ועדת העבודה והרווחה, כנסת 24, פרוטוקול מספר 103, 2022-02-23 09:11

אפרת רייטן: בוקר טוב לכולם ולכולן, בעיקר אני רואה פה נשים רבות ויקרות שהגיעו לכאן הבוקר הזה, אני חושבת במאמץ משותף.

אפרת רייטן: תיכף אנחנו נגלה את הדברים שמחברים בין כולנו כאן הבוקר.

אפרת רייטן: אני מבקשת לפתוח את ישיבת הבוקר של וועדת העבודה והרווחה.

אפרת רייטן: היום ה-23 בפברואר 2022, כ"ב באדר א' תשפ"ב, השעה היא 9:00 בבוקר.

אפרת רייטן: הדיון היזום שאנחנו נערך הבוקר יעסוק בהשתלבותן של נשים היוצאות ממעגל האלימות בתעסוקה.

אפרת רייטן: האמנם ועד כמה ומהם הקשיים ומה תפקידה של המדינה והאם המדינה עושה מספיק עבור אותן הנשים ומה הנתונים האמיתיים – עד כמה שאפשר לדעת?

אפרת רייטן: ומי בסוף אותם האנשים ונשים טובים וטובות בדרך, שעוזרים לאותן נשים לצאת ממעגל האלימות מצד אחד ואז לחזור לחיים, להשתלב בחברה, להיות עצמאיות וגבירות לעצמן ולילדים שלהן ולמשפחה שלהן, על מנת שיוכלו להיות אחראיות על גורלן וזאת מבלי להיות תלויות באיש – לא מבחינה כלכלית ולא מכל בחינה אחרת, על מנת באמת לזקוף את הראש ולהיות נשים שיכולות לכלכל את עצמן ולדאוג לעצמן.

אפרת רייטן: אז קודם כל אני באמת רוצה להודות לכל מי שהגיעה לכאן הבוקר.

אפרת רייטן: יש כאן נשים אמיצות שחוו בעצמן את האלימות והן הסכימו באומץ להגיע לכאן – חלקן אפילו פיזית.

אפרת רייטן: יש לנו אורחות שגם איתנו בזום וביקשו שלא להיחשף ואנחנו כמובן גם נכבד את זה.

אפרת רייטן: אז אולי נתחיל ככה במעט נתונים, בשביל המסגרת ומספר נתונים ששווה כבר בתחילת הדיון והדברים לומר באופן ברור.

אפרת רייטן: נשים שיוצאות ממקלט לנשים מוכות, הן חוות הדרה משוק העבודה.

אפרת רייטן: זאת בשל העובדה שהן נאלצות לקטוע את מהלך חייהן על מנת לשמור על חייהן ועל חיי ילדיהן.

אפרת רייטן: הן מתמודדות עם קשיים כלכליים משמעותיים – כמו אובדן מקום עבודה, אובדן של זכויות, קטיעת אופק ההתפתחות שלהן המקום העבודה המסודר ולמעשה בעל כורכן, הן נאלצות להתחיל חיים חדשים במקום חדש ולא מוכר.

אפרת רייטן: נשים שלא מטופלות במקלטים וחוות במערכת יחסים אלימה – שליטה כלכלית של בן הזוג ואנחנו יודעים כמה הדבר הזה מונע את ההתפתחות התעסוקתית של האישה.

אפרת רייטן: אפילו חבלה מכוונת המיועדת לפגוע במאמצי האישה ובסיכוייה להשתלב בשוק העבודה, בבידוד חברתי, בידוד משפחתי וקהילתי, מה שתורם לחוסר תחושת המסוגלות האישית ובכלל.

אפרת רייטן: חוק עבודת נשים מקנה הגנות לפני פיטורין לנשים שיוצאות ממקלט לנשים מוכות, אבל נשים שנפגעות אלימות פיזית ומילולית, נפשית ורגשית, שלא יוצאות מקלטים – נופלות בין הכיסאות.

אפרת רייטן: אין להן הגנה תעסוקתית מבחינת הטיפול הנגיש להן, היקף המענים הרבה יותר מצומצם ולא מוסדר בחוק וצריך לזכור שלא כל הנשים מעוניינות להיכנס למקלטים, לא לכולן זה מתאים להיכנס למקלט ויותר מכך, גם אלה שכבר כן מעוניינות – ברוב הפעמים אין להן מקום.

אפרת רייטן: אם ניקח באמת את מעט הנתונים שקיבלנו, אז לפי הנתונים הרשמיים שמסרה משטרת ישראל לממ"מ, בשנת 2020 נפתחו במשטרת ישראל מעל ל-20,000 תיקים בגין אלימות בין בני זוג – אלימות פיזית ואיומים.

אפרת רייטן: ברוב בתיקים הללו, כ-87% הנפגעת הייתה האישה.

אפרת רייטן: בשנת 2021, בבתי המשפט לענייני משפחה בישראל נפתחו מעל ל-9,000 בקשות לצווי הגנה וזה עד לחודש נובמבר 2021.

אפרת רייטן: לפי נתוני משרד הרווחה, נכון לחודש נובמבר 2021 ישנם כ-169 מרכזים לטיפול באלימות במשפחה, חלק מהמרכזים הן יחידות קטנות המאוישות רק על ידי עובד סוציאלי אחד, שעובד בחצי משרה.

אפרת רייטן: רק בכ-64 מרכזים ישנם יותר משלושה אנשי צוות.

אפרת רייטן: אני עוד מדלגת פה על כמה נתונים, כמובן שהם יופיעו כאן באתר שלנו.

אפרת רייטן: חשוב לי אבל להגיד שגם בשנת 2020 הוקמו עוד שני מקלטים חדשים – מקלט ייעודי לאוכלוסייה מעורבת ומקלט נוסף שנועד להתמודד עם עומס הפניות שנוצר עקב וירוס הקורונה ואולי הדבר הכואב ביותר הוא, שנכון לשנת 2020 כ-40% מהנשים ששהו במקלטים שבו אל הגבר המכה והאלים, חלק ניכר מהן פעל כך בשל המצב הכלכלי וחוסר ברירה.

אפרת רייטן: הן שבו אל אותה הזירה שפגעה בהן, אל אותם ימים קשים ואל אותו הגבר האלים שפוגע בהן, אולי גם בילדיהן - אין ספק שגם בילדיהן.

אפרת רייטן: זה המצב.

אפרת רייטן: אז עם הנתונים הלא פשוטים הללו אני רוצה לפתוח את הדיון שלנו הבוקר הזה.

אפרת רייטן: אתן יודעות מה?

אפרת רייטן: אני אחרוג ממנהגי ודווקא בגלל שפנתה אליי אורנה קודם, ככה ברמה האישית, אז הייתי שמחה אורנה שאת דווקא תהיי זו שפותחת את הדיון.

אפרת רייטן: בואי בבקשה תציגי את עצמך.

אורנה ברביבאי: שמי ארביב אורנה, אני בת 54, אמא לשלושה, סבתא לאחת.

אורנה ברביבאי: לפני שנה נכנסתי לשנה למקלט ושמו "אישה לאישה" וזה אחרי שנים שלא הסכמתי להגיע, אבל זה היה כבר מצב של או למות, או להגיע לשם.

אורנה ברביבאי: בסופו של דבר החלטתי שאני מגיעה כי אין לי ברירה ושם החיים שלי השתנו.

