיו נראה האם גם בעשר שנים, למה עשרה שנים?

אורי מקלב: יש להכל הסברים, האם באמת זה קורה ומה קורה בשטח.

אורי מקלב: מתברר שרק אנחנו עשינו עבודה, טלפנו לחברות, אלה שמפורסמות היום שאי אפשר להשיג אותן, אין דבר כזה, הן לא נותנות מענה ואנחנו לא יודעים איפה הן.

אורי מקלב: בשטח מי שצריך להגיע, הנכים, בעלי המוגבלויות מתלוננים על חוסר נגישות.

אורי מקלב: אם יש זה קצת במרכז ובירושלים, בפריפריה אין בכלל.

אורי מקלב: כמה עכשיו באמת פעילים?

אורי מקלב: יש בקשה, מה שידוע, אלף ביקשו להיכלל בתוך הפרויקט הזה.

אורי מקלב: כמה באמת כבר פועלים, אנחנו לא יודעים לקבל את זה, אבל לפי תחקירים שהיו ולפי בדיקות שהיו, מדובר אולי בעשרים אחוז, עשרה אחוז מהאנשים- - -

יהודה בר אור: לא, חילקו בפועל תשע מאות חתיכות כאלה.

עופר כסיף: בתקנה מותר חמש מאות פלוס חמש מאות.

אורי מקלב: אבל חילקו כמעט אלף.

אורי מקלב: תשע מאות, אם אתה רוצה זה יותר, אני חושב.

אורי מקלב: נכון, אוקיי, שמונה מאות שבעים וחמישה נגישות היום קיימות בארץ, פועלות באופן רשמי.

אורי מקלב: האם הן באמת פועלות ככה?

אורי מקלב: אז יש כאן ספק גדול מאוד, סימן שאלה מאוד גדול ואני עדיין לא קיבלתי תשובות ואולי דרך הוועדה עכשיו אני אצליח לקבל תשובות מדויקות על מה מדובר.

אורי מקלב: עכשיו, תשאל השאלה איך אנחנו יודעים?

אורי מקלב: אדם מוציא רישיון איך אתה יודע?

אורי מקלב: למה שאדם לא ייקח רכב, הוא יגיד שיש לו מונית נגישה ובעצם זה ישמש אותו כרכב פרטי שלו או רכב של העסק שלו והוא מחכה עשר שנים?

אורי מקלב: עשר שנים והוא לא עושה שום דבר ועוד עשר שנים הוא יקבל.

אורי מקלב: הוא מרוויח בכל שנה עשרים וחמישה אלף שקלים יש לו כל שנה, ועוד עשר שנים הוא יקבל את הרישיון, הוא נניח מקבל קצת פחות ויש מקרים של חמישים אחוז.

אורי מקלב: עכשיו, המחירים, הם התחייבו למחירים של מוניות רגילות, אבל בפועל מדובר במחירים מופקעים שמגיעים למאות אחוזים יותר, זה יכול להגיע למאתיים חמישים אחוז יותר, זה יכול להגיע למאות אחוזים יותר.

אורי מקלב: המחיר הוא נהיה באמת מאוד מאוד יקר, לא רק שהוא מאוד יקר, יש בזה שוק פרוע.

אורי מקלב: בסופו של דבר, יש כאן שוק פרוע שהאזרח, אותו מוגבל, מגיע מול נהג מוניות, יותר מאחד, הדין והדברים והשיח שלהם מאוד קשה.

אורי מקלב: של חוסר ביטחון הוא פרוע, אני לא רוצה להביא דוגמאות, הוא פרוע.

אורי מקלב: המחויבות שיש לנהגי מוניות, עם כל הבקרה שיש להם והמוטיבציה, התלונות, מערך התלונות האלה.

אורי מקלב: התלונות הן ממש לא ידועות והן בסופו של דבר לא ישימות ולא קורה איתן שום דבר.

אורי מקלב: הדבר האחרון שאני רוצה לדבר עליו הוא שאנחנו יודעים, באופן המעשי, שחברות שהן בעצם חברות הסעות רגילות, הן הגישו בקשה לעשרות מוניות כאלה, לא קיים אצלן לגמרי, לא בחלקיות, לא קיים.

אורי מקלב: עכשיו, אפשר לשאול איך אנחנו יכולים לנסות, יש לי כמה רעיונות איך אנחנו חושבים שאנחנו יכולים לבדוק כמה כל אחד שהוציא רישיון, שביקש רישיון, האם הוא פועל או לא פועל.

אורי מקלב: אני אביא דוגמא, הוא מדווח, הוא מביא אישור מס הכנסה כאשר הוא מדווח על תאונת מונית, הוא מדווח?

אורי מקלב: ומה גברתי יושבת בראש, לחשוב על אחד שביקש רישיון והוא מופיע ברישומים כאחד שמפעיל רישיון לרכב מונגש ואין לו דיווח למס הכנסה.

אורי מקלב: צריך ללמוד מזה שברור מאוד שהוא לא עובד בזה.

יעל רון בן משה: הלוואי והמערכות שלנו היו יודעות לדבר אחת עם השנייה.

אורי מקלב: אבל את צריכה לבקש אישור, תביא לי אישור.

אורי מקלב: לא, זו לא ביקורת על משרד התחבורה, זה ברור ואני גם לוקח את זה כביקורת עצמית.

אורי מקלב: אני חושב שאנחנו צריכים להעלות את זה, להציף את הנושא הזה, על מנת שסוף כל סוף נקבל מענה, וכל הנושא של מוניות נגישות יקבלו עכשיו באמת טיפול נקודתי, רחב יותר.

אורי מקלב: אם יש כשלים, צריך לשנות את זה, ההרגשה היא שהפרויקט הזה שהיה לו כוונות טובות, ומאוד טובות, ובאו לקראת, זה לא פשוט לקחת חמישים אחוז הנחה ותשעים אחוז הנחה, זה הרבה לקראת.

אורי מקלב: צריך לראות איך אנחנו היום, שנמצאים קרוב לעשר שנים, איך אנחנו עושים בקרה אצלנו ולעשות חישוב מחדש.

אורי מקלב: תודה.

יעל רון בן משה: תודה רבה, חבר הכנסת מקלב.

יעל רון בן משה: חבר הכנסת, כסיף, בבקשה.

עופר כסיף: תודה רבה, גם לחברי חבר הכנסת מקלב.

עופר כסיף: אני אהיה קצר, משום שקשה לי לדבר וגם משום שמיצית את הנושא, אני רק רוצה להכניס את זה לאיזו שהיא מסגרת קצת שונה, ממש בקצרה.

עופר כסיף: כפי שנאמר הרגע, בתקנות שהוציא בזמנו שר התחבורה דאז, ישראל כץ, בסעיף תכולה, סעיף 9, כתוב שהתקנה תחול על מתן של חמש מאות רישיונות להפעלת מונית נגישה.

עופר כסיף: סבר המפקח על התעבורה, כי תנאי השוק מאפשרים מתן רישיונות נוספים, כלומר רשאי הוא להעניק עוד חמש מאות רישיונות.

עופר כסיף: כלומר, בעצם כרגע ישנה הגבלה של אלף, זו חלק מהבעיה.

עופר כסיף: מדוע זה חלק מהבעיה?

עופר כסיף: אני לא אומר שזה כל הבעיה, בוודאי לא, אבל מדוע זה חלק הבעיה?

עופר כסיף: משום שברגע שישנה הגבלה של מספר וחלק גדול מהן בעצם לא ממשות את היעוד שלהן, בוא נהיה כנים, נגיד את בצורה הכי ברורה ובוטה, זה על מנת להרוויח.

עופר כסיף: גם אם זה ברמאות, זו הונאה.

עופר כסיף: מאחר ויש מספר מוגבל וחלק גדול מהם, ואני מבין שזה חלק ממש גדול, שלא ממש את היעוד הזה, מה שנובע מזה הוא שבפועל בעצם ישנן פחות מוניות נגישות.

עופר כסיף: כלומר, ההיצע נמוך ובאופן יחסי הביקוש יותר גבוה, הביקוש יותר גבוה, ישנה המתנה יותר ארוכה ומחיר מופקע.

עופר כסיף: עכשיו, צריך גם לקחת בחשבון שבמסגרת התקנות, נאמר במפורש שהשירות ללקוח צריך להיות תוך שלושים דקות לכל היותר ממועד הקריאה, אבל גם בזה לא ניתן לעמוד כאשר המספר נעשה יותר ויותר נמוך.

עופר כסיף: התמורה, המחיר, צריך להיות כמו מונית רגילה.

עופר כסיף: בעצם יש פה שרשרת שלמה שמובילה את האנשים, שהם על פי ההגדרה, מוחלשים, מובילה אותם למצב שהוא רק פוגע בהם יותר ויותר.

עופר כסיף: כפי שאמר חברי, הראשונים שנפגעים מזה באוכלוסיית הנכים, הם אוכלוסיית הנכים היותר עניה והפריפריאלית, כי בפריפריה הבעיה היא יותר גדולה.

עופר כסיף: אלה שיש להם הרבה כסף, גם אם זה לא נכון, אבל יכולים לשלם את המחיר המופקע, אבל מה עם אלה וזה ערוב שאין להם?

עופר כסיף: כאן זה התפקיד שלנו כמחוקקים, לכן מה שאנחנו צריכים לעשות פה הוא שני דברים, קודם כל, לחשוב על העלאת מספר המוניות ואיך, כלומר להגביל את ההגבלה, זה דבר אחד.

עופר כסיף: הדבר השני הוא לעשות אכיפה, רגולציה ואכיפה, הרבה יותר משמעותיות של השימוש ברכבים האלה, למשל, זו רק דוגמא אחת מיני רבות, בטח לא היחידה ולא הכי חשובה, אבל שיהיה ברור למי שעושה שימוש בתרמית כזו, אין מילה אחרת, שיהיה לו ברור שהוא ישלם על זה ביוקר, תרתי משמע.

עופר כסיף: כלומר, קנסות גבוהים מאוד, חילוט או שלילת הרישיון להפעלת מונית.

עופר כסיף: יש רשימות של דברים שאנחנו צריכים לקדם אותן, על מנת בעצם לתת מענה לאוכלוסייה שנפגעת פה.

עופר כסיף: לכן, זה דבר שכאן אני פונה לכולם, למחוקקים שבנו, לקדם את הנושא הזה.

עופר כסיף: תודה.

יעל רון בן משה: תודה רבה, חבר הכנסת כסיף.

יעל רון בן משה: התייחסות שלי, טרם אני מעבירה את זכות הדיבור לנוספים.

יעל רון בן משה: אז, קודם כל, לנגד עינינו עומדת זכות יסוד בסיסית לכל אזרח ואזרחית, חופש התנועה ובבית הזה אנחנו עוסקים בזה רבות.

יעל רון בן משה: בוודאי כאשר אנחנו עוסקים באוכלוסיות שזקוקות לסיוע מיוחד, אז התפקיד שלו, כמחוקקים, הוא תפקיד כפול.

יעל רון בן משה: אנחנו לא מדברים על הנגשת תחבורה ציבורית בכלל, לכלל האוכלוסייה, אנחנו באמת עוסקים באוכלוסייה שזקוקה לסיוע שלנו, אחרת, כפי שציין חבר הכנסת מקלב, יוצא שאנשים לא יכולים להגיע לבקר את בני משפחותיהם, כי אין שירות תחבורה מתאים.

יעל רון בן משה: בהתייחס לדברים הנוספים של חברי הכנסת, בעצם עלו שתי נקודות מרכזיות, הראשונה היא השירות לאזרח, איך אנחנו מרחיבים את השירות הזה, מאפשרים אותו לאזרחים נוספים ואיך אנחנו אוכפים את עצם השירות עצמו.

יעל רון בן משה: זאת על מנת שהדברים יתבצעו ויתבצעו על פי הכללים והתקנות.

יעל רון בן משה: הנקודה השנייה שהיא נפרדת לגמרי היא הנושא של אכיפה על תרמיות, של קבלת מענקים ואי הפעלת המונית בכלל, שזה נושא נפרד.

יעל רון בן משה: אנחנו לא מדברים על נהג או נהגת שקיבלו את המענק, מפעילים את השירות ומפקיעים מחירים, זה בסעיף הראשון של שירות לאזרח, זה סוג של תרמית, אבל אני מכלילה את זה בנושא של השירות לאזרח.

יעל רון בן משה: התופעה, אם היא קיימת, של נהגים או חברות שלוקחים את המענק ולא מפעילים בכלל את השירות, היא תופעה נפרדת שצריך לפעול נגדה ביד קשה.

יעל רון בן משה: אני מציעה שנבחן את הצעתך, חבר הכנסת מקלב, בעניין הגשת מסמכים מתאימים.