אורנה ברביבאי: אני רק רוצה להגיד, אמרת (יושבת הראש) פה כמה דברים ואני אומרת את זה בצער רב, הלוואי שכמה נקודות וסליחה על ההתרגשות, סליחה מראש.

אפרת רייטן: להיפך, אנחנו מברכים אותך גם על האותנטיות ועל הכוחות ועל האומץ.

אפרת רייטן: אני מאוד מאוד מודה לך, אורנה, על כך שהגעת.

אורנה ברביבאי: את אמרת כמה נקודות שהן מה זה רחוקות מהמציאות.

אפרת רייטן: אז את תגידי.

אורנה ברביבאי: כשאשה מגיעה למקלט, אני למשל באופן אישי, אחרי 40 שנה של אלימות בהכל – מכות, דקירות, הכל מהכל.

אורנה ברביבאי: אני לא, אנחנו לא מתחילות מאפס.

אורנה ברביבאי: אתם שוכחים את זה, אנחנו בתהום.

אפרת רייטן: מתחת לאפס.

אורנה ברביבאי: בדיוק, בתהום.

אורנה ברביבאי: אנחנו קודם כל צריכות תעלות מהתהום, להגיע לקרקע ואז משם להתחיל.

אורנה ברביבאי: אבל כשאנחנו רוצות להתחיל הם אומרים לנו "תלכו לעבוד".

אורנה ברביבאי: אני, בחודש השני שהייתי במקלט כבר רציתי לצאת לעבוד.

אפרת רייטן: כן?

אורנה ברביבאי: אנחנו יוצאות בלי כלום, לא בגדים, שום דבר אין לנו.

אורנה ברביבאי: את יודעת?

אורנה ברביבאי: זה מצחיק, כל מי שרואה אותי ככה, אומר "מה? היא נראית טוב", זה מה שהם רואים, לא רואים מה אנחנו עוברות.

אורנה ברביבאי: אני התחלתי לעבוד, פיטרו אותי משתי מקומות עבודה ואת אומרת שיש חוג הגנה על זו שנפגעת?

אפרת רייטן: נכון.

אורנה ברביבאי: זה ממש לא מדויק.

אורנה ברביבאי: אני הייתי מקבלת התקפים בעבודה ולאורך כל הדרך קיבלתי שם מחמאות על כמה אני טובה, כמה אני זה.

אורנה ברביבאי: בסופו של דבר אני פוטרתי בגלל זה, לא משנה אם תעשו את העיקוף ואמרו לי שזה לא בגלל זה, בסופו של דבר קשה להם להתמודד עם ההתקפים שאני חווה, עם התקפי החרדה, עם זה שאני לא יכולה בוקר אחד לקום כי אף אחד לא יודע איזה לילה אני עברתי, כמה אמבולנסים הגיעו אליי הביתה.

אורנה ברביבאי: רק בשנה האחרונה אני הייתי מאושפזת מעל לשש פעמים.

אורנה ברביבאי: מישהו יודע את זה?

אורנה ברביבאי: שיבוא מישהו ויגיד לי שאני יכולה לחיות רק מ-3,700 ₪, שמתוכם 3,000 ₪ הולכים לשכירות.

אורנה ברביבאי: איפה כל התרופות, איפה הנסיעות, איפה אוכל, איפה קיום?

אורנה ברביבאי: איפה כל הדברים האלה?

אפרת רייטן: מה היית צריכה?

אורנה ברביבאי: אני לא רוצה לשרוד, לא רוצה לשרוד.

אפרת רייטן: זה מה שרציתי לשאול.

אפרת רייטן: אני בטוחה ככה מההיכרות הקצרה שלי איתך שאת אישה גאה ואשה חזקה ולא אישה שרוצה להסתמך על קצבאות.

אורנה ברביבאי: ממש לא.

אפרת רייטן: את רוצה לעבוד.

אורנה ברביבאי: בטח, זה מה שאני אומרת.

אורנה ברביבאי: בחודש השני אני כבר יצאתי לעבוד.

אורנה ברביבאי: אני רוצה להיות עצמאית, אני רוצה לבנות את עצמי מחדש.

אפרת רייטן: אז איפה זה תקוע?

אפרת רייטן: מה את מרגישה שלא נמצא כאן באמצעי.

אורנה ברביבאי: אישה שבאמת לא יכולה, שתבוא.

אורנה ברביבאי: את יודעת לכמה זמן לקח לי להתקבל למרכז תמר?

אורנה ברביבאי: שנתיים.

אורנה ברביבאי: מי יטפל בי עד אז?

אורנה ברביבאי: זה שאני מקלת עובדת סוציאלית או שיחה עם פסיכולוגית אחת לשבועיים?

אורנה ברביבאי: זה מה שיעזור לי?

אורנה ברביבאי: אני צריכה להבריא קודם, בשביל להיכנס לאיזה שהוא מעגל חיים, אני צריכה את ההבראה הזאת.

אורנה ברביבאי: אין לך פה מקום להבריא – זורקים אותך למים ותתחיל עם זה.

אורנה ברביבאי: אני לא מדברת אפרת על כל הבירוקרטיות שאת צריכה לעבור, את צריכה להוכיח תמיד שאין לך אחות, את צריכה להוכיח תמיד שזה מה שעברת, את צריכה ללכת למשרד הרווחה, משרד השיכון.

אפרת רייטן: מה?

אפרת רייטן: כי לא מאמינים לך?

אורנה ברביבאי: זה לא כי לא מאמינים, כי זה בירוקרטיות.

אפרת רייטן: של מה?

אפרת רייטן: מה את צריכה להוכיח כל פעם מחדש?

אורנה ברביבאי: תביאי מסמך כזה, תביאי מסמך כזה, תביאי אישור שהיית במקלט, תביאי אישור מהעובדת הסוציאלית, תביאי את כל העדויות מהמשטרה, תביאי את כל זה.

אורנה ברביבאי: כל זמן שאת רוצה להבריא יהיה שם מישהו שידאג להזכיר לך "גברת, זה החיים שהיו לך", אף אחד לא באמת נותן לך להתחיל מאפס.

אורנה ברביבאי: מה היית רוצה שיקרה?

אורנה ברביבאי: איך את חושבת שאפשר לתקן את המצב הזה?

אורנה ברביבאי: קודם כל שיכירו בנו כנפגעות.

אורנה ברביבאי: אנחנו נפגעות כמו כל נפגע.

אורנה ברביבאי: אישה לא יכולה לחיות וגם אם היא רוצה לצאת לעבוד, היא לא יכולה.

אורנה ברביבאי: רובינו, באמת אני אומרת, אני הייתי במקלט והכרתי שם ים של נשים.

אורנה ברביבאי: בגלל שהייתי שם שנה אז הספקתי להכיר, את יודעת כל פעם מחזוריות חדשה ורובנו חולות.

אורנה ברביבאי: אנחנו קודם כל צריכות טיפול ושמישהו יתמוך בנו, למרות שהיינו רוצות את יודעת, לצאת לדרך חדשה ולעשות, את לא באמת יכולה.

אפרת רייטן: היום את עוזרת לנשים אחרות?

אורנה ברביבאי: אני מאות משתדלת.

אורנה ברביבאי: יש תקשיבי, אני לא חס ושלום מזלזלת בשום מוסד ובשום כלום, את יודעת, כשאני אני מגיעה למשרד הרווחה אומרים לי שאין תקציב, אין תקציב ואין תקציב.