יעל רון בן משה: אני רק רוצה שאנחנו נוודא שכאשר אנחנו מגבירים את הרגולציה והבירוקרטיה אנחנו לא נפגע בסופו של דבר בשירות לאזרח, לכן זה חשוב שאנחנו כל הזמן נדון בשתי הנקודות האלה, אבל בנפרד וכן ביחס אחד לשני.

יעל רון בן משה: לא היינו רוצים שנהג מונית שמפעיל את השירות הזה, עוד בסוף יידרש לאיזו שהיא בירוקרטיה נוספת, שבסופו של דבר תוציא אותו מהשוק הזה, אז צריך להתנהג מאוד בעדינות בנושא הזה של הגברת הרגולציה והבירוקרטיה ולשים לב איך אנחנו עושים את זה.

יעל רון בן משה: אני אשמח, ראשית, להתייחסות של ארגונים של החברה האזרחית ואחר כך נעבור לנציגים של המשרדים הממשלתיים.

יעל רון בן משה: אז, נציגת ארגון "לינק 20", הגברת אסתר קרמר.

אסתר קרמר: אני פעילה ובוגרת תכנית "לינק 20", אני גם בקואליציית הורים לילדים עם צרכים ומיוחדים, אני אישה עם מוגבלות ואמא לילדים עם מוגבלות.

אסתר קרמר: אני רוצה לדבר שני רגעים על עצמי, על מנת להבין עד כמה זה מורכב להיות אישה עם מוגבלות שצריכה מונית נגישה.

אסתר קרמר: אז, קודם כל, אם אני רוצה לנסוע היום לתל אביב אני נוסעת ברכבת, אבל אם אני רוצה לנסוע לאחד הישובים הסמוכים לירושלים, שלכולם היום אין תחבורה ציבורית בין עירונית נגישה, אני חייבת לקחת מונית או רכב.

אסתר קרמר: אז, או שאני צריכה להחזיק רכב או שאני צריכה מונית.

אסתר קרמר: עכשיו, גם אם יש לי רכב, אז יכול להיות שהוא פעם במוסך או פעם במקום אחר, כל בן אדם שהאוטו שלו במוסך הולך ולוקח רכב חליפי מהשכרה.

אסתר קרמר: אני לא יכולה לקחת רכב מהשכרה חליפי, הדרך היחידה שלי היא לקחת מונית.

אסתר קרמר: אם אני רוצה עכשיו לנסוע, ומאיזו שהיא סיבה אני לא יכולה לנהוג, אני לא מרגישה טוב או משהו, אני חייבת מונית ואני חייבת מונית נגישה.

אסתר קרמר: אז, המחירים מופקעים ברמות, בתוך ירושלים מבקשים ממני שלוש מאות שקלים בנסיעה, ואם זה במרחק קצר בתוך העיר זה מאה חמישים שקלים, כשהמחירים הם פי שלוש מהמחיר.

אסתר קרמר: אני צריכה להזמין מונית לפחות עשרים וארבע שעות לפני הזמן שאני רוצה אותה.

יעל רון בן משה: סליחה גברתי שאני קוטעת אותך, אבל אולי בנקודה הזו כדאי שנגיד שאם התחבורה הציבורית הייתה טובה- - -

עופר כסיף: זה אל"ף בי"ת.

יעל רון בן משה: אז אולי זה הדיון הרחב שאנחנו צריכים לקיים על תחבורה בין עירונית ועירונית, שזה בוודאי משהו שצריך לעשות.

אורי מקלב: התחבורה הציבורית היא גם לא, אבל בעירונית רשמית יש נגישות.

אורי מקלב: אבל, בבין עירונית רשמית אין נגישות, ורואים את גם במושבים סביב ירושלים.

אסתר קרמר: כן, אפילו לטייל בישובים שזה עשרים דקות נסיעה, אני חייבת לקחת מונית, אין לי אוטובוס.

אסתר קרמר: אלו יכולים להיות ישובים ממש- - -

אורי מקלב: ולא לכולם יש רכב.

אסתר קרמר: בטח ברוב הישובים החרדיים, אני אישה חרדית, אופקים, נתיבות, תפרח, מודיעין עלית, ביתר עלית, כל הישובים האלה לא נגישים, אין אליהם רכבות.

אסתר קרמר: אם אני מדברת על הערים הגדולות יש רכבות, בערי הפריפריה אין רכבות.

אסתר קרמר: זה דבר ראשון.

אסתר קרמר: עכשיו, אני אגיד שחוץ מהזמינות שדיברתי עליה, על המחיר המופקע דיברתי, עכשיו אני אגיד עוד משהו שיש דבר שנקרא מוניות שירות.

אסתר קרמר: למשל, בתוך העיר אשדוד יש מוניות שירות, יש עוד הרבה ערים בארץ שיש בהן מוניות שירות.

אסתר קרמר: מוניות השירות אינן חייבות נגישות, גם אם הן תחבורה ציבורית עירונית, למרות שכל תחבורה ציבורית עירונית או מונית אחרת חייבת, בגלל שהם פחות משלושים וחמש נוסעים.

אסתר קרמר: כלומר, זה אומר שאם יש עיר שבנויה חמישים אחוז מהתחבורה הציבורית העירונית שלה בנויה על מוניות שירות, אני הפסדתי את האפשרות שלי להעלות על חמישים אחוז מהתחבורה, אז אני צריכה לחכות כפול זמן לאמצעי תחבורה נגיש.

אסתר קרמר: אני אדבר על עוד משהו שהוא הכשרה של נהגי מוניות.

אסתר קרמר: דווקא נהגי המוניות הנגישות יחסית יש להם הכשרה, הם יחסית אנשים מאוד אדיבים, הם גם מקבלים על זה הרבה כסף, אז יותר קל להם להיות אדיבים.

אסתר קרמר: אבל, הם תמיד אדיבים, הם תמיד קושרים, הם תמיד חוגרים.

אסתר קרמר: אבל, לפעמים יש אנשים שהנכות שלהם היא קצת שונה.

אסתר קרמר: למשל, כיסא גלגלים שיכול להתקפל ולהיכנס לתא המטען, אז הרבה פעמים קרה לי לא מעט, הכיסא שלי מתקפל, אז בעיקרון אני יכולה לעלות על מוניות אם יש לי עזרה ומישהו איתי.

אסתר קרמר: נהג המונית מגיע רואה את הכיסא גלגלים ובורח, הוא לא מוכן בכלל להעלות נכה, הוא רואה נכה אז הוא הולך.

אסתר קרמר: אפשר לתבוע בנציבות, אני יודעת, אבל זה תהליך והם תמיד אומרי שלא בגלל זה הוא הלך ומאוד קשה להוכיח.

אסתר קרמר: יש גם אנשים עם מוגבלויות אחרות, כמו אנשים עם מוגבלות שכלית, אנשים עם מוגבלות נפשית, אנשים עם מוגבלות נפשית, אנשים עם אוטיזם, אנשים עיוורים.

אסתר קרמר: נהג מונית רואה בן אדם עם כלב נחייה, הוא לא רוצה להעלות אותו, או אנשים עם מוגבלות נפשית.

אסתר קרמר: לדוגמא, אדם עם מוגבלות נפשית, שהם הרבה פעמים לא יכולים לנסוע באוטובוס, כי קשה להם, יש להם התקפי חרדה, הם חייבים מוניות.

אסתר קרמר: נהג המונית לא מספיק, אני מדברת עכשיו על מונית כללית, לאו דווקא על מונית נגישה.

אסתר קרמר: אני חושבת שצריכה להיות איזו שהיא חובה לכל נהג מונית שמקבל מספר מונית ומקבל אישור, שיהיה לו חובה לעבור איזה שהוא קורס, אפילו קצר בנגישות לאנשים עם מוגבלות, כמו שלנהג אוטובוס יש נגישות.

אסתר קרמר: בנוסף, אני אגיד עוד משהו שנזכרת והייתי צריכה להגיד אותו בהתחלה, כאשר דיברתי על הזמינות, אז תדעו לכם שישנו זמן שאין בו בכלל זמינות, זה הזמן בבוקר בין שבע לתשע ובין שתיים בצהריים וחמש אחר הצהריים, שזה הזמן שכל המוניות הקיימות שכן יש בתוך העיר, אז אומרים לי את יכולה להזמין מונית אבל לא בשעות הללו, כי בשעות הללו אנחנו עושים הסעות לתלמידים.

אסתר קרמר: אז, מונית זה אמור להיות משהו שמותאם לאדם ולא מותאם לנהגים.

אסתר קרמר: לכן, אני חושבת שצריך שיהיה פה שינוי, גם ב-Get Taxi"" למשל, שאפשר להזמין אקספרס, אפשר להזמין כל מיני סוגים, שתהיה אפשרות להזמין ובתוך כל האפליקציות האלה- - -

אורי מקלב: ב- Get Taxi"" אין מונית נגישה.

אורי מקלב: הם לא נותנים שירות של מונית נגישה.

אסתר קרמר: כן, אין להם.

אסתר קרמר: שתהיה אפשרות ראשונית לנכים, שאנשים עם מוגבלות יוכלו להזמין מכל האפליקציות מוניות נגישות.

אסתר קרמר: תודה רבה ותודה על הזכות לדבר.

יעל רון בן משה: תודה, גברתי.

יעל רון בן משה: בבקשה מנכ"ל ארגון "בצלמו".

שי שמאי גליק: לפני שלוש שנים עשינו תחקיר ביחד עם ידיעות אחרונות, תחקיר מקיף של עשרות תחקירנים וזה פורסם תחת הכותרת "מי פנוי בעושק", זו הייתה הכותרת של התחקיר.

שי שמאי גליק: בדקנו בכל הארץ על פי פרמטרים מדעיים, אני יכול לשלוח לכם גם את כל ההליך של התחקיר, יותר משליש נהגי המוניות הפקיעו מחירים.

שי שמאי גליק: זאת אומרת, ממש בדקנו, הזמנו מונית ספציפית מ-X ל-Y, מונית רגילה, ומ-Z ל-Y מונית נגישה, יותר משליש הפקיעו מחירים, אוקיי?

שי שמאי גליק: לא תיאוריות, לא סיסמאות, התחקיר פורסם בידיעות אחרונות, אשלח לכם לינק למי שירצה אחר כך.

שי שמאי גליק: שלחתי מייל לאחר התחקיר, פנינו למשרד התחבורה וגם הנציבות- - -

אורי מקלב: מתי זה היה?

שי שמאי גליק: התחקיר פורסם במאי 2019, אוקיי?

אורי מקלב: טרי.

שי שמאי גליק: מאז שלחתי את התחקיר את זה עבור כמה שרי תחבורה, אפשר להגיד, אני לא זוכר כבר את המספר של כמה.

שי שמאי גליק: לכל השרים שלחתי, אף אחד לא חזר אליי.

שי שמאי גליק: לפני חצי שנה היה פה יום המוגבלות והיה דיון בוועדת הכלכלה, הנושא של נגישות תחבורה.

שי שמאי גליק: הגיע בחור ממשרד התחבורה, גבי נבון, הוא פה, אבל אני אגיד לכם את הסיפור שהיה, איך אומרים שלא תיקח את זה אישית, הוא אמר כל מקרה תפנה אליי עם החומרים, אני אעזור ואטפל, שלחתי ואותו דבר אף אחד לא חזר אליי עד היום.

שי שמאי גליק: אלו העובדות, עכשיו אני רוצה להגיד עוד משהו, גם בתחקיר בדקנו את הזמינות של המוניות , זה על הפנים בטירוף, אוקיי?

שי שמאי גליק: אל"ף, צריכה לצאת מכאן קריאה ברורה שיהיה פיקוח על כל דבר כזה, זאת אומרת כל מקרה כזה שנהג מונית שמפקיע מחירים, באותו רגע קנס ושלילית רישיון מידית, אוקיי?

שי שמאי גליק: שלא יהיה דבר כזה.

שי שמאי גליק: בי"ת, וזה מאוד מאוד חשוב, אין מוניות נגישות בפריפריה, תתקשרו לדימונה, לאילת, אין, זה רק בתל אביב ובירושלים.

אורי מקלב: כל הדרום, שיש עשרה מוניות שיש בכל האזור.

אורי מקלב: בצפון עשר.

שי שמאי גליק: כאילו שאין נכים שם, לא עלינו.

שי שמאי גליק: זה כאילו מטורף, אנשים שם כלואים בבתים שלהם.

שי שמאי גליק: אנשים אומרים לי שחמש שנים לא נסענו לבקר בן משפחה, חמש שנים, כי אין שם תחבורה ציבורית נגישה בכלל, אוקיי?

שי שמאי גליק: עכשיו, אי אפשר לפתור את כל הבעיות של העולם, אני מסכים, גם איך אומרים, תיקון העולם מתחיל בקטן, מפה צריכה להיות קריאה, שאל"ף, שיהיה וויסות נכון של כל המוניות בכל הארץ.

שי שמאי גליק: לא ייתכן שבדרום ובצפון לא יהיה, ודווקא את, כמי שפועלת רבות למען הפריפריה, זה נושא שנופל באמת בין הכיסאות.

אורי מקלב: שי, יש ביקוש שאתם לא נותנים?

אורי מקלב: יש אנשים שמבקשים לקבל רישיונות?

אורי מקלב: רק שנדע לפני שאתה מדבר.

שי שמאי גליק: לא.

אורי מקלב: לא מבקשים?

שי שמאי גליק: לא.

שי שמאי גליק: אבל, יכול להיות גם שאם אין, אתה צריך להגיד, לקחת את הזיכיונות ולהגיד אנחנו נותנים זיכיונות רק בצפון ובדרום ולא בירושלים ומרכז.

שי שמאי גליק: .

יהודה בר אור: מה זה מסחר?

שי שמאי גליק: זה לא עניין של מסחר.

שי שמאי גליק: כמו שהיא אומרת, בירושלים היא בסוף מוצאת מונית נגישה, אבל יכול להיות שמישהו בדימונה לא יימצא ומישהו בגליל, אוקיי?

עופר כסיף: בישובים הערביים אין גם, זו בעיה חמורה.

שי שמאי גליק: אותו דבר, ברור.

יעל רון בן משה: בסדר, הנקודה היא ברורה, השאלה היא מה יהיה הפתרון, אנחנו עוד מעט נדון בזה.

שי שמאי גליק: ישובים ערביים זה גם סוג של פריפריה, אוקיי?

שי שמאי גליק: גם החרדים.

שי שמאי גליק: בסופו של דבר, צריך שני דברים מהוועדה, אל"ף לווסת, ויסות נכון בכל הארץ.

שי שמאי גליק: צריך לקבוע את הממדים, בצלוב עם הנציבות, ארגונים עם כולם, אני מוכן לעזור גם ובשילוב עם כל הגורמים לעשות את הממד ולוודא שזה המדד הנכון ופיקוח מאוד מאוד הדוק על הדבר הזה.

אורי מקלב: האם גיליתם בתחקיר שיש אנשים שלא פעילים בכלל?

שי שמאי גליק: בטח, הרוב לא ענו לנו.

אורי מקלב: אנחנו עשינו בתוך הלשכה שלנו, בכלל הכנו דף שיהודה לדינוביץ' עשה וגם יהודה גוטמן.

אורי מקלב: משרד התחבורה מפרסם חלק גדול של מספרי טלפון, יש באתר מספרי טלפון, אז מה שאנחנו עשינו, לא פעם אחת ניסינו כמה וכמה פעמים, שחלק הגדול ביותר של מספרי הטלפון שגויים, מספרים שאינם קיימים בכלל, בחלק גדול אין מענה.

אורי מקלב: מה שיש זה באמת זמן המתנה מאוד ארוך והמחיר מאוד גבוה.

אורי מקלב: בדקנו את הארבעה פרמטרים האלה המספרים לא מעודכנים, לא עונים ומי שכבר כן התור הוא ארוך וגם המחירים הרבה הרבה יותר גבוהים מאותו מחיר של יעד נקודה לנקודה ממונית רגילה.

יעל רון בן משה: תודה.

יעל רון בן משה: יובל וגנר, יושב ראש עמותת "נגישות ישראל" בזום, בבקשה.

יובל וגנר: שלום לכולם, תודה על הדיון החשוב הזה.

יובל וגנר: יעל, אורי, עופר, תודה על הדיון.

יובל וגנר: אני לא ארחיב דווקא מהצורך שתואר היטב על ידי "לינק 20", אבל הנושא הזה כאשר היינו מעורבים בו כבר בימים שעודכנו התקנות, התחיל בעצם רע מאוד, כי התקנות למוניות נגישות הפכו בעצם לשוד.

יובל וגנר: לא פלא שאין מוניות, דרך אגב גם אנחנו עשינו על זה תחקיר וגם בערוצי שתיים, אנחנו שנים פונים למשרד התחבורה שלא עושה את הרביזיה הדרושה בעניין.

יובל וגנר: מה השוד שנעשה?

יובל וגנר: בעצם אנשים קנו את המוניות בהנחות, התאגידים עשו שוד גדול, הנהגים הפרטיים עשו שוד קטן ומהר מאוד המוניות הפכו לנסיעות פרטיות, ולא פלא שאי אפשר למצוא אותן, כי הן פשוט לא בשוק.

יובל וגנר: אני רוצה לספר לכם שהצורך הוא קריטי, כי תבינו, אם בן אדם גר, תחשבו איפה אתם גרים ותחשבו רגע אם הייתם בכיסא גלגלים או הייתם סבא וסבתא שמתקשים בהליכה ואתם צריכים להגיע עד לאוטובוס בשכונה.

יובל וגנר: תחשבו כל אחד איפה אתם גרים ועכשיו שאתם צריכים להגיע עד לאוטובוס, ותראה שברוב המקרים כנראה לא הייתם יכולים לעשות הזה, ולכן המוניות הן הפתרון הנדרש והוא לא קיים, כמו שנאמר.

יובל וגנר: אז אני רוצה לשתף אתכם מה קורה בניו יורק.

יובל וגנר: בניו יורק החליטו החלטה פשוטה, שחמישים אחוז מהמוניות יהיו נגישות וכדי לעודד את נהגי המוניות, כמובן גם לבצע את הנסיעות, העירייה מממנת את הכיוון ההפוך.

יובל וגנר: זאת אומרת, נניח, הוא צריך למקום X לקחת את הבן אדם עם המוגבלות, את כיוון הנסיעה הזה העירייה משלמת לו, זאת אומרת הוא מקבל גם בונוס על עצם זה שעכשיו הוא עשה את הנסיעה.

יובל וגנר: שיטה אחרת, קיימת בלונדון.

יובל וגנר: בלונדון החליטו החלטה עוד יותר חכמה, כל המוניות, מאה אחוז מהן, חייבות להיות נגישות ונפתרה הבעיה.

יובל וגנר: דרך אגב, מי שנחשף אתמול לתקשורת, מוניות לונדון הגיעו לארץ, מוניות אלקטרוניות וחשמליות הגדולות והנגישות, הגיעו לארץ וזו בשורה.

יובל וגנר: לכן, מה הפתרון הפרקטי שצריך להצהיר, אחד, שפשוט כל המוניות יהיו נגישות.

יובל וגנר: שניים, שכל המוניות עם נגישות יהיו חייבות לפעול דרך החברות של האפליקציות, ה-Get Taxi"" והחברות האחרות ולמה?

יובל וגנר: כי שם אתה יכול לפקח על זה.

יובל וגנר: הנסיעה היא נסיעה נגישה והאם הנהג אישר אותה או לא אישר אותה וכמה כסף הוא גבה על הנסיעה, תראו כמה פשוט.

יובל וגנר: רק צריך לדרוש בתקנות שהנסיעות הנגישות שמוזמנות מדווחות למשרד התחבורה, ולראות האם נהג ביטל יותר משלוש נסיעות, אז אפשר לפסול לו את הרישיון או לתת לו קנס.

יובל וגנר: דבר שני, הוא לאמץ רק מוניות נגישות.

יובל וגנר: היום חלק מהמוניות שנחשבות ונקראות לגמרי נגישות, הן לא ממש נגישות, אז לקבוע גם סטנדרט שבאמת יהיה נוח ובטוח לנסוע.

יובל וגנר: יש עוד פטנט, מתעסקים היום הרבה בנושא של תעסוקת עובדים עם מוגבלות, למה לא ניתן לאנשים עם המוגבלות שהם יהיו נהגי המוניות?

יובל וגנר: הם יהיו אלו שיקבלו רישיון למונית ויסיעו אנשים עם מוגבלות, והנה גם תרמנו למוניות וגם לתעסוקה.

יובל וגנר: אבל בסוף, אני רוצה לספר לכם משהו שהוא כן עובד לא רע, בכל הארץ זו קטסטרופה, אבל יש מקום אחד שנקרא אילת, באילת יש עשר מוניות נגישות.

יובל וגנר: יש לנו סיירת נגישות באילת שעובדת ביחד עם המוניות, ומסתבר ששם שבעלי המוניות שמאוד בעד הסעת אנשים עם מוגבלות, נתקלים בשתי בעיות, הבעיה האחת היא שירות.

יובל וגנר: החברות שמתחזקות את המוניות הן לא באילת.

יובל וגנר: מי שמכיר את עסקי המוניות, זה לא עסק מאוד מרוויח, זה עסק שהוא די על הקצה שם.

יובל וגנר: אם נהג מונית צריך לנסוע עכשיו לבאר שבע, ליום עבודה, זו משמעות מאוד משמעותית מבחינה כלכלית, לפעמים אפילו ליומיים, כי הוא צריך להשאיר את הרכב.

יובל וגנר: זו בעיה שהם מתארים אותה כבעיה קשה, שהם שוקלים בכובד ראש האם הם בכלל רוצים להיות עם מונית נגישה.

יובל וגנר: הבעיה השנייה היא שמונית נגישה מזמינים לא רק אנשים עם מוגבלות, מסתבר שישנה תופעה שאנשים שרוצים לעבוד ולנסוע נסיעה ממקום X או ל-Y לצורכי הובלות, הם מזמינים מונית נגישה על מנת להוביל את הארון, את המזוודות, את הרכוש כי אלו המוניות שיכולות להכיל יותר דברים, וזה בסוף מייצר מצב שאנשים עם מוגבלות אין להם מונית, וזה פשוט עוד סיפורים אמיתיים מהשטח.

יובל וגנר: בשורה התחתונה, לסיכום, בסוף יש פה אתכם, חברי הכנסת הנכבדים שיזמתם לדיון, צריך לעשות רביזיה בתקנות, ללמוד מהעבר, לשפר לעתיד ולהפעיל לחץ פיזי, אפילו לא מתון, כבד, על משרד התחבורה, על מנת שסוף סוף יעשה את הרביזיה הזו, כי לא ייתכן המצב הקיים.

יובל וגנר: תודה רבה.

יעל רון בן משה: תודה לך יובל.

יעל רון בן משה: בבקשה, יהודה בר אור יושב ראש איגוד נהגי המוניות.

יהודה בר אור: יש לי קול מספיק גבוה, תשמעו אותי גם בלי מיקרופון.

יהודה בר אור: קודם כל, אני בתוך העניין הזה מתחילת הדרך.

יהודה בר אור: אנחנו ב-30 באפריל 2012, התחיל בחוק בכלל להגיד אותו.

יהודה בר אור: אני הייתי, לצורך העניין, עשרים ואחת שנה יושב ראש ארגון איגוד המוניות ועוד שלוש שנים- - וגם החלק מהזמן שאני הרצתי את העניין, בזמן הזה אני ליוויתי את העניין הזה מתחילתו עד סופו והצעתי פתרונות מעשיים באותו זמן, חד משמעיים, הגשתי אותם בכתב למשרד התחבורה ולכל אנשים שיכלו.

יהודה בר אור: בזמנו מי שטיפל בזה היה דרור גנון, שהוא היה אחראי על כל העניין בנושא הזה והוא טיפל בעניין הזה חד משמעית.

יהודה בר אור: אני הגשתי לדרור גונן וגם להרצל רביניאן, שהוא עורך דין, שלחתי לשניהם את הפתרונות שבבוא היום, איך אומרים הבן אדם ראה את הנולד, פתר את הבעיה ואמר מה שצריך לעשות אז.

יהודה בר אור: היום זה התבצע בפועל, כי מה שאני אמרתי כך בדיוק נהיה.

יהודה בר אור: אמרתי בצורה ברורה, ויש פה את הנייר ואי אפשר לדבר על הכל, יובל וגנר גם ישב איתי גם באותה ישיבה, זה נכון, רק חבל שהוא לא הזכיר את מה שאני דיברתי שם אז.

יהודה בר אור: מה שאני אז אמרתי ואני אומר את זה גם היום, לא היה צריך לחלק את זה בצורה שחולקה, חד משמעית.

יהודה בר אור: אני הצעתי בהצעה כתובה, שבה אני כתבתי להם בדיוק איך צריך לבצע את העניין הזה.

אורי מקלב: את הפריסה?

יהודה בר אור: והפריסה הייתה, רגע אני אחלק לך את זה, אתה לא היית אז בזמנו באותו הרגע, דרור, אולי אבל אתה הוותיק, זה לא מספיק.

יהודה בר אור: אבל אז מה שאני אמרתי, אמרתי בואו תעשו מהלך נכון.

יהודה בר אור: זה לא שלא צריך לחלק ולתת פתרונות ל- - -, כי בטח ובטח צריך לתת להם פתרונות.

יהודה בר אור: האנשים האלה באמת באמת עבדו קשה וגם עובדים קשה וצריך לתת להם פתרונות שיגיעו לכל מקום שהם צריכים להגיע.