אורנה ברביבאי: רק על תרופות בחודש הזה עולות לי כ-1,000 ₪, כי לא מוצאים את הבעיה שיש לי.

אורנה ברביבאי: את יודעת כמה מחלות כבר קיבלתי במשך החצי שנה הזאת?

אורנה ברביבאי: שמצנעת הפרט אני ממש לא רוצה לפרט.

אפרת רייטן: ברור.

אורנה ברביבאי: אבל יש אחת שזה פרטי, האנשים הפרטיים עוזרים לי יותר מאשר מוסדות הציבור.

אורנה ברביבאי: למה?

אפרת רייטן: שוב אני אנסה למקד את השאלה, כי אני רוצה שתיכף אולי נשמע גם נציגים ממשרד הרווחה.

אפרת רייטן: את יכולה לשים רגע את האצבע ולומר לנו 'אם עכשיו הייתם פותחים את החסם', לא תקציב.

אפרת רייטן: אולי זה בכלל נמצא במקומות אחרים.

אורנה ברביבאי: אני אענה לך.

אורנה ברביבאי: לפני שהגעתי למקלט פניתי לעובדת הסוציאלית שלי במשרד הרווחה ואמרתי לה "..

אורנה ברביבאי: אני מתחננת, אני נשארת שם בשביל שלילדים שלי תהיה קורת ג.

אורנה ברביבאי: את לא מבינה, הוא מרביץ, הוא מכה, הוא עושה הכל, הילדים שלי אוכלים ממנו מכות.

אורנה ברביבאי: בבקשה ממך תעזרי לי בסיוע, תעזרי לי בדירה, משהו.

אורנה ברביבאי: אני לא יכולה להחזיק בית.

אורנה ברביבאי: הייתי כבר באשפוז בתל השומר ואין לנו אפשרות.

אורנה ברביבאי: ." אחרי שהגעתי למקלט ואחרי שהוא כמעט הרג אותי באותו היום אמרתי לה "..

אורנה ברביבאי: שלא תטעי, בגללך ובגללך ורק בגללך.

אורנה ברביבאי: ."

אפרת רייטן: חזרת הביתה?

אורנה ברביבאי: בדיוק.

אפרת רייטן: היית צריכה לחזור הביתה, או תקופה?

אורנה ברביבאי: לא הייתה לי ברירה.

אפרת רייטן: כי לא היה לך מקום ללכת אליו.

אורנה ברביבאי: יש לי שלושה ילדים.

אורנה ברביבאי: איפה אני אשים אותם, לאן אני אלך, לרחוב?

אורנה ברביבאי: שלא תטעי, גם כשהייתי במקלט הייתי בוכה, אנשים לא יודעים.

אורנה ברביבאי: 30-40 שנה הייתי איתו, את חושבת שאת לא מתגעגעת?

אורנה ברביבאי: כי זה מה שאתה מכיר.

אורנה ברביבאי: אתה לא מכיר משהו אחר בחיים שלך.

אורנה ברביבאי: כלכלית, אני ראיתי נשים במקלט ובגלל מצב כלכלי הן חוזרות הביתה, היא אומרת לילד שלה "..

אורנה ברביבאי: יש במיטה מה לאכול?

אורנה ברביבאי: יש קורת גג, אני אישאר שם בשביל שלילד שלי יהיה.

אורנה ברביבאי: ." אבל היא רוצחת את עצמה לבינתיים ואת זה אף אחד לא יודע.

אפרת רייטן: ברור.

אפרת רייטן: אורנה תודה על הדברים האלה.

אפרת רייטן: אם יהיה לך מה לומר בהמשך, כמובן שאני אפנה אלייך.

אורנה ברביבאי: תודה רבה לך.

אפרת רייטן: נמצאת איתנו גם ה', היא נמצאת בזום.

אפרת רייטן: אנחנו לא נחשוף את פניה וזאת לבקשתה ואנחנו רק נוכל לשמוע אותה וגם היא מבקשת להשמיע את קולה.

ה.: בוקר טוב לכולם.

ה.: קוראים לי ה' ואני גם יוצאת ממעגל האלימות.

ה.: לפני כשלוש שנים אני יצאתי ממעגל האלימות, נכנסתי למקלט לנשים מוכות והייתי במקלט לתקופה של חצי שנה, עם שניים מתוך שלושת הילדים שלי.

ה.: כפי שידוע, ילדים מעל גיל 13 לא יכולים להיכנס למקלט עם האמא.

ה.: במקרה שלי גם אם זה היה מתאפשר, אני לא חושבת שהוא היה מצטרף אליי, אבל זה מאוד קשה כל העניין הזה שבאמת צריך לבחור.

ה.: יצאתי לאחר חצי שנה לדירת מעבר.

אפרת רייטן: כלומר עוד לפני כן בעצם, בנקודה שבה היית באתה העת היית צריכה לבחור מבין ילדייך, אני מבינה נכון?

אפרת רייטן: אם את יוצאת גם למקלט ומשאירה חלק מאחור?

ה.: זה ממש ככה.

ה.: גם הילד שהיה ויצא איתי בגיל 13 בדיוק, הוא אפילו ממש לפני גיל 13 וזה היה ממש מאבק.

אפרת רייטן: למה הכוונה?

ה.: שאמרו לי "..

ה.: ילד מגיל 13 לא יכול להיכנס למקלט.

ה.: זה לא מקובל וזה לא מתאים, אלה הנהלים שלנו.

ה.: ." וזהו, זה פשוט, זה קרע לי את הלב.

ה.: זאת אומרת, בסופו של דבר הוא כן הצטרף אליי.

ה.: אבל זה היה מאוד לא פשוט והיו איתי במקלט נשים שעזבו את הילדים שלהן, שהם מעל גיל 13 וגם ככה כל ההתמודדות היא כל כך קשה ואמא שנוטשת את הילד שלה וגם היא לא נוטשת אותו בבית טוב, אלא היא יודעת שהוא נשאר בתוך אלימות.

אפרת רייטן: כן.

ה.: זה ממש קשה.

אפרת רייטן: ואז מה?

אפרת רייטן: שהית שם במשך חצי שנה במקלט?

ה.: הייתי במשך חצי שנה במקלט של "בת מלך".

ה.: אני יכולה להגיד רק דברים טובים, עם כל החשש שהיה לי לצאת למקום כזה ועם כל הסטיגמות מהעבר, רק דברים טובים.

ה.: באמת.

ה.: אחרי חצי שנה ששהיתי שם יצאתי לדירת מעבר שקיבלתי למשך שנה, דירת מעבר מטעם "אישה לאישה" וזה עזר לי להתחיל לעמוד על הרגליים, כי אני הייתי בעצם חסרת עצמאות.

ה.: אני לא ידעתי אפילו לפתוח מכתבים, מכתבי חשבונות – איך משלמים, מה עושים, לא ידעתי וגם לא הייתה לי שום אפשרות כלכלית.

ה.: זאת אומרת, הייתי בלי כלום, הייתי גם עם חובות שהבן זוג שלי לשעבר השאיר על שמי.

ה.: בקיצור, הייתי חייבת את כל התמיכה ואת העזרה הזאת וזה ממש עזר לי.