יהודה בר אור: אני שאני יושב ראש איגוד המוניות, ואז היו לי הרבה יותר כוחות יותר מהיום, אני כבר היום כבר בן שישים ותשע.

יהודה בר אור: אני אמרתי בוא נעשה מהלך ואני מוכן לקחת על עצמי את זה, אם כי זה לא קל וקשה מאוד לפקח על העניין.

יהודה בר אור: אני אמרתי בואו תעשו מצב שבו נחלק את המספרים, במקום לחלק אותם בעשרת אלפים שקל לקבוצה של מסיעים במוסכים וכל מיני דברים שלקחו את זה ואין להם שום מושג בהפעלת המוניות, אלא הם רק עשו את זה רק לביזנס בלבד, אחר כך הם חילקו והשכירו את זה לכל מיני נהגי מוניות בנפרד, כי למעשה הם לא יודעים להשתמש בזה נכון.

יהודה בר אור: אני מוכן שתתנו את החמש מאות מספרים הראשונים, ודיברנו על חמש מאות שהיה באותו זמן, ותכניסו את זה לאיגוד.

יהודה בר אור: אנחנו נחלק את זה לפי ידעתנו, אז היה לנו קרוב למאה עשרים תחנות בתוך האיגוד, ואמרנו נחלק את זה בפריפריה ובכל מקום על פי מספר המוניות ולפי הצורך בכל מקום.

יהודה בר אור: נניח, תחנה גדולה ניתן לה ארבע, תחנה אחת קטנה יותר פחות, גם ניתן להן את זה במחיר קצת יותר מול.

יהודה בר אור: אבל, מחיר כזה שהם יוציאו עליו אחר כך, אני בכלל לא חלמתי עליו, אבל בוא נגיד הצעתי קצת יותר כסף במשרד התחבורה, אבל לא זה הדיבור.

יהודה בר אור: אז אנחנו כמובן ניתן לתחנות חמש מוניות, על פי גודלן בכל מקום במדינה, האיגוד יפקח על העניין שברגע שהם מזמינים מונית, מה המעשה כרגע?

יהודה בר אור: הוא נוסע ואין לו כל הזמן תחנות לנכים, אז הוא גם עובד בזה כנהג רגיל.

יהודה בר אור: עכשיו, ברגע שהוא נוסע בנהג רגיל ובאה לו נסיעה, אז לא יתפנה לזרוק את הנוסע הזה, אבל אם יש לו גיבוי מהתחנה ובכל הדברים, הוא בא מרים טלפון בנסיעה, אני מגיע אליכם, אז משחררים את הנהג הזה על ידי מונית רגילה והוא יתפנה לנסיעה מתוך השלושים דקות האלה.

יהודה בר אור: משלושים דקות ויוכל להגיע לקחת את הנכה, כי זו מונית שנתנו לו את זה במחיר מופחת והכל, על מנת לשרת הנכה.

יהודה בר אור: אז באתי ואמרתי, תן לי את העניין שאני אפקח עליו, אתה יודע מה זה לעבוד על כל העניין הזה?

יהודה בר אור: זה הרבה אחריות, אבל הסכמתי לעשות את זה.

יהודה בר אור: אמרתי אולי אני אחלק את זה בתחנות ואני אעשה את זה דרכי.

יהודה בר אור: מה קרה בפועל?

יהודה בר אור: הם נתנו את זה עכשיו וכל התלונות וכל הבכי של כל נכה הגיע אליי.

יהודה בר אור: אני מרים טלפון לאיגוד שלי וכל נהג מונית שלא לוקח אותם הם חשובים שאני אשם על זה שהוא לא ניגש.

יהודה בר אור: אבל, ענף המוניות הרגיל לא לקח מספר אחד לעצמו, אין בתוך התחנות בכלל מספרים, כי מי שלקח את זה הם תאגידים.

יהודה בר אור: הם לקחו את זה בעשרת אלפים שקל, חמישים לקוחות שהם לקחו.

יהודה בר אור: בן אדם רגיל שלקח שבע מאות חמישים כאלה שלקחו אותם במאה עשרים אלף, יקבלו אותם אחר כך ב---, כל אלה הם חפרים שבכלל לא עובדים בתחנות, כל אחד עובד בעצמו.

יהודה בר אור: לאט לאט הם הפכו את העניין הזה לביזנס, כי הרי לא תוכל לפקח עליהם.

יהודה בר אור: שמונה פקחים יש להם בכל המדינה, איך יפקחו עליהם מי נוסע עם מוניות ומי נוסע לא עם מונית, אמרתי אני אפקח על זה.

יהודה בר אור: עכשיו, כל מה שאני אומר לך פה זה הכל כתוב, כתוב ב-30 באפריל.

יהודה בר אור: אני הבאתי את זה עכשיו בניירות והכל, מצאתי את כל מה שאמרתי אז בזמנו.

יהודה בר אור: אני אומר בצורה ברורה, אני חייב להקריא לכם את זה, כאילו ציטוט של אז וזה היה פותר את כל הבעיות, "באשר לתקנה 2, אנו מסכימים לקראת אגרה מופחתת ליחיד בגובה של מחצית האגרה, אולם מתנגדים נחרצות שתאגיד ישלם עשרת אלפים שקל בלבד.

יהודה בר אור: אנחנו דורשים כי התאגיד ישלם אגרה בגובה של מחצית האגרה הרגילה.

יהודה בר אור: אין מקום להטבה מפליגה לתאגיד, יש צורך להקנות את --- את הנהגים היחידים שנכחו בשעות על האגרה המופחתת, הם יחויבו לעבוד בתאגיד ועם המוניות במסגרת תחנה מסודרות ולא להפעילה בבודדים.

יהודה בר אור: זאת על מנת להבטיח שאכן מוניות כאלה ייתנו שירות הולם ושתיתן למוגבלים או לבני משפחתם או למטפלים שלהם, שתהיה כתובת למקרה של בירורים ותלונות כנגד אותם נהגים.

יהודה בר אור: זה נכתב ב-30 באפריל 2012 וככה הוגש, כפי שהחוק הזה נכנס ב-2014 בסוף, אבל למעשה זה התחיל, שנתיים היה דיונים בכנסת ובלי סוף התכתבנו.

יהודה בר אור: למעשה, בסוף בסוף מה שנעשה הוא שמשרד התחבורה החליט שהוא יותר חכם מכולנו, ובאותו הזמן הם נתנו החלטה שהם יתנו את זה לתאגיד.

יהודה בר אור: בתאגידים לקחו את זה לעצמם, פזרו את זה ומשכירים את זה לנהגים רגילים בכסף.

יהודה בר אור: שמעת מה שאני אומר לך?

יהודה בר אור: זה לא שחסר, הכותרת הזו שכתוב פה דיון בנושא מחסור במוניות נגישות, זו כותרת שהיא חוטאת לאמת.

יהודה בר אור: זאת משום שיש מוניות מעל ומעבר, הלוא חילקו אותן אחר כך ארבע מאות ונהיה תשע מאות כמעט.

יהודה בר אור: זאת אומרת, שגם על החמש מאות הנוספים בכלל לא הסכמנו על הארבע מאות, אבל הם חילקו אותם.

יהודה בר אור: בוא נגיד שעשו את זה, התשע מאות האלה אם היו נמצאים בידיים שלי כל נכה היה לו כתובת, כל נכה היה מקבל את המונית.

יהודה בר אור: אם היה כך, לא היה צורך היום בדיון הזה בכלל זה ממזמן, משום שהיינו פותרים את כל הבעיות.

יהודה בר אור: אין לנו בעיה, אנחנו עושים את זה היום עם תחנות רגילות, עם נוסעים הרגילים במוניות הרגילות אם פונה אליי נוסע שנוסע בתחנת מוניות רגילה, עם תחנת מוניות לא עם Get Taxi"" וכל אלה, ואומר שאני נסעתי עם הנוסע הזה והוא לקח שקל יותר, שקל יותר, אני קורא לו לבירור בתחנה הוא מחזיר את הכסף, גם לנוסע גם ועומד גם למשפט.

יהודה בר אור: יש לנו פיקוח על התחנות ועל הנוסעים.

אורי מקלב: מה לפי דעתך היה התמריץ להגיע עם מוניות, להפוך את המוניות שלהם גם למוניות נגישות?

יהודה בר אור: יש לי פתרון שאני יכול לפתור אותו בשנייה אחת.

יעל רון בן משה: נו, אז אנחנו מחכים.

יהודה בר אור: קודם כל, חד משמעית, היות והם לא עמדו בכל תנאי הסף שאתם- - -

אורי מקלב: לא, נניח פטור מאגרה?

אורי מקלב: סתם אני שואל.

יהודה בר אור: היום, לך יש את התשע מאות האלה.

אורי מקלב: עזוב רגע, אם עכשיו באים אליך, אומרים לך, עושים לך ישיבה, שר התחבורה, אנחנו רוצים לתת תמריץ, נהגי מוניות, וודאי אפילו נגישות בחמישים אחוז.

אורי מקלב: יש כאלה שאמרה גברת "לינק 20" היא דיברה על כך שיש כאלה שלא צריכים נגישות מאוד, של טנדר, מספיק להם הבגאז' של הרכב עם הכיסא המתקפל, גם יכול להיות להם טוב, נכון?

אורי מקלב: אתה לא עונה.

יהודה בר אור: אבל אין פתרון.

יהודה בר אור: פשוט מאוד כל אלה שכרגע נמצאים, לחייב אותם לעבוד, לא לתת להם את המספר הזה שיעבוד כרגיל, כמו שהוא אמור להיות עוד עשר שנים, בטח ובטח שלא.

יהודה בר אור: לחייב אותם לעבוד בתנאים הקיימים, שיתנו שירות למונית, לאנשים הנכים, כמו שהצעתי אז, זה פתרון- - -

אורי מקלב: אנחנו רוצים אתכם, אנחנו רוצים את המוניות.

אורי מקלב: יש עשרים אלף נהגי מוניות היום, איך אתם רוצים שחלקם יהפכו את המוניות שלהם להיות נגישות?

עופר כסיף: השאלה היא לא רק התמריצים, גם תמריצים, אבל יש תמריץ שקיים.

עופר כסיף: השאלה היא בעצם איך ממשמשים את זה?

עופר כסיף: איך אוכפים את זה שהתמריץ בעצם לא ישתמשו בו כדי להונות.

אורי מקלב: התמריץ הוא לחדשים, לאנשים אחרים.

יהודה בר אור: העטיפה בפנים היא לא גמורה, אנחנו --- ונזמין לך משטרה.

יהודה בר אור: אני סתם שואל, אם היה עוד חמישה עשר אחוז, אני מלא כאן, נניח, היום הוא מלא, מותר להזמין נכה בעוד חמישה אחוז מהתעריף, זה היה נותן- - -

יעל רון בן משה: פטור למה?

אורי מקלב: אני שואל שאלות פרקטיות, מה יכול להיות?

אורי מקלב: אתה מסביר לי על התשע מאות, עזוב תשע מאות.

יהודה בר אור: לא, עכשיו אני אומר, אנחנו הסכמנו בזמנו שאין שום סיבה שנוסע נכה יסתובב בתוך העיר או בכל מקום אחר ויהיה לו עשרה שקלים יותר?

יהודה בר אור: למה לשלם?

אורי מקלב: לא, אין סיבה, נכון.

יהודה בר אור: הוא קיבל מונית, הבן אדם הזה קיבל את זה במחיר אפסי לשרת את הנוסעים האלה, בשביל מה הוא קיבל את זה?

אורי מקלב: נכון.

יהודה בר אור: אתה שכרת את הזכות שלי שקיבלתי אותה, שתהיה פנסיה שלי.

יהודה בר אור: לי אין פנסיה בישראל, אתה מבין את זה או לא?

יהודה בר אור: אמרתי לך את זה אלף פעמים, אין לי פנסיה.

יהודה בר אור: כל מה שיש לי אחרי ארבעים ושלוש שנים כנהג מוניות בפועל, זו הזכות הציבורית שאני משכיר אותה באלף שקל ליום.

יהודה בר אור: תגיד לי, אתה מוסיף לי את זה בעוד אלף, אני הסכמתי לעשות את זה.

אורי מקלב: הפוך, אני רוצה לבטל אותם, אני רוצה להעלות קצת יותר.

יהודה בר אור: אתה מכניס לי עוד אלף מספרים בכאלה לשוק.

אורי מקלב: אני לא רוצה להכניס, הפוך.

יהודה בר אור: הם קיימים, הם קיימים והם עובדים.

יעל רון בן משה: הם לא עובדים מספיק, זה מה שאנחנו שומעים.

יעל רון בן משה: השאלה היא שאלה אמיתית, עניינית כדי לראות יחד איתך, על מנת שזה לא יפגע ביכולת שלך לעבוד ולהתפרנס, מה אתה היית מציע לנו לעשות?