ה.: באותה התקופה עבדתי כעובדת סוציאלית, כן עובדת סוציאלית (צוחקת), מה שככה אפשר לי גם לחזיר או לפחות להתחיל להחזיר חובות, כי בעצם לא הייתי צריכה להתעסק עם תשלום לשכר דירה וגם בעצם להתחיל ללמוד להתנהל ולחיות בכוחות עצמי.

ה.: בעצם אחרי שנה הייתי צריכה לצאת מדירת המעבר ולהתחיל להתמודד עם החיים – שזה היה לי מאוד מאוד קשה, מאוד מפחיד, מאוד מרתיע ובעצם אמרו לי "רגע, את לא לבד, לא זורקים אותך לים.

ה.: יש את דף חדש, הם ילוו אותך ויהיו איתך לאורך כל הדרך, ממש ליוויי צמוד וזה ממש נתן לי ביטחון, באמת.

ה.: אני, אין לי מילים לתאר את התחושה שאני לא לבד.

ה.: אני חושבת שמה שגם מאוד מאפיין את הנשים שנפגעות אלימות שמתחילות ככה חיים חדש זו הבדידות.

ה.: ממש בדידות שהיא קשה מנשוא וקיבלתי ליווי ובמקביל, היה לי תמיד חלום ורציתי ללמוד סיעוד, אבל לצערי הרב זה לא התאפשר לי, כי לא הייתה לי תמיכה מבן הזוג ואני מניחה שזה מובן מאליו למה.

ה.: << יור >> היו"ר אפרת רייטן מרום: << יור >> ברור והיום, כשאת מסכמת את התקופה האחרונה שעליה ככה סיפרת בהרחבה, אני שומעת ממך שהליווי הוא החלק החשוב והעיקרי, המסגרות שלתוכן המשכת לחיות – אם זו הדירה ואם זה הליווי באמת.

ה.: אלו הדברים שאת חושבת היום, כשאנחנו יושבות כאן בוועדה שאלו הדברים שצריך לחזק?

ה.: כי בין היתר, אני מכירה הצעת חוק שאמורה להגיע אלינו בקרוב ואנחנו כמובן נתמוך בה, זו הצעת חוק שירותי רווחה של זכויות נשים ששהו במקלט לנשים מוכות וכאן מדובר גם על הצעת חוק של חברת הכנסת אבתיסאם מראענה, להעניק עוד מענק חודשי לתקופה מסוימת.

ה.: כלומר, האם מדובר כאן בעניין שבו הכסף הוא המשנה את המשחק, או שדווקא מדברייך אני שומעת שמדובר כאן על מערכת סוציאלית עם הרבה תמיכה, שהיא זאת שמלווה לבסוף אתכן, את הנשים שיצאו מהמקלטים כדי, את יודעת תמיד אומרים דגים וחכות וכו'.

ה.: האם בסופו של יום אנחנו צריכים לשים יהבנו על אותן המסגרות שיעזרו לכן לצאת החוצה ולהיות עצמאיות – זאת השאלה שלי.

ה.: אז אני אגיד לך, קודם כל – ברור שצריך איזה שהוא בסיס כלכלי מינימלי, איזה שהוא קיום הולם, כי אחרת אם אני עסוקה בהישרדות אני לא פנויה לטיפול שלי ושל הילדים לי וזה פשוט בלתי אפשרי.

ה.: חשוב לי גם לציין שאני כן עשיתי שינוי והחלטתי להגשים את החלום שלי ועזבתי את מקצוע העבודה הסוציאלית וכיום אני חזרתי להיות סטודנטית, אבל אני בלי הבטחת הכנסה ואני נפגשתי גם עם שר הרווחה בנושא וזה פשוט לא ייתכן.

ה.: הרי מי שסטודנטית באופן אוטומטי נשללת הזכאות שלה לקבל תשלום של הבטחת הכנסה.

ה.: עכשיו בגלל שאני חד הורית, אז בעצם כן אפשר היה לבדוק את הבקשה הזאת מחדש, אבל אז צריך אני חושבת 12 חודשים מתוך 15 חודשים אחורה, של תעסוקה רציפה.

ה.: אבל זה משהו שבעצם לא היה לי כי הייתי במקלט לנשים מוכות.

אפרת רייטן: כן, מצב ייחודי.

ה.: בקיצור, אני עכשיו בלי הכנסה ובלי כלום.

ה.: אני לפני שבועיים רק התחלתי לעבוד וגם, רק בסופי שבוע, בימים שאני לא לומדת – חמישי, שישי, שבת.

ה.: זה מאוד קשה לי, ממש קשה.

ה.: אז אני כן בהחלט חושבת שצריך את התמיכה הכלכלית ובמקביל לכל שירותי הרווחה מסביב על מנת להעצים אותנו.

ה.: זה כל כך קשה לצאת פתאום וזה לא שאת יוצאת בראש שקט.

ה.: כל הזמן יש לך התמודדויות – אם זה מהבן זוג לשעבר שעדיין מתנהג באלימות רבה או הילדים שנמצאים בתוך סיטואציה מאוד מאוד קשה.

ה.: צריך לדעת איך לקבל כלים להתמודד עם כל זה.

אפרת רייטן: אוקיי, תודה רבה ה' על הדברים שלך, גם אלה נקודות שכדאי וחשוב שאנחנו נתייחס אליהם.

אפרת רייטן: אני חושבת שאנחנו נשמע, עוד לפני שאנחנו נגיע למשרד הרווחה.

אפרת רייטן: משרד הרווחה בזום, אז אנחנו נפנה למשרד הרווחה ואני מבקשת מכן שמעבר לזה להיות קשובות לכל הדיון ולהתייחס גם לנקודות שעולות במסגרת הזו.

אפרת רייטן: אני מבקשת לעבור לעובדת הסוציאלית הדס דגן בלום מויצו העולמית.

אפרת רייטן: שלום הדס.

הדס דגן בלום: שלום ותודה.

אפרת רייטן: את מנהלת התוכניות בויצו, נכון?

הדס דגן בלום: מנהלת תוכנית "צומחות יחד בראש מורם", שאולי ה' בדיוק, אני חושבת שהיא כבר פתחה לנו את הפתח.

הדס דגן בלום: הקבוצות שלנו בויצו הוקמו כבר לפני כארבע שנים, מתוך היכרות קרובה שלי גם, כמנהלת מקלט לנשים מוכות לשעבר, עם התהום שאליה נופלות נשים אחרי מקלט והבדידות שהיא חלק בלתי נפרד מחייהן וכולנו יודעים שבדידות היא גורם הסיכון מספר אחד.

הדס דגן בלום: הרעיון הוא באמת להוות ולבנות קהילה לאותן הנשים שעזבו את חייהן ואת בתיהן, בדרך כלל זה לעיר אחרת, איבדו את העורף המשפחתי ואת הקשרים המשפחתיים – הן והילדים שלהן והכוונה היא בעצם לליווי של תמיכה כקבוצה שמתבססת על התשתיות של ויצו וקבוצת המתנדבות של ויצו בפעילות פעם בשבוע ובעצם אנחנו רואות שנוצרות קהילות של נשים לאחר פרידה בזוגיות אלימה, בתהליך בניית חיים עצמאיים.

הדס דגן בלום: הוזכר פה וכולם גם יודעים, גם המחקרים מדברים היום על לפחות עשר שנים שהנושא של האלימות עוד ממשיך אחרי הפרידה מזוגיות אלימה.