יעל רון בן משה: אין עכשיו מגבלות.

יהודה בר אור: להפעיל את המכונות האלה.

יעל רון בן משה: ומה עוד?

גבי נבון: עכשיו תגיד לי, מה אתה מחוקק, יש לי עכשיו אלף מוניות, איך אתה מחלק אותן ומה אתה עושה איתן, בסדר?

גבי נבון: אני נותן לך אלף מוניות.

גבי נבון: עכשיו תגיד לי עכשיו, אין כלום, אין תקנות אין כלום, עכשיו אתה תבוא ותגיד- - -

יהודה בר אור: אם אתה מדבר על הקיימים, אתה מדבר---

אורי מקלב: לא קיימים, חדשים.

יהודה בר אור: לא, אני לא מסכים עוד אלף מוניות, מה פתאום.

אורי מקלב: לך, עבורך.

אורי מקלב: לך, אתה לא צריך חדשים.

יהודה בר אור: אני הבנתי את הרעיון, בשביל זה אני מדבר איתך עכשיו בצורה הכי ברורה, שלא תגידו אחר כך שלא אמרתי, שיהיה רשום בפרוטוקול, אנחנו מתנגדים חד משמעית- - -

אורי מקלב: אנחנו נגיד שלא אמרת פתרון.

יהודה בר אור: למה?

יהודה בר אור: כי כרגע יש תשע מאות כאלה שאנחנו יכולים לנצל אותם לפעילות שהיא בו היא נוסדה ונולדה.

יהודה בר אור: היא נולדה לתת את השירות לנכים האלה, אבל היא לא בוצעה.

אורי מקלב: זה אתה צודק, אין על זה ויכוח.

יהודה בר אור: היא לא בוצעה.

יהודה בר אור: אם היא לא בוצעה, לא מגיע להם פרס, לא מגיע להם שאפילו ישאירו עכשיו ככה.

יהודה בר אור: צריך עכשיו לעצור להם את ההחלטות שהיו בזמנו, המחוקק יכול לעשות את זה, ולהגיד לו אתם לא עמדתם בכל התנאים.

יהודה בר אור: אתה רוצה לקבל את התנאים האלה?

יהודה בר אור: תחזור חזרה לפיקוח ובוא תיתן שירות לתוך האנשים האלה בפריפריה ובכל מקום.

יהודה בר אור: אתה נוסע עכשיו עם נוסע רגיל, בגלל שאין מספיק עבודה, להיכנס לתחנות, להיכנס למקומות או Get Taxi"" כמו שאתם אמרתם כרגע כולם בפיקוח ולעבור ל- Get Taxi"" ולתת לו חמשת אלפים שקל לשבעת אלפים מוניות.

יהודה בר אור: בנוסף, להוריד אותו מהנסיעה שאמורה להיות לנכה, באוטו הנכה הזה ויישלח את הנהג השני, שנוסע רגיל.

יהודה בר אור: כלומר, נוסע רגיל שיכול לעלות בכל מונית, ואת הנכה שקיבל את הרישיון להסיע אנשים רק ברכב נגישות, יעלה אותו במחיר נגישות.

יהודה בר אור: פה, פתאום אתה פותח תשע מאות כאלה- - -

יעל רון בן משה: לא, יהודה, סליחה רגע.

יעל רון בן משה: בוא ננסה רגע לעשות סדר, יש תשע מאות מוניות עם רישיון שקיבלו גם הטבות שלא נותנות את השירות כמו שצריך, התפקיד שלנו הוא לוודא שכן האזרחים שזקוקים לזה יהיה להם את השירות הטוב.

יעל רון בן משה: נניח שיוצאים עכשיו המחוקק עם הרשות המבצעת, משרד התחבורה, למבצע מול התשע מאות האלה, מתוכם חמש מאות עובדים כמו שצריך, נותנים שירות לנכים, ארבע מאות משלמים קנס, חולטים להם את הרכב, לא יודעת מה.

יעל רון בן משה: אבל, אנחנו צריכים למצוא עוד פתרון לעוד חמש מאות, לארבע מאות פלוס מאה, מה אתה מציע שיאפשר לנו לשפר את השירות לאזרח בלי לפגוע בזכויות נהגי המוניות?

יהודה בר אור: גברתי, יושבת ראש הוועדה, גברת יעל, תקשיבי, אם הייתם מקשיבים למה שאני אמרתי בצורה ברורה, אם היו תשע מאות האלה נותנים שירות, כמו שהם נועדו לתת שירות, לא היה מחסור.

יעל רון בן משה: הבנתי.

יעל רון בן משה: יצאנו למבצע, חמש מאות החזירו לנו את המוניות, לי יש עכשיו במגרש החנייה חמש מאות, מה אתה מציע לעשות?

יהודה בר אור: אז מציע, כמו שהצעתי בזמנו, לקחת את החמש מאות האלה, לפזר אותם במקומות הנכונים, בתחנות נכונות ואני אפקח על זה שכל תחנה, כל נוסע וכל נכה שתהיה לו בעיה יפנה אליי גוף שעובד בשבילם גם ככה בלי תשלום, כי אנחנו לא מקבלים --- מאף אחד.

יהודה בר אור: אנחנו נדאג לכך שכל טלפון יקבל תשובה, זה אחד, שניים, כל מי שיהיה אמור להיות רכב נכה יתפנה לנסיעה לנוסעים שהם נכים, נקודה.

יהודה בר אור: הצעתי את זה ב-2002, אני מציע את זה היום, שיהיה עוד יותר קל יהיה לעשות את זה, כי היום יש לנו GPS, יש לנו- - -

יעל רון בן משה: מה אתה צריך בשביל לעשות את זה, חוץ מזה שאתה אומר אני יכול לעשות את זה?

יעל רון בן משה: אתה צריך תקנות, תקציב?

יעל רון בן משה: אנחנו מדברים פה על מדינה עם תשעה מיליון אזרחים.

עופר כסיף: אכיפה.

יעל רון בן משה: הוא אומר שהוא יעשה את זה, הוא לא רוצה שהמדינה תעשה את זה.

עופר כסיף: אנחנו נתקן את התקנות.

אורי מקלב: אתה תגיש למשרד התחבורה חמש מאות בקשות עם פריסה, עם התחייבויות ועכשיו נשמע את משרד התחבורה.

יהודה בר אור: ואז אנחנו באים, אנחנו מחלקים את זה נכון.

יהודה בר אור: יהיה פיקוח "האח הגדול", למען איגוד המוניות.

יהודה בר אור: יהיה פיקוח של הכי גדול.

עופר כסיף: רק שלא תהיה משפחה מרובת ילדים, כי לא ייצא מזה כלום.

יעל רון בן משה: הבנתי.

יעל רון בן משה: תודה רבה, יהודה.

יעל רון בן משה: בבקשה, עינב, נציג נציבות שוויון זכויות לאנשים עם ומוגבלות.

עינב ניסים ברנס: שלום, תודה.

עינב ניסים ברנס: אני מפקח ארצי על נגישות בנציבות שוויון, אנחנו יחידת האכיפה בנושא נגישות.

עינב ניסים ברנס: אני מצטרף לכל הביקורת שניתנה פה על ידי חברי הכנסת וגם על ידי "לינק 20", אלו דברים שאנחנו שומעים אותם במוקד שלנו.

עינב ניסים ברנס: יש לנו מוקד שמקבל חמשת אלפים פניות בשנה בכל נושא נגישות ואנחנו באמת שומעים את זה, אין מונית, למרות שיובל דיבר על המונית באילת.

עינב ניסים ברנס: אני דיברתי אישית עם אמא באילת, היא הגישה תלונה וניסינו לאכוף אותה, האכיפה שלנו היא פלילית על אפליה.

עינב ניסים ברנס: היא אומרת לנו תשמע, כל פעם שאני מזמינה מונית לילד אומרים לי אין מונית.

עינב ניסים ברנס: עכשיו, תראו אנחנו מקבלים את התלונה הזו, יש לנו סמכויות חקירה והגשת תביעה פלילית על אפליה, לך תוכיח שבאותו הרגע שהיא הזמינה, הייתה מונית נגישה זמינה נוסעת באילת והסדרן לא נתן לו אותה, זה דבר שהוא בלתי אפשרי, זה הרף של הפלילי.

יעל רון בן משה: אם תוכל להתייחס לעניין כמות הפניות, אתה אומר חמשת אלפים בעניין הזה?

עינב ניסים ברנס: לא, לא בעניין זה.

יעל רון בן משה: אז כמה בעניין הזה?

עינב ניסים ברנס: בעניין הזה אין לי את הסטטיקה, אבל אני יכול להגיד לך שאנחנו מקבלים את זה תדיר, כמו שנציגי הארגונים אמרו.

עינב ניסים ברנס: אנחנו מקבלים גם על מחיר מופקע, גם על זה אנחנו מקבלים.

עינב ניסים ברנס: גם דבר כזה, בסמכויות אכיפה שלנו, שהן שונות ממשרד התחבורה, אם המפקח שלנו שהוא אוכף או מאשים זה בפלילי.

אורי מקלב: הגשתם?

יעל רון בן משה: כמה הגשתם, אפס?

עינב ניסים ברנס: לא הצלחנו, אי אפשר, אני לא יכול להוכיח.

עינב ניסים ברנס: כי, אתה צריך להוכיח שהנהג הפקיע את המחיר בגלל המוגבלות.

עינב ניסים ברנס: הרי, הפקעת מחיר רגילה את זה משרד התחבורה יכול לאכוף.

עינב ניסים ברנס: אבל, אתה צריך להוכיח שהוא בגלל המוגבלות.

עינב ניסים ברנס: אתה צריך שתהיה הקלטה, שהנוסע מקליט את הנהג, שהוא אומר לו תגיד, למה אתה נותן לי מחיר גבוה?

עינב ניסים ברנס: בגלל הכיסא גלגלים, אז יש לך, איפה תהיה לך כזו הוכחה?

עינב ניסים ברנס: ולהכניס סוכנים סמויים, זה בכלים שלנו הפליליים זה לא הולך.

עינב ניסים ברנס: כיחידה אכיפה, אני חושב שבאמת הדגש הוא אכיפה.

אורי מקלב: לא נראה לי מתוחכם כל כך, להזמין מונית ורואים מישהו שהוא נכה והוא מעלה אותו, אז אתה אומר לו- - -

עינב ניסים ברנס: אני יכול להגיד לך שבדקנו את זה עם הייעוץ וחקיקה, זו הפעלת סוכן, זו אופרציה שלמה של הוכחה פלילית.

אורי מקלב: אבל יש כאן גם הפקעת מחירים.

אורי מקלב: גם מונית רגילה שלוקחת נוסע עם כיסא גלגלים, היא מבקשת מחיר גבוה מאוד על הכיסא שהיא לוקחת, זה גם משרד התחבורה צריך- - -

עופר כסיף: צריך פשוט שתהיה הרתעה מראש.

עופר כסיף: אם ההרתעה מראש הייתה קיימת, אנחנו יודעים זה היה גם גורם, לפחות לחלק גדול מהאנשים, לחשוב פעמיים, שלוש.

שי שמאי גליק: אבל אם לקוח מתלונן, אני קיבלתי תלונה שהוא נקרא ברשימה השחור.

שי שמאי גליק: אפרופו מה שאמרת, יש דבר כזה ברשימת המוניות שנהגי מוניות הם קוראים לעצמם לקוחות שהם לא רוצים, אוקיי?

שי שמאי גליק: זאת אומרת, מה קורה אם באה אישה עם מוגבלות והנהג מונית, לא יודע לוקח לה קצת זמן, הנהג מונית אומר לכל החבר'ה, תקשיבו האישה הזו, איך אומרים, אם אתם לוקחים אותה, זה תיק, אל תיקחו אותה, אוקיי?

שי שמאי גליק: לכן, אגב, במקרה שאתה אומר זה בדיוק המקרים.

שי שמאי גליק: לכן, כשאותה אישה מתקשרת, לא מגיעה מונית, אתה מבין את הפואנטה?

עינב ניסים ברנס: אני אומר שאתה צודק, יש פה בעיה גם מבחינת האכיפה.

יעל רון בן משה: אילו כלים, בכל זאת, יש לכם כן לבצע את אותן חקירות?

יעל רון בן משה: הרי, את הכלים המשפטיים להגיש תלונה פלילית יש לכם?

יעל רון בן משה: גם במקרים אחרים אתם נדרשים לפעולות חקירה, הפעלת סוכן וכו'.

עינב ניסים ברנס: לא, אין לנו הפעלת סוכן.

עינב ניסים ברנס: הכלים שיש לנו באכיפה הם כלים פליליים על אפליה.

עינב ניסים ברנס: אני יכול לתבוע נהג מונית על אפליה.

יעל רון בן משה: ואתם לא מבצעים חקירות וחקירות סמויות?