הדס דגן בלום: כלומר האתגרים שהנשים האלה מתמודדות איתם הם קשים וכמו שככה אורנה אמרה, מתחילות ממינוס את החיים.

הדס דגן בלום: כך שהנושא הזה של הליווי והתמיכה הוא קריטי.

הדס דגן בלום: אולי אני אתייחס ככה לנושא שכבר הועלה פה, אנחנו כולנו יודעים שכדי שיתבצע וכדי שיתרחש באמת תהליך של שיקום צריך איזו שהיא פניות ויציבות רגשית וזה לא יכול לקרות אם אין דיור, אם אין דיור שהוא ראוי ובר השגה לאשה ולילדים ואם אין איזה שהוא ליווי ותמיכה וכך גם הפניות לתעסוקה.

הדס דגן בלום: ככה אורנה סיפרה קצת על הציפיות של הסביבה והחברה ואיך הן יכולות בעצם לעבוד, אבל הן לא פנויות לעבודה ובטח לא בשנה הראשונה ואנחנו מזהות אצלינו בקבוצות שאפשר להתחיל לפנות לתוכניות תעסוקה אחרי שנה או שנתיים, כשחלה איזו שהיא התייצבות מבחינת דיור ואיזו שהיא התייצבות מבחינת הילדים.

הדס דגן בלום: אנחנו מוצאים שאצלנו קודם כל נשים שיוצאות מקלט לנשים מוכות ואחרי פרידה מזוגיות אלימה, אפשר לומר שהן חיות בעוני.

הדס דגן בלום: כ-75% מהן עובדות, אבל הן עובדות בעבודות שאינן דורשות מהן מיומנות מיוחדת.

הדס דגן בלום: כלומר עבודות שהן או מזדמנות, שעתיות וכל משבר קטן, כל קריאה של ילד לבית הספר, כל כמובן בידוד או קורונה כל מקרה כזה או שלא הצליחה לקום בבוקר כי יש לה בעיות רפואיות כאלה ואחרות, הן בעצם לא מקבלות שכר.

אפרת רייטן: יש להן, הרי יש הכשרות שהמדינה מעבירה.

אפרת רייטן: כמה מהן פונות?

אפרת רייטן: האם יש להן עדיפות?

הדס דגן בלום: לא, זו לא עדיפות אבל גם הן לא פנויות לפנות להכשרות כי ההכשרות הן הכשרות רציניות.

הדס דגן בלום: הן מחייבות אותן.

אפרת רייטן: של כמה חודשים.

הדס דגן בלום: נכון, אבל הן לא יכולות להיות פנויות ולהשתלב ולהתמיד בהכשרות האלה ובטח שלא בשנה – שנתיים הראשונות.

הדס דגן בלום: לאחר מכן יש על מה לדבר.

הדס דגן בלום: אם כבר ככה הוזכר, ה' הזכירה את הנושא של הילדים.

הדס דגן בלום: צריך להבין שהן יוצאות מהבית עם ילדים ושם הילדים האלה בעצם, איך לקרוא לזה?

הדס דגן בלום: עם המורכבויות שלהם.

הדס דגן בלום: הן בעצם מלוות ילדים שנפגעו רגשית.

הדס דגן בלום: הן כל יום שני וכל יום חמישי נקראות לבית הספר או לגן, כי ילד התנהג, כי ילד חולה, הן מנהלות של הליכים משפטיים שרק התחילו ואינם נגמרים, בירוקרטיה שיש להתמודד איתה.

הדס דגן בלום: כלומר להתמסר למשהו בתקופה הראשונה, זה בלתי אפשרי.

אפרת רייטן: אז מה כן אפשרי?

הדס דגן בלום: הן שורדות.

הדס דגן בלום: צריך לייצב וצריך לעזור להן בנושא של דיור, הן צריכות להיות פנויות מהדאגות ומהמצוקה של דיור.

הדס דגן בלום: הן ככה, אורנה הזכירה את זה ואנחנו גם יודעים מההיכרות איתנו, זה הוזכר פה, מבחינה כלכלית הן כולן נושאות איתן הלוואות וקשיים כלכליים עוד מלפני.

הדס דגן בלום: הן שורדות.

הדס דגן בלום: הן ייקחו כל דבר לעבודה, אבל זה לא עבודות שבסופו של דבר יאפשרו להן איזה שהוא קיום בכבוד ושיוכלו לעמוד בכל ההוצאות שלהן, כך שאי אפשר לדבר על תעסוקה בהקשר שלהן מבלי לשזור את הכל ביחד ומבלי לבנות מעטפת של דיור, של תמיכה רגשית ואז אפשר יהיה לדבר על התעסוקה.

אפרת רייטן: אבל אם אני לא טועה, נשים שיצאו ממקלטים לנשים מוכות, יש להן את המעטפת של דיור, כמו ששמענו עכשיו.

אורנה ברביבאי: לא, לא כולן.

הדס דגן בלום: הן מקבלות סיוע בשכר דירה, שהוא היום תלוי בסטטוס אם היא אישה בודדת וזה.

אורנה ברביבאי: 900 ₪.

אפרת רייטן: אה, אוקיי.

הדס דגן בלום: אבל ביחס לשכר הדירה שהיום צריך לשלום זה אולי 30% ושלא נדבר על נשים איפה הן שוכרות דירות וכמה קשה בלי שיקים, בלי ערבים, בלי כלום.

הדס דגן בלום: זאת אומרת, הדיור שהן משיגות הוא בדרך כלל דיור שהוא לא יציב ולאורך זמן, ישנן נשים שנדרשות בשנתיים – שלוש הראשונות להחליף כמה מקומות, כי בדרך כלל דירות הן באזורים של פינוי – בינוי, תמ"א 38, כל מיני התקשרויות שהן לא לאורך זמן.

הדס דגן בלום: כלומר הנושא הזה הוא קריטי ביכולתה של האישה ללא קורת גג יציבה, אישה לא יכולה להתפנות לתהליכי שיקום במצב שכזה.

אפרת רייטן: אני מבינה, תודה רבה לך הדס.

אפרת רייטן: רבקה נוימן, מנהלת האגף לקידום מעמד האישה – ויצו העולמית.

אפרת רייטן: בבקשה.

רבקה נוימן: כן.

רבקה נוימן: אני אשלים את הדס, אנחנו עובדות יחד וגם אני מנהלת מקלט לשעבר וליוויתי כבר מאות אם לא אלפי נשים וילדים ביציאה ממעגל האלימות.

רבקה נוימן: אני רוצה להגיד רק כפתח, אנחנו כחברה דורשים מ נשים שהן נפגעות אלימות, ברגע שאת בסיכון או אחרי.

רבקה נוימן: הסיסמא הזו "אל תישארי.

רבקה נוימן: אחרי הסטירה הראשונה – צאי".

אפרת רייטן: נכון.

רבקה נוימן: זו דרישה חברתית מאוד מאוד ברורה, אל תישארי בגיהינום הזה עם הילדים שלך, יש לך נורה – צאי.

רבקה נוימן: אנחנו לא ממשיכים את המשפט והמילה הזו "צאי".

אפרת רייטן: צאי לאן?

רבקה נוימן: גם צאי לאן וגם, איפה אנחנו כמדינה רואים אותך בשנייה שלאחר היציאה מהבית?

רבקה נוימן: ויותר מזה זה האנשים במקלטים או נשים שיוצאות ולא דרך מקלט, רוב הנשים יוצאות ממעגל האלימות לא באמצעות מקלט.

רבקה נוימן: לצערי לא מספיק מקלטים בארץ פתוחים עבורן או מסגרות אחרות.

רבקה נוימן: הן יוצאות לקרב של החיים שלהן.

רבקה נוימן: התחושב שלהן היא "היית במקלט, יצאת ממקלט, את כבר לא בסכנה ואת על דרך המלך" וזה ממש לא.

אפרת רייטן: מעכשיו תסתדרי.

רבקה נוימן: שם מתחיל האתגר.

רבקה נוימן: המקלט הוא התערבות קצרת טווח, התערבות במשבר ואיך שהוא מייצבת את המצב ומורידה את רמות המסוכנות מתחילה הליך משפטי.

רבקה נוימן: זה המקלט, הוא כאילו עושה את הפעולה של ההוצאה מהבית ונשים שיוצאות בכוחות עצמן בתוך הקהילה נמצאות במצב הרבה יותר מורכב, אבל כולן מגיעות אחרי לתהליך של בין שמונה לעשר שנים, בן הזוג עדיין בסביבה, יוצא - חוזר, יוצא - חוזר, התמודדויות עם ילדים פגועים בצורה מאוד מאוד מורכבת, התמודדות עם מעסיק שכן או לא סובלני מולן, התמודדות עם בעלי בתים שלא מעוניינים להשכיר להן בתים.

רבקה נוימן: הן מסתובבות בחוץ בחיפוש אחרי דיור מול שוק דיור שרק הולך ונהיה קשה יותר.

רבקה נוימן: התוכנית שאנחנו מדברות עליה "מחשבות מסלול מחדש", היא מתיישבת על הקהילות שלה ועל קהילות השיקום שלנו ברחבי הארץ והיא אומרת, אנחנו נותנות להן את השנה הזאת.

רבקה נוימן: את השנה ומשהו להתמקם ולהתחיל לנשום ורק אז בעדינות ובתהליך קבוצתי אנחנו מתחילות להכין אותן.

רבקה נוימן: על מנת שאשה תרוץ אחרי הכשרה היא צריכה להבין מה היא רוצה לעשות, מה היא מסוגלת לעשות ומה הם הכישורים שלה, אבל גם מה המציאות שבה היא פועלת.

רבקה נוימן: ישנם כל כך הרבה שיקולים לפני הבחירה של ההכשרה ומיצוי הזכויות סביב ההכשרות ואחר כך לשלב את זה עם ילדים ועם חוסר במערכת תמיכה, כאילו.

אפרת רייטן: ואת זה אתן נותנות, מעין סוג של גורם מתכלל?

רבקה נוימן: אנחנו בדיוק.

רבקה נוימן: "מחשבות מסלול מחדש" זו גם תוכנית קבוצתית והיא יושבת על בסיסה קהילתית שאומרת "אנחנו עוצרות אותך", "אנחנו המעטפת שלך, בואי נמשיך".

רבקה נוימן: היא לא אצה רצה להכשרה מקצועית או ללימודים או אפילו להתחייבות לעבוד בעבודה שלה כעובדת סוציאלית שמחייבת גיוס של משאבים.

רבקה נוימן: מה שלנו, נשים שאין להן את כל הנטל והמשא המורכב הזה על כתפיהן, גם לנו תחום התעסוקה והקריירה והשילוב של בית ומשפחה הוא קשה.

אפרת רייטן: כן.

רבקה נוימן: אני לא צריכה לספר מנקודת מבט מגדרית, מה זה אישה עובדת.

רבקה נוימן: עכשיו בואו נשים על כתפינו.

אפרת רייטן: נוסיף על זה את השק הזה.

רבקה נוימן: את השק הכבד והמורכב הזה.

אפרת רייטן: תאמרי לי בבקשה רבקה, כמה זמן התוכנית שלכן כבר קיימת?

רבקה נוימן: תוכנית מחשבות מסלול מחדש נפתחה בזמן הקורונה, לאו דווקא לנשים נפגעות אלימות.

רבקה נוימן: אנחנו רצנו מיד אחרי הסגר הראשון עם עשרות תוכניות כאלה ואנחנו כבר במחזור החמישי עכשיו, של נשים שנפלטו מן הבתים שלהן.

אפרת רייטן: כמה נשים עברו אצלכן בתוכנית?

רבקה נוימן: מאות.

אפרת רייטן: מאות נשים?

רבקה נוימן: כן.

אפרת רייטן: ואתן יש לכן כבר מדדים לגבי ההצלחה 5של השתלבותן של נשים אחרי שהן עוברות את התוכנית שלכן.

רבקה נוימן: המדדים שלנו משקפים את המורכבות של שוק התעסוקה בארץ נכון להיום, משקפים את המורכבות של אי סגר – קורונה במדינה ישראל.

רבקה נוימן: אין סגר, אין חל"תים, אין קצבאות, אין תמיכה, אימהות בבית עם ילדים ואין להן שום שגרה שהן יכולות לקיים מבחינת עבודה והמדינה החליטה שאין יותר סגרים אז היא גם לא רואה אותן יותר.

רבקה נוימן: זה מה שהתוכניות שלנו משקפות, את האובדן דרך הזו.

אפרת רייטן: לא, אבל דווקא במקום שבו אתן מעורבות ומלוות.

רבקה נוימן: אנחנו שם מעורבות, מלוות את הקבוצה, אבל את המציאות שלה מרגע שהיא עוזבת את הקבוצה, חוזרת ולמחרת בבוקר או כבר באותו הערב ההודעת וואטסאפ הנוראית של "הורים יקרים" – "הורים יקרים" זו הודעת וואטסאפ שאף הורה לא רוצה לקבל כבר חצי שנה.

אפרת רייטן: נכון, ברור.

רבקה נוימן: אימהות לא מצליחות – לא להתחייב על הכשרה מקצועית, לא להתחייב על כניסה למקום עבודה חדש.

רבקה נוימן: זאת אומרת, אנחנו עושות את התוכניות שלנו, אבל המציאות היא כל כך שונה.

אפרת רייטן: כן.

אפרת רייטן: המצב האובייקטיבי שפוגע בכל כך הרבה אזרחים, במקרה של הקבוצה הזו זה אפילו עוד יותר, העוול הוא גדול מאוד.

רבקה נוימן: כן, בדיוק.

רבקה נוימן: זה עולם של אי וודאות ומדינה שצריכה להיכנס ולתת איזו שהיא וודאות.

רבקה נוימן: כלומר, הפכנו ממדינה שחילקה חל"תים וקצבאות ומענקים – עברנו לאפס.

רבקה נוימן: ישנה איזו שהיא דרך ביניים שאומרת "אוקיי, אמנם אנחנו לא בסגר אמיתי".

רבקה נוימן: כמו שאנחנו כבר לא במלחמות במדינת ישראל, אלא רק במבצעים צבאיים, אז אנחנו לא בסגר אבל יש איזו שהיא דרך ביניים.

רבקה נוימן: אל תתנאו חל"תים וקצבאות ומענקים לכולם, תבחנו, נגיד משפחות צעירות, נגיד נשים, נגיד נשים נפגעות אלימות, נגיד נשים שהן חד הוריות או יחידניות.

רבקה נוימן: אפשר לברור ולבדוק למי בכל זאת בתקופה המוטרפת הזאת צריך עדיין לעזור כדי שהן תשתלבנה בשוק העבודה, כדי שהן תצלחנה להתפרנס.