עינב ניסים ברנס: אנחנו עושים, שאנחנו מקבלים את התלונה על אפליה, אז אנחנו מבצעים אצלנו את החקירה, מביאים את הנהג ומנסים- - -

יעל רון בן משה: ופעולות טיפה יותר מתוחכמות אין?

עינב ניסים ברנס: פעולות כרגע אין לנו.

עינב ניסים ברנס: להפעיל סוכן או להתחזות, כרגע אנחנו לא פועלים בזה.

יעל רון בן משה: אוקיי.

עינב ניסים ברנס: זאת אומרת, להושיב בן אדם, לשים אותו על כיסא גלגלים, להזמין את הנסיעה ולהקליט את השיחה.

יעל רון בן משה: בוא נגיד שאנחנו מכירים דברים כאלה מהמוסד לביטוח לאומי, לדוגמא, נכון?

יעל רון בן משה: זה לא משהו שהוא לא קיים.

עינב ניסים ברנס: זה אפשרי ביכולות שלנו ובסמכויות שלנו, אבל מבחינת המיומנות שנדרשת לבצע כזה דבר ובכלל מה שאנחנו עושים, כרגע זה לא בארסנל פעולות או כלים שאנחנו מפעילים.

יעל רון בן משה: ולכן על חמשת אלפים פניות שהוגשו, יש אפס תלונות פליליות?

עינב ניסים ברנס: כרגע אני חושב שלפחות חקירה אחת פתוחה או שתיים, אני חושב, חקירות פליליות שמתנהלות אצלנו על אפליה במוניות.

יעל רון בן משה: כדאי ללמוד מה בוצע שם בלשכפל את זה.

עינב ניסים ברנס: אחת זו על אדם של העלה כלב נחייה.

עינב ניסים ברנס: בן אדם עיוור הזמין מונית, והנהג מונית לא היה מוכן להכניס את הכלב, אני חושב שיש שתיים כאלה ועוד אחת על הפקעת מחירים.

יעל רון בן משה: אוקיי.

יעל רון בן משה: וכמה חקירות פליליות בכלל אתם מנהלים?

עינב ניסים ברנס: נגיד, על השולחן, עשרות חקירות בשנה.

יעל רון בן משה: זאת אומרת, שתחום שיש עליו חמשת אלפים תלונות ונגמר אולי בחקירה אחת, שגם לגביה אתה לא בטוחה, אז משהו בשרשרת הטיפול צריך לחשוב אולי לעשות את זה אחרת.

עינב ניסים ברנס: חמשת אלפים, את מבינה שעל כל נושא על אנשים עם המוגבלות בארץ, לא רק על חינוך.

יהודה בר אור: אני חייב להעיר כאשר אנחנו מרחיבים את הטיפול במוניות רגילות שבו אני שולט ועובד כל הזמן, אנחנו מקבלים עשרות תלונות על מצבים שבהם התלוננו האנשים כלפינו, שמישהו מתחנה לא לקח אותו עם כלב נחייה או נכה שלא היה יכול להעלות, הנהגים האלה קיבלו קנסות בתוך התחנה והועמדו במקומם.

יהודה בר אור: אנחנו כן מטפלים בתוך התחנה בכל אחד, כי זה פוגע במוניטין של התחנה, בשם של התחנה.

יעל רון בן משה: בסדר גמור.

יהודה בר אור: זה עסק ועסק אנחנו חייבים שייתן שירות, כי אם הוא לא נותן שירות טוב, מי יזמין אותו מחר.

יהודה בר אור: אותו נכה מספר לשני גם אם עושים לו רע וכל מיני דברים.

שי שמאי גליק: הסתמכתם על רשימות שחורות?

יהודה בר אור: לא, אין רשימות שחורות.

יהודה בר אור: יש רשימות שחורות של חפרים כאלה שביניהם מעבירים- - -

יעל רון בן משה: חברים, את השיחות האלה אחר כך.

יעל רון בן משה: בבקשה נציגי משרד התחבורה.

אסי סוזנה: שלום וברכה, אני מנהל אגף רישוי הסיעים ומשק בשעת חירום, אני בעצם מטפל בכל הנושא של רישוי מוניות.

אסי סוזנה: צריך לומר, כמובן, התלונות שיש על מוניות ככלל, אנחנו מכירים אותן, יש תלונות של הפקעת מחירים ואי איסוף נוסעים.

אסי סוזנה: התלונות האלה מגיעות אלינו והן מטופלות בצורה משמעותית.

אסי סוזנה: בנושא של הנגישות, קצת נרחיב את היריעה.

אסי סוזנה: בשנת 2014 באמת תוקנו התקנות, בשנת 2016 ביצענו בדיקה מקיפה לראות כמה באמת מאותן חברות, מאותן אנשים פרטיים שרכשו את הזכויות הציבוריות, באמת מפעילים.

אסי סוזנה: בדקנו באמת היו שורה של ליקויים של חברות שלא הפעילו, מכל מיני סיבות, חלק לא היו רכבים במלאי, חלק רכבים שהיו בהתקנות ועוד כל מיני סיבות מסיבות שונות.

אסי סוזנה: אני יכול להגיד שבסוף 2016 בדקנו פייר זכות ציבורית שנמכרה ורכבים, היו תשמע מאות שבעים וחמישה רכב בתוך הזכויות האלה.

אסי סוזנה: זאת אומרת, כל זכות הצומד לה רכב, ואלו לא רכבים פרטיים שאפשר להפעיל אותם בכל מיני הסעות, אלא רכבים שיש להם סימנים מיוחדים.

אסי סוזנה: הם רכבים שעוברים רישוי כל שנה בדיקה, שיש להם את הכובע, יש את המונה ויש את כל מה שקשור בזה.

אסי סוזנה: לא רק ברישוי, גם ששוטר שעוצר מונית בודק את כל האמצעים שיש שם, ואם חסר אחד מהאמצעים, אז אותו נהג מקבל קנס.

אסי סוזנה: אז, ככה שלפחות אנחנו יודעים שמבחינת המלאי, היה מלאי של רכבים, לפחות מה שהובטח בתקנות.

אסי סוזנה: עכשיו, נכון לומר גם שיש מצוקות שונות בתוך כל העניין הזה.

אסי סוזנה: ראשית נגיד, שאותם אלה הם לא מספיקים.

אסי סוזנה: לפחות בעבודה שאנחנו עשינו, ביחס לנתונים של הביטוח הלאומי, יש עדיין פער גדול מאוד ביחס של אותם אנשים שאנחנו חושבים שיגיע להם או צריך לתת להם את השירות הזה, לעומת אותן כמויות שקיימות.

אסי סוזנה: לכן, מצד אחד, אני קצת חולק על מה שיהודה אומר, שאין צורך.

אסי סוזנה: אני אומר, נכון להיום יש עדיין חוסר במוניות.

שי שמאי גליק: תגיד גם איזה מספר, כמה צריך, שנדע.

אסי סוזנה: נכון להיום, כל אחד שרוצה יכול לרכוש זכות ציבורית, זאת אומרת אין מגבלה.

אסי סוזנה: בשנים שעברו היו מגבלות על הזכויות הציבוריות, זאת אומרת הייתה כמות מוגבלת.

אסי סוזנה: נכון להיום, כל מי שרוצה לקנות יכול לקנות באותו סכום של מאתיים ארבעים ושמונה אלף שקלים.

אסי סוזנה: אין נהירה לקנות את הזכויות האלה, יותר מזה אני אומר לך, גם כשיש עדיין זכויות נגישות, פרטיות, אין להם ביקוש.

אסי סוזנה: אנשים מתקשרים ומתעניינים ולא מעניין אותם.

אסי סוזנה: צריך גם לומר בדבר הזה, אנחנו שמענו באמת את הצד של צורכי השירות או מבקשי השירות, אבל צריך גם להבין שכשאנחנו הסתכלנו על השירות כשירות נגיד, אז יש הרבה בעיות, זה לא דומה, בוא נגיד ככה.

אסי סוזנה: אנחנו רוצים לתת שירות של מונית לכל דורש גם לבעלי מוגבלויות, אבל זה לא אותו שירות.

אסי סוזנה: למה זה לא אותו שירות?

אסי סוזנה: כי יושב אצלי נהג ואומר, תשמע, אני כנהג מונית לא קם מהכיסא.

אסי סוזנה: מגיע למקום, אדם עולה, יורד, נוסע, עולה יורד וכו', אבל כאשר אני רוצה לתת שירות לבעל מוגבלויות, אני מגיע לשם, אני ממתין עד שהוא יגיע, אני צריך לקום מהכיסא, אני צריך לפתוח את הבגאז', להעלות אותו, לרתום אותו, לסגור, לחזור, לשבת ולנסוע וכו'.

אסי סוזנה: השירות הוא שירות שונה, וצריך לקחת את זה בחשבון.

אסי סוזנה: לכן, גם כמות הנסיעות, אותה הכמות של, בוא נגיד, האפשרות שאותו אדם יכול להפיק מאותו יום עבודה שלו, היא הרבה יותר נמוכה.

אסי סוזנה: אבל, בסדר נגיד שפיצנו אותו על העניין הזה.

יעל רון בן משה: לא, בוא נדבר על זה.

אסי סוזנה: כן, בסדר אני אומר שצריך לקחת את זה בחשבון, זה משהו שאני אומר שצריך לשים על השולחן.

אסי סוזנה: אנחנו רוצים לתת שירות, אבל השירות הוא שירות שונה.

אסי סוזנה: צריך להבין שהשירות הוא שונה, זה לא אותו דבר.

אסי סוזנה: גם כאשר אנחנו באים ואומרים, אוקיי בואו נעלה את המחיר, אז מצד שני, אתה אומר אוקיי אנחנו נפצה את אותו הנהג שעובד אחרת, עובד יותר קשה, לכאורה, מצד שני אתה אומר רגע, אתה רוצה לתת שירות שוויוני.

יעל רון בן משה: אז מה הפתרון שאתה מציע?

יעל רון בן משה: אתה הגורם- - -

אסי סוזנה: נכון.

אסי סוזנה: אני רק רגע מעלה, אני רוצה לתת את כל היריעה ואחר כך אנחנו נביא את הפתרונות.

יעל רון בן משה: אוקיי.

יעל רון בן משה: בסדר.

אסי סוזנה: בכל מקרה, אלה הדברים, זה לא כזה פשוט.

אסי סוזנה: עכשיו, בחלוקה שאנחנו בדקנו, לפחות לפי אזורים בארץ, אני יודע שיש מחסור, זה נכון, זה נאמר על ידי קודם.

אסי סוזנה: יש מחסור אמיתי במוניות, גם נגישות וגם מוניות רגילות, גם צריך לומר כל מי שדורש מונית או מחפש מוניות גם בתל אביב בשעה שמונה בבוקר, יהיה לו קשה מאוד למצוא מונית רגילה, לאו דווקא מונית נגישה.

אסי סוזנה: יש עדיין מחסור בקטע הזה של המוניות וגם את זה צריך לקחת בחשבון בתוך הסיפור הזה.

אסי סוזנה: בהתייחס למה שיובל אמר, שהציע בעלי המוגבלויות יהיו גם אותם נהגים, גם על הפתרון הזה חשבנו.

אסי סוזנה: אבל, מצד שני, כאשר אתה אומר לעצמך, אוקיי, אבל סוג השירות אינו מתאים לאותם בעלי מוגבלויות.

אסי סוזנה: היינו רוצים, הלוואי, זה באמת החלום שלי לתפור את הפתרון עם הבעיה, אבל מצד שני, אתה צריך להבין שאותו נהג צריך לתת שירות, צריך לרתום אותו, צריך לקחת אותו, אז זה קצת לא מסתדר.

אסי סוזנה: אז, גם את הקטע הזה בחנו.

אסי סוזנה: בכל מקרה, נאמר ככה, כאשר אנחנו מסתכלים על העתיד אנחנו רואים לפנינו שב-2020 ו-2024 ההבנה היא שכל מי שרכש מ-2014, לפחות ההנחה המחמירה שלנו, הוא יהפוך את המספר שלו למספר רגיל.

אסי סוזנה: גם לזה צריך לומר, המספרים של החמישים אחוז הנחה והתשעים אחוז הנחה לא היו מספרי אצבע, נעשו חישובים כלכליים של כל כמה זמן כמה עולה מעלון.

אסי סוזנה: אדם שרוכש רכב ומתקין מעלון, אז ברכבים גדולים אין בעיה להתקין מעלון, אפשר לפרק אותו אחר כך, אבל ברכבים קטנים חותכים את הרכב על מנת לשים את אותו מעלון.

יעל רון בן משה: אסי, אני רוצה שנתכנס.

יעל רון בן משה: עכשיו אמרת משפט מאוד משמעותי, אם הנחת העבודה, אומנם המחמירה שלכם, שב-2024 כל מי שרכש את המספר, יהפוך את המספר שלו לרגיל, מה התכנית?

אסי סוזנה: אז, יפה, אז אנחנו מבחינתנו כבר עומלים על תכנית שכזו---

אורי מקלב: כל התשע מאות ב-2014 יקבלו או שיש כאלה שנכנסו באמצע?

אסי סוזנה: לא, יש מ-2014 עד 2016 אלו שנתיים של חילופים, אנשים נכנסו בטפטופים.

גבי נבון: אחרי עשר שנים, הרב, אז הוא---

אורי מקלב: אני יודע, אנחנו יודעים את זה.

אורי מקלב: אתה אומר הם עברו מבחן טסט והם אומרים שיש להם כובע, השאלה אם הם פעילים?

אסי סוזנה: לא, הם פעילים.

אורי מקלב: איך אתה יודע שהם פעילים.

אסי סוזנה: תראו, אנחנו לפחות בודקים אחת לשנה לא רק שמגיעים---

אורי מקלב: מה אינדיקציה שלך לפעילות?

אורי מקלב: זה שהוא בא לעשות טסט על רישיון?

אורי מקלב: איזו אינדיקציה יש לך?

אסי סוזנה: ראשית, אנחנו מגיעים לתאגידים עצמם.

אסי סוזנה: חוץ מזה שאנחנו מגיעים לתאגידים עצמם, אנחנו גם מזמינים את השירות, עושים את אותם מבחנים שאנשים עושים פה לאותן חברות.

אורי מקלב: זה לא מקצועי, הם עשו את זה מקצועי, אתם יכולים שנייה לשמוע בטלפון שאתם מפרסמים, חלקם טלפונים לא פעילים, הם לא בכלל---

יעל רון בן משה: בוא נשמע גם מה עולה בבדיקות שלהם ומה עושים עם זה.

אורי מקלב: אז איך זה יכול להיות או שיש לכם מספרים אחרים שאתם לא מפרסמים אותו.

יהודה גוטמן: אני יכול להגיד רק מילה אחת, אני בדקתי לפני שכתבתי את ההצעה לסדר באתר שלכם, של משרד התחבורה, באזור ירושלים יש אחד עשרה, מתוכם שמונה חברות בירושלים או פרטיים ושלוש מבית שמש מתוכן.

יהודה גוטמן: יש שם מספרים בכלל לא מעודכנים, עם שש ספרות, אין עם מי להתקשר.

יהודה גוטמן: התקשרתי לכולם, אחד ענה שהוא מכר את הרכב ואחד ענה שהוא לא יכול, כל השאר לא קיימים ולא רלוונטיים וכו'.

יהודה גוטמן: עכשיו, גם באתר שלכם במשרד התחבורה יש פה שמות כמו אבנר טוויטו ואדם אקספרס, לא כתוב לאם יש מונית אחת, אם יש חמישים מוניות.

יהודה גוטמן: האתר שלכם, אני לא רוצה להגיד לא שווה.

יהודה גוטמן: אני אגיד ככה, באמת הפרסום שלנו הוא באמת פרסום ישן, הוא פרסום מלפני הקורונה.

יהודה גוטמן: אני, אישית, בגלל שאני יודע שיש בעיה בפרסום, אני חושב שחלק מהבעיה היא הוא הפרסום לאנשים.

יהודה גוטמן: אנשים לא ממש יודעים מי נותן את השירות ואיזה שירות מגיע להם.

יהודה גוטמן: אבל, אני אישית עשיתי פגישות עם כל בעלי התאגידים, לקחתי מהם את כל הטלפונים---

יעל רון בן משה: נראה שאתה צריך לעשות פגישה עם אחראי על אתר האינטרנט של משרד התחבורה.

יהודה גוטמן: לא, לא, לא, זה באחריותי, זה העניין.

יעל רון בן משה: נו, אז עשית פגישות, רשימת טלפונים.

יהודה גוטמן: המספרים האלה גם לפני הקורונה לא היו זמינים, כמו שידידי שי גליק בדק לפני שנתיים, אז עוד לא הייתה קורונה.

יהודה גוטמן: דבר שני, אתה יכול לראות פה, לא ניתן לראות כמה מוניות יש לכל אחד, בקיצור זה לא משהו שהוא עובד.

אורי מקלב: נכון.

אורי מקלב: הם לא מפעילים שיש להם חמישים.

יהודה גוטמן: לא כתוב בכלל כמה יש, מי חברה, מי פרטי, שום כלום.

גבי נבון: אמרתי שנכון, הפרסום הוא לא טוב, הוא לא מדויק והוא לא עדכני.

גבי נבון: אני מתחייב לעדכן אותו בחודש הנוכחי.

גבי נבון: תוך חודש יהיה פרסום אחר, כולל כמה כמויות יש לכל אחת.

גבי נבון: אחרי בדיקה שאני אישית עשיתי, אני יושב פה ואני אומר לכם---

אורי מקלב: אבל כל אלה הם חברות הסעות, כל אלה חברות הסעות, שאותם טנדרים משמשים גם כהסעות.

אורי מקלב: צריך להבין כאן על מה אנחנו מדברים, אנחנו לא מדברים על מוניות שכל היום הן עובדות על נכים, אלו מוניות שיש להם גם, שמשמשים לעוד דברים.

אורי מקלב: זאת אומרת, זה גם אתה יודע מזה, אותן חמישים חברות.

אורי מקלב: חברה שלקחה חמישים זיכיונות כאלה, זה לא שעכשיו כל החמישים האלה עובדים עם בהסעות נכים, הם עובדים בהסעות עם אותם רכבים, לא בתור מוניות.

יהודה גוטמן: זו טענה שאני שומע הרבה פעמים.

יהודה גוטמן: אני מעולם לא פגשתי חברה כזו, ולצערי תמיד הטענות הן טענות בלי שם.

יהודה גוטמן: אני אשמח לקבל שם ולבדוק את זה אישית.

אורי מקלב: "א.

אורי מקלב: ס הסעות", מה זה?

אסתר קרמר: הם זכיינים של עיריית ירושלים.

אורי מקלב: תביני, הם גם לוקחים ילדים בבוקר.

יעל רון בן משה: הסעות רגילות.

אורי מקלב: הסעות של נגישות, גם יכול להיות.

אורי מקלב: הסעות בחינוך המיוחד הם עושים את זה, בתי ספר שצריכים.

אורי מקלב: עכשיו, מה קורה הוא עובד בהסעות.

יעל רון בן משה: לא, כן, של החינוך המיוחד, אבל אז זה לא נגיש לאוכלוסייה הכוללת.

אורי מקלב: אני אעשה בדיקה הכי פשוטה, תיקח את החברות האלה, שהם מבקשים מוניות, הם הן זכות גם במרכז של עיריית ירושלים, הם צריכים להביא את המספרים ותראה איך המספרים עובדים, לא צריך לעשות עבודת מחקר.

אורי מקלב: קח את אותם טנדרים שהם היום זכו אצלך בזיכיון, תביא אותם ותשאל האם הם נמצאים בעיריית ירושלים במכרזים של הסעת נכים שיש לבתי ספר, אם הם לא נמצאים עם אותם מספרים ונראה מי אין לו.

אורי מקלב: כך תראה אם הם עובדים במוניות לכלל הציבור או שהם עובדים בהסעות נכים, אתה תראה שזה כך.

אורי מקלב: יהודה וכל אלה, צריך לחשוב, שיכול להיות שמי שמוכח להם שהם לא עבדו בזה, יכול להיות שהם לא צריכים לקבל עוד עשר שנים את המספר.

אורי מקלב: אסור לעשות מוטיבציה שלילית, מוטיבציה השלילית הזו גורמת לכשל והונאה.

אורי מקלב: אני אומר, זה פיילוט חדש, שפעם ראשונה- - -, אבל צריך שם לעקוב אחריהם אם הם באמת עומדים ביעדים.

אורי מקלב: אני לא רוצה להביך אותה שלא הגשת, אפילו דוח אחד על האנשים האלה שלא עמדו בזה, אני מבין את זה גם.

אורי מקלב: האכיפה והרגולציה, אין גורם הרתעה, אפילו אחד לא.

אורי מקלב: אתה לא צריך להגיד, אפילו דוח אחד או סנקציה אחת לא עשית, כל אלה שהם לא עושים ולא עונים ומפקיעים מחיר, אין לנו את זה.

אורי מקלב: לכן, קצת צריך רביזיה מהתחלה.

יהודה גוטמן: עוד מילה אחת אני רוצה לומר לגבי המספר, אתם דיברתם על תשע מאות, כיום יש בסביבות שלוש מאות אלף בעלי תג נכה מתוך כשני מיליון רכבים בכלל, זאת אומרת שחמש עשרה אחוז מהציבור הוא נכה.

יהודה גוטמן: עכשיו, אם יש עשרים אלף מוניות צריך להיות בסביבות שלושת אלפים מוניות נגישות בשביל לענות על הצורך.

יעל רון בן משה: בסדר, אנחנו נשמע בפתרונות מה היעד.

אסי סוזנה: אנחנו הסכמנו שבאמת יש חוסר שכזה.

אסי סוזנה: בכל מקרה, ככה אנחנו בחנו ובדקנו בעולם אילו פתרונות קיימים, לפחות לנקודה שאנחנו נמצאים בה, יש פתרונות באמת מאוד מאוד טובים החל מלהפוך את כל המוניות למוניות נגישות, זה גם אפשר לעשות.

אסי סוזנה: זה יעלה המון המון כסף, אבל לכאורה אפשר לעשות את זה, אבל לפחות בשביל ההתחלה, חלק מהרעיונות שהיו לנו הוא באמת להשתמש באותן תחנות.

אסי סוזנה: אחת הבעיות שיש לנו הוא שאנחנו לא יכולים לקחת את יהודה ולתת לו לחלק למי שהוא רוצה, זה בשביל התחלה, כי אני לא חושב שזה לא שוויוני וצריך לחלק לכולם.

אסי סוזנה: הבעיה האחרת בתחנות זה שהן לא מרושיינות, זאת אומרת אני לא יכול להכריח ולאכוף מהלך שלהכריח תחנה שיהיה לה רכב נגיש, הלוואי ויכולתי.

אסי סוזנה: אם יהודה יבוא איתנו ויגיד שאני מוכן שתחנות המוניות יהיו מרושינות, אז מצוין.

אורי מקלב: אז מה הבעיה?

אורי מקלב: אני מקצה חמש מאות של זיכיונות למוניות, עכשיו שיגישו.

אורי מקלב: אתה צריך בשביל זה כמה תנאים, שתהיה פריסה, אתה צריך לציין לך באילו מקומות וערים ואז יהודה יגיד, שיש לו מתחרים או לא מתחרים.

גבי נבון: עוד חמש מאות או עוד אלף, לא חשוב כמה.

אורי מקלב: זה מהרצון הטוב שלכם, אבל שם אתה לא נותן לו, למישהו ספציפי, אתה בא ועושה מכרז לחברות או לתחנות.

אורי מקלב: הוא צריך להגיש הכל לכל הארץ, הוא צריך להגיד שיהיה לחברות מוניות, ולא סתם ואז יש לנו כתובת, יש לנו אנשים מיומנים.

גבי נבון: הכתובת הזו, מה שאנחנו נרצה לעשות, אם נעשה את מה שאנחנו אומרים, יש לנו כמה הצעות.

גבי נבון: קודם כל, אנחנו רוצים לעשות הסכמים עם אותם נהגים, תאגידים או תחנות.

גבי נבון: קודם כל, יהיה הסכם בין הממסד אליהם, יהיה רפרנט, כמו שיש באוטובוסים סנקציות על הפרה, גם פה יהיה סנקציות על הפרה.

גבי נבון: שנית, נרצה לעשות את זה באמצעים טכנולוגיים, זאת אומרת להביא איזה שהוא סימון או איזו אפליקציה, כל הזמנה כזו תהיה מתועדת בישומון הזה, שנוכל לדעת, הוא הזמין ולא קיבל שירות או הוא הזמין ואיחר לו או כל מיני דברים כאלה.

גבי נבון: אנחנו נרצה תמיד להדק את הקשר בין המשרד לבין אותו מקבל ההטבה או נותן השירות, זה דבר אחד.

גבי נבון: דבר הנוסף שחשבנו עליו, אנחנו חושבים על זה גם כן, לתת את הזכויות הציבוריות האלה לאיזו שהיא חברה מנהלת ותנהל את המוניות הנגישות, ואז כל מי שירצה לבקש מונית מתקשר לחברה ולא לאותו נהג, בוא תאסוף אותי.

גבי נבון: אז, האינטראקציה היא ביני לבין החברה ובין ההסכם שלי איתה, כמובן הכל יהיה באמצעים טכנולוגיים.

אורי מקלב: אפילו אתה יכול מחוז גם, זאת אומרת שלושה מחוזות.