רבקה נוימן: תקשיבו, נשים סיימו את היתרות – יתרות חופשה, יתרות מחלה, מחלת ילד.

אפרת רייטן: אם אני אבקש ממך לסכם את דברייך ב- to do list.

אפרת רייטן: תני לנו, או לגורמים במשרד הרווחה, שלצערי לא הגיעו לכאן באופן פיזי ואני קצת מתפלא על כך.

אפרת רייטן: אמנם מותר כמובן, לקיים דיונים גם בזום וגם בתקופה הזו ובכל זאת, אני חושבת שזה תמיד הרבה יותר מכובד כשמגיעים נציגי הממשלה והמשרדים הרלוונטיים לדיון, להשתתף באופן בדיונים.

אפרת רייטן: אבל הן נמצאות איתנו בדיונים ואנחנו נפנה אליהן בהמשך.

הדס דגן בלום: אני רוצה להגיד שאנחנו נפגשנו עם המנהלת הבין משרדית השבוע, לקחנו אותה לאחת הקהילות, היא באה לבקר בערב.

הדס דגן בלום: היא מאוד שם – בעניין של השיקום התעסוקתי.

אפרת רייטן: ומה זה אומר?

הדס דגן בלום: הם יפתחו היום דיון על הנושא של האיזוק האלקטרוני לגברים אלימים.

הדס דגן בלום: זה יושב על אותו הזמן וזו גם, חקיקה ששנים אנחנו מנסות להעביר.

הדס דגן בלום: אני כן רוצה להגיד שהיא הכירה את הקהילה, היא ראתה את הריצה למרחקים ארוכים של התוכנית הזאת, של המעטפת הזאת.

הדס דגן בלום: היא פגשה את הנשים, היא דיברה איתן – גם עם גננת שקיבלה גם וגם עם אמא לשבעה ילדים שהודיעו לה שבן הזוג משתחרר עוד רגע בשחרור מנהלי, כי צפוף נורא בבית הסוהר.

הדס דגן בלום: גם לאלה שהם מסוכנים נורא, צפוף להם נורא בכלא.

הדס דגן בלום: ההתמודדויות שלהן, היום יומיות, הן משרה מלאה והיא הבינה את זה.

הדס דגן בלום: היא הבינה את התהליך המדורג וארוך הטווח שצריך לעשות.

הדס דגן בלום: זו בעצם תפירת חליפה נפרדת ואינדיבידואלית לכל אישה בהתאם למורכבות של המציאות שאיתה היא מתמודדת.

הדס דגן בלום: אבל אני רוצה להגיד משהו.

הדס דגן בלום: שיקום תעסוקתי הוא עוגן הכרחי ליציאה ממעגל האלימות.

הדס דגן בלום: גם המחקרים וגם הניסיון שלנו לאורך עשרות שנים, אני מלווה נשים נפגעות אלימות מאז שנת 92'.

הדס דגן בלום: הסיכוי שלהן לצאת באמת ממעגל האלימות ולא להיות במין דלת מסתובבת למקלטים או למרכזים למניעת אלימות או לחזרה לבן הזוג האלים ובריחה, היא היכולת שלהן לעמוד על הרגליים ולדעת שיש להן איך לקום מחר בבוקר, איך לשלם חשמל, איך לא להיזרק מהבית.

הדס דגן בלום: שתהיה להן איזו שהיא מציאות של ביטחון והחשיבות של השיקום התעסוקתי המדורג היא המרכז, כאילו בלעדיה זה לא יקרה.

הדס דגן בלום: בלעדיה זה פשוט לא יקרה וכאן המדינה צריכה לשים את המשאבים שלה.

אפרת רייטן: כן, רבקה תודה רבה.

רבקה נוימן: בבקשה, תודה לך.

אפרת רייטן: בת שבע, בוקר טוב לך.

בת שבע: בוקר טוב.

בת שבע: אני קודם כל רציתי להגיד תודה רבה למיכל שהזמינה אותי וגם תודה רבה על כל התמיכה והעזרה שלך.

בת שבע: אני רציתי קצת לספר לכן את הסיפור שלי בתקווה שאפשר לעשות פה באמת שינוי.

בת שבע: יש לי שני ילדים קטנים, בן ובת.

בת שבע: הבת שלי בת שנתיים וחצי, הבן שלי בן שנה.

בת שבע: אני עליתי לארץ עם אבא שלי לפני עשר שנים, אחרי שאמא שלי נפטרה ואבא שלי גידל אותי לבד.

בת שבע: אני פגשתי את בעלי לפני ארבע שנים ובאמת, חשבתי שזה הבן אדם הכי מושלם שפגשתי בחיים שלי.

בת שבע: כמובן שזה היה מתחת למסכה, אני ראיתי בן אדם כל כך טוב, שהיה עוזר לאנשים ובאמת הרגשתי מזל שפגשתי אותו.

בת שבע: הוא עובד בקבע כבר מלא שנים, בצנחנים – נגד תחמושת, נכון להיות אני לא יודעת מה התפקיד שלו.

בת שבע: אני הבנתי באופן פתאומי שאני ממש צריכה לעזוב את הבית וזה קרה אחרי שראיתי שינוי דרמטי ומפחיד בהתנהגות שלו כלפיי ואני ידעתי שזה רק היה עניין של כמה זמן – אולי יום או יומיים, עד שזה הולך להגיע למצב של אלימות פיזית, אבל אני הצלחתי להרגיש את זה אז לכן אני יצאתי לפני.

בת שבע: אני הייתי באמת בודדה מאוד בגללו, אבל אני פניתי לעובדת הסוציאלית וגם לפסיכולוגית והן אמרו לי "..

בת שבע: את כרגע בסכנה קבועה ואת צריכה באמת לאת האופן מיידי מהבית.

בת שבע: ." עכשיו, הן שאלו אותי כל מיני שאלות וביקשו שאתן להן כמה דוגמאות על מה הוא עושה, מה הוא דורש ממני וחשוב לי להדגיש פה שהרבה מאוד פעמים זה תהליך בשביל האישה ולוקח לה זמן להבין שזו באמת אלימות.

בת שבע: אני לא גדלתי בבית עם אלימות בכלל.

בת שבע: אני גדלתי בארצות הברית והכל היה באמת מושלם בילדות שלי ואפילו אני לא הבנתי שזו באמת אלימות, אבל אני הבנתי שאני בסיכון.

בת שבע: אז אמרו לי שזו כן אלימות, אמנם לא אלימות פיזית וכמו שאמרתי – הספקתי לצאת משם לפני.

אפרת רייטן: את יכולה לפרט במה מדובר?

אפרת רייטן: אולי עכשיו זה יפקח אולי את העיניים או את האוזניים למישהי אחרת ששומעת אותנו, שתדע למה את מתכוונת?

בת שבע: אני הייתי פשוט בכלא.

בת שבע: היה לי אסור כמעט לצאת מהבית בלעדיו, הוא שם מערכת ג'י פי אס על הטלפון שלי, היו לנו מצלמות בבית, היה לי אסור לתת את הכתובת שלנו לשכנים אפילו או כשאני פוגשת אנשים חדשים ברחוב, אני לא יכולה להגיד להם מה הכתובת שלנו.

בת שבע: היה לי אסור אפילו להגיד לאבא שלי את הכתובת שלנו כי קנינו בית והיה לי אסור להגיד לו.