גבי נבון: נכון, שלוש או שניים, כן.

גבי נבון: אלו שני הפתרונות שאנחנו חושבים עליהם כרגע, אנחנו באמת רוצים לסגור את זה.

אורי מקלב: תאריך יעד, מתי?

אורי מקלב: אנחנו הכל מוכנים ואני מסכים להכל.

גבי נבון: אז, תראה אנחנו מביאים את הרעיונות האלה להנהלת הרשות לקראת סוף חודש מרץ ומיד אחר כך זה תלוי בהנהלה.

אורי מקלב: עוד אין מנהל נבחר, נכון?

גבי נבון: זה תלוי מנכ"ל לבין משרד התחבורה.

גבי נבון: אז, אנחנו שם איתו וכמובן המנכ"לית במשרד והלאה, משרד האוצר, תקציבים והטבות.

אורי מקלב: אני יודע שזה פוליטקלי קורקט, אבל יכול להיות שכמו שלוקחים על מזוודה עוד כסף, יכול להיות, סכום מסוים של עשרה אחוז או חמישה, שתהיה מוטיבציה---

יעל רון בן משה: שמי ישלם את זה?

אורי מקלב: אם לוקחים נכה עם עגלה- - -

יעל רון בן משה: אני מתנגדת לזה בתוקף.

אורי מקלב: אנחנו מתנגדים לזה, אבל בסופו של דבר הם לא זה ולא זה.

יעל רון בן משה: אז צריך יהיה למצוא פתרון.

אורי מקלב: הם משלמים מאתיים אחוז, אף אחד לא רוצה אותם.

יעל רון בן משה: צריך להיות פתרון שלא נהג המונית יהיה זה שיספוג את זה, אבל אני מתנגדת לזה שהנוסע- - -

גבי נבון: רק דבר אחד, כמובן שזה תלוי בתקציבים וכל הדברים ממשרד האוצר, זה נושא- - -

אורי מקלב: אני אומר זה בהתייעצות, צריך להתייעץ עם הארגונים המייצגים אותם.

יעל רון בן משה: נכון.

אורי מקלב: זה לא יהיה.

אורי מקלב: למה שהוא יעשה את זה אם יש לו מונית רגילה?

אורי מקלב: עוד תמריצים אחרים.

יהודה בר אור: במצב של היום שאין עבודה ופרנסה, יש אלפיים ארבע מאות מספרים מופקדים שאין להם דורש, אתה רוצה להוסיף עוד על מוניות?

יעל רון בן משה: אדון, בר אור, לא אנחנו צריכים להתכנס לסיום.

גבי נבון: אני רוצה להוסיף רק דבר נוסף לסיום, דיברנו עכשיו על מוניות נגישות, גם דיברו קודם על בין עירוני נגיד באוטובוסים, אז הבשורה שלי היא שאנחנו כן התחלנו לעשות את הפיילוט.

גבי נבון: השנה הזו אנחנו הולכים להביא עוד ארבעים ושניים אוטובוסים מונגשים בין עירוניים, אנחנו מחלקים אותם למאפיינים שונים.

גבי נבון: אנחנו מתחילים עם מספר קווים בארץ, אני הולך לקראת בשנתיים, שלוש הקרובות להביא מאה שלושים אוטובוסים שיפרסו בכל הארץ.

גבי נבון: לגבי אוטובוס בין עירוני מונגש, כמו שעשינו בקו 470 בין ירושלים לבאר שבע.

גבי נבון: אנחנו נמצאים על זה, כבר המפעילים מחדשים צי רכבים שלהם ואוטובוסים בין עירוניים מונגשים.

יעל רון בן משה: התחנות יונגשו בהתאם?

גבי נבון: כן, כן ברור, התחנות המרכזיות והכל.

יעל רון בן משה: מה צפי זמן ביצוע?

גבי נבון: הפריסה הראשונית, המנה הראשונה, עוד תשע חודשים צריך להביא את האוטובוסים, להביא את האוטובוס חדש ולהכין אותו זה בערך זמן של תשעה חודשים.

גבי נבון: לאחר מכן, לקראת רבעון ראשון שנה הבאה, זו כבר הפעלה של כמה עשרות קווים.

גבי נבון: שנה אחרי זה, כל פעם נציע חידוש עד מאה שלושים אוטובוסים, זה הולך כמעט בכל הארץ להיות מרושת באוטובוסים בן עירוניים.

יעל רון בן משה: יפה מאוד.

יעל רון בן משה: גברתי, התייחסות אחרונה.

אסתר קרמר: אם עושים שאחראית על כל המוניות הנגישות, אני חושבת שזה רעיון טוב.

אסתר קרמר: צריך שאדם עם מוגבלות יהיה חלק מזה.

יעל רון בן משה: אני אתייחס לזה.

אסתר קרמר: כי יש כלל, לא עלינו, בלעדינו.

יעל רון בן משה: בר אור, רצית משהו לסיום?

יהודה בר אור: אני אשאיר לך פה את התכנית שהכנתי אותה ב-2012 יהיה לך מה לקרוא, אני מקווה ותביני שכל מה שאת מדברת כרגע זה היה ולא בוצע כלום.

יהודה בר אור: משרד התחבורה לא יודע לפקח על זה ולא יכול לפקח על זה.

יהודה בר אור: יש לי איתם ידידות של שנים רבות, יש דברים שהם בסדר ויש דברים שהם פחות בסדר.

יהודה בר אור: מה שהם כאן מבטיחים הם לא יכלו לקיים את זה אז ולא יכלו לקיים את זה היום.

יהודה בר אור: הם לא יכולים להוסיף מספר אחד, מספר זה לא דבר שבאים לנהל אותו איך שהם רוצים.

יהודה בר אור: אנחנו קנינו את זה בשכר מלא ולא נתנו לנו את זה במתנה, שילמנו כסף על מנת להסיע נוסעים בשכר.

יהודה בר אור: עשרים וארבע אלף שבע מאות נהגי מוניות משלמים שכר בשבילי, והמדינה קנתה אותם בשבע וחצי מיליארד שקל, שהמדינה תשלם לנו.

יעל רון בן משה: בסדר גמור תודה רבה.

יעל רון בן משה: חבר הכנסת מקלב, דברים לסיום?

אורי מקלב: אנחנו גם הגשנו הצעת חוק לעשות רפורמה בביטוח לאומי, שלא יהיה חייבים להחזיק רכב, על מנת לקבל קצבת ניידות.

אורי מקלב: היום על מנת לקבל קצבת ניידות, את צריכה להחזיק רכב.

אורי מקלב: מה המוטיבציה?

יעל רון בן משה: טוב, נושא הקצבאות זה נושא גדול.

אורי מקלב: מה זה אומר, שאנחנו צריכים להבין שברגע שקצבת ניידות לא תהיה תלוי באחזקת רכב, אנשים מחזיקים את הרכב מפני שהם מקבלים קצבת ניידות.

אורי מקלב: אנחנו צריכים להעלות על רכב תחבורה ציבורית והניידות שיש להם, יש להם עלויות, וגם מי שאין לו רכב יש לו עלות של ניידת.

אורי מקלב: אז, אנחנו נראה גם הגברה של ביקוש לתחבורה הציבורית, אנחנו צריכים להיערך לזה.

אורי מקלב: בוודאי שכמה שיותר השתמשו זה יהיה יותר כדאית כלכלית, תהיה יותר גישה וחלק מהדברים האלה.

אורי מקלב: אני חושב שאנחנו לקראת, ולכן צריך מכל הצדדים לסדר את זה.

עינב ניסים ברנס: משפט אחד, שתי ההצעות של גבי נבון מעולות, של שניכם, אני מקווה שתיישמו אחת מהן, הן גם יאפשרו בקרה ואכיפה.

יעל רון בן משה: מה שמעולה זה שלהם, מה שפחות טוב זה של משרד התחבורה.

עינב ניסים ברנס: לא משנה, הן הצעות מעולות.

עינב ניסים ברנס: אני מקווה שתצליחו, הצעות מעולות.

יעל רון בן משה: הבנתי את החלוקה.

יעל רון בן משה: תודה.

יעל רון בן משה: אני מסכמת, ברשותכם.

יעל רון בן משה: קודם כל, נציין את זה שבאמת הנושא של מוניות הוא פרק צר, יחסית, בעולם התחבורה, הדיון הרחב והחשוב צריך להיות על הנגשה של תחבורה ציבורית בכלל בדגש על אוטובוסים, רכבות, גם במקטע העירוני, גם במקטע הבין עירוני, גם בלהתייחס לתחנות.

גבי נבון: סליחה שאני קוטע אותך, תשעים מיליון שקל עכשיו קיבלנו לכיסא נגישות.

יעל רון בן משה: זה נשמע לי כמו סכום יפה, אבל כשאומרים תשעים מיליון שקל זה מתוך מה?

גבי נבון: לרשויות מקומיות להנגשת תחנות.

יעל רון בן משה: יפה מאוד נראה לי, אין לי מושג.

יעל רון בן משה: אני לא יודעת כמה עולה להנגיש תחנה, יכול להיות שזה נגמר פה בירושלים ולנהרייה זה לא יגיע.

אורי מקלב: יובל וגנר עושה את זה דרך הווטסאפ וממליץ לעשות איזה שהוא שולחן עגול עם כל בעלי --- כדי למצוא את הפתרון.

אורי מקלב: הוא יביא איזו הצעה טובה, שולחן עגול זה תמיד טוב.

יעל רון בן משה: נכון.

יעל רון בן משה: אז, בכל אופן, טוב שהדיון הזה מעלה למודעות של כולנו, גם בבית הזה, את הנושא של הנגשת תחבורה ציבורית בכלל.

יעל רון בן משה: תודה לחברי הכנסת שיזמו את הדיון המהיר הזה, ותודה מיוחדת לחבר הכנסת מקלב שבאמת נמצא פה, מלווה וחוקר וליועץ שלו שאיתנו.

יעל רון בן משה: לעניין התייחסות משרד התחבורה, שזה בעצם הגורם הכי משמעותי פה, על מנת לבצע את השינוי.

יעל רון בן משה: אז, ראשית, אדון אסי, עניין הבדיקות מול התאגידים שזכו בעבר, אני מבקשת לסיים את הבדיקה, האם הם עדיין פועלים.

יעל רון בן משה: יפה שנעשתה פה בדיקה מדגמית, אני חושבת שאפשר להגדיר שבתוך תשעים ימים, שלושה חודשים תסיימו את הבדיקה מי עובד ומי לא ותפעלו בהתאם, וכמובן להנגיש את המידע לציבור באתר המשרד.

יעל רון בן משה: בהזדמנות זו, נגיד שבאתר משרד התחבורה יש לו לא מעט פניות על זה ואני חושבת שאנחנו צריכים לקיים על זה דיון.

יעל רון בן משה: אתר שהציבור, בשונה אולי ממשרדים אחרים, מאוד מחפש בו מידע על תחבורה בכלל ועל תחבורה ציבורית בפרט, והמידע חייב להיות מונגש לציבור.

יעל רון בן משה: אני מקבלת את הערה שהייתה כאן לבחון מול התאגידים ולבקש מהם להגיש מידע לגבי הזכייה במכרזי ההסעות של החינוך המיוחד ברשויות המקומיות, מי שזכה במכרז כזה יצטרך להוכיח איך הוא גם משמש כמונית וגם כזוכה במכרזי רשויות מקומיות.

יעל רון בן משה: הפתרון לגבי החברה המנהלת, על פניו, בלי להתעמק בתכנים, נשמע כמו פתרון נכון, אבל כפי שנאמר כאן והוצג גם בחדר הזה וגם בזום.

יעל רון בן משה: על מנת שזה יהיה פתרון מיטבי חייבים לשתף נציגי ציבור בצוות החושב, המקים, המלווה, המנהל.

יעל רון בן משה: אני שמה דגש על שתי אוכלוסיות, אחת אלו אנשים עם מוגבלויות, תבחרו אתם מי הארגונים שתרצו לעבוד איתם, והאוכלוסייה השנייה נציגי נהגי המוניות.

יעל רון בן משה: לא יכול להיות שתלכו למהלך כזה גדול בלי שקולם של נהגי המוניות יישמע בצורה סדורה.

יעל רון בן משה: בנוסף, שגם הפתרונות שיבואו בסופו של דבר יהיו ישימים.

יעל רון בן משה: אני מניחה שאם ההמלצות שהביא אדון בר אור לפני עשר שנים לשולחן, היו לפחות בחלקן נשקלות ומיושמות, אז היום אולי היינו במצב אחר.

יעל רון בן משה: אז, יש לנו הזדמנות לתיקון, את הנעשה אין להשיב, אבל בצופה פני העתיד בבקשה כן לשתף גם את נציג נהגי המוניות.

יעל רון בן משה: תודה לכל המשתתפים.