אפרת רייטן: הוא בודד אותך, פשוט בודד אותך מהעולם.

בת שבע: כן.

בת שבע: הוא איש צבא, היו כל מיני חוקים בבית.

בת שבע: הייתי צריכה לשים הכל בקווים, לספור דברים לפי צבע.

בת שבע: הוא גם היה אובססיבי מאוד.

בת שבע: היו לו מחסנים, רק חודש אחרי שילדתי את הבן שלי הייתי צריכה לצאת ולקום בשעה 6:00, לצאת איתו ולסדר דברים במחסנים שלו – דברים נורא כבדים.

בת שבע: הוא גם שפך עליי כוס קפה, על הראש שלי, כשלא הסכמתי לקום בבוקר.

בת שבע: אז אפשר להגיד שאלו כל השלבים לפני האלימות הפיזית, אוקיי?

אפרת רייטן: והסתובבת כבר בפחד?

בת שבע: כן.

אפרת רייטן: הבנת כבר אז שלמרות ילדותך הטובה בארצות הברית, הבנת כבר אז שמשהו כאן חורג מהנורמה.

בת שבע: כן ואחרי שבת מאוד אינטנסיבית אני ברחתי למשרד הרווחה בוקר אחד, כשהוא היה בעבודה.

בת שבע: זה היה אחרי יום באמת משוגע והם שלחו אותנו במונית ישר למקלט בתל אביב.

בת שבע: אני הייתי במקלט במשך תשעה וחצי חודשים.

אפרת רייטן: עם הילד?

בת שבע: הילד שלי היה בן שלושה חודשים, כן, עם הילד ואני יכולה לספר גם על התקופה שלי שם ועל כל התהליך שעברתי שם, אולי בהזדמנות אחרת.

בת שבע: אבל זה באמת סיפור מדהים אני חושבת.

בת שבע: רק זה שאני יושבת פה אני חושבת שזה באמת משהו מדהים וזה רק בזכות התהליך שאני עברתי שם.

בת שבע: עכשיו, אני עזבתי את המקלט לפני שלושה חודשים.

בת שבע: אני לא צריכה כמובן לשלם שכירות למשך שנה, אני פוגשת עובדת סוציאלית אחת לשבוע, גם יש לנו קבוצת נשים וככה יש לנו איזו שהיא תמיכה.

בת שבע: אני עושה בייביסיטר מהצד, יש קורס שאני הולכת לעשות בסוף חודש מרץ.

אפרת רייטן: מה את הולכת ללמוד?

בת שבע: רציתי להיות אחות, אבל זה קצת כבד עליי כרגע אז אני הולכת לעשות קורס - - -.

בת שבע: זה משהו יותר קל, כאילו קצת יותר רגוע.

אפרת רייטן: מבחינת ההתחייבות שלך והזמן שאת צריכה להשקיע בזה?

אפרת רייטן: אלה השיקולים שלך כשאת אומרת שזה "כבד"?

בת שבע: כן וגם מבחינת הכסף.

בת שבע: עכשיו אני הייתי אמורה לקבל עד 90% זכאות על הקורס הזה ואני כבר התחלתי את התהליך בלשכת התעסוקה בתל אביב, לפני מספר חודשים והייתה לי מתנדבת שהגיעה למקלט שבו שהיתי אחת לשבוע על מנת לעזור לי עם זה, עם כל התהליך ועם כל המסמכים, גם היה לי קשה עם השפה ובכלל עם הבירוקרטיה.

בת שבע: זה מאוד קשה.

בת שבע: סיימתי את הכל והיא אמרה לי "..

בת שבע: ברגע שיש לך את התאריכים של הקורס, תגידי לי ואנחנו נתחיל את התהליך.

בת שבע: .

בת שבע: " כי זה לוקח לפחות חודש עד שאת מקבלת את האישור.

בת שבע: לא היו לי את התאריכים עד שהגעתי לירושלים.

בת שבע: אני הגעתי ללשכת התעסוקה בירושלים ושם היא אומרת לי "..

בת שבע: את צריכה להתחיל את כל התהליך מחדש.

בת שבע: .", אז אני אמרתי לה "..למה?

בת שבע: את לא רואה את הכל מולך על המחשב, את כל מה שעשיתי?.." אז היא אמרה לי "..

בת שבע: לא, מה שעשית בתל אביב זה מה שעשית שם ועכשיו את צריכה להתחיל הכל מחדש.

בת שבע: .".

אפרת רייטן: מה שהיה נשאר במדינת תל אביב.

בת שבע: אני אמרתי לה בסדר והחלטתי שאני פשוט עשיתי את החישוב של אם אני יכולה לשלם אותו לבד, כי זה לא קורס יקר, אז אני הולכת לשלם לבד.

אפרת רייטן: והעיקר להתחיל.

בת שבע: כן, בדיוק.

בת שבע: אני רוצה לבנות את החיים שלי מחדש ואני לא רוצה ולא מוכנה לחכות.

אפרת רייטן: את צודקת.

אפרת רייטן: אז את מתחילה את הקורס אוטוטו?

בת שבע: כן.

אפרת רייטן: על חשבונך?

בת שבע: כן.

מיכל פעילן: אפרת, אני יכולה רגע להתייחס?

אפרת רייטן: כן, אני בדיוק רוצה לפנות אלייך.

אפרת רייטן: בת שבע, תודה רבה לך על הדברים, אם תרצי להוסיף משהו בהמשך את מוזמנת.

בת שבע: תודה.

אפרת רייטן: ובהצלחה רבה מכל הלב.

בת שבע: תודה רבה לך.

אפרת רייטן: ועל הכוחות המדהימים שלך, באמת.

אפרת רייטן: אני ממש מחזקת אותך.

בת שבע: תודה רבה.

אפרת רייטן: מיכל פעילן, ערוץ 12 החדשות.

אפרת רייטן: כמובן תודה לך שהצטרפת אלינו והגעת.

אפרת רייטן: את מלווה בענייני הרווחה שנים ארוכות, על כל היבטיו השונים של התחום הזה וכמובן, הנושא החשוב הזה אני יודעת כמה הוא יקר וחשוב לליבך.

אפרת רייטן: גם סיקרת את הנושא הספציפי הזה באחת מהכתבות שלך וההיכרות שלך עם בת שבע.

אפרת רייטן: אז כשאת שומעת את הדברים האלה, כי בסוף אנחנו שומעות את הסיפורים והלב שלנו נקרע.

אפרת רייטן: אנחנו כן שומעות על התוכניות שקיימות וגם כן את הנכונות של משרד הרווחה, אבל באמת שחוזר אלינו כל פעם מחדש עם ידיים כבולות של תקציבים ובכל זאת, מהניסיון שלך ומהסיקור שלך, מה אפשר או צריך או ניתן לעשות?

מיכל פעילן: אז אני רגע רק רוצה לומר תודה לך אפרת.

מיכל פעילן: הדיון הזה הוא מאוד חשוב ובאמת, גם אחרי שידור הכתבה את פנית אליי וזה לא מובן מאליו וחשוב לי גם לומר רגע משהו לבת שבע.

מיכל פעילן: כשבאנו לבת שבע הביתה, זו הייתה הדירה שהיא קיבלה ממשרד הרווחה ובחיים לא הייתי בדירה שהרגישה כל כך פחות בית, מהדירה שהייתי בה.

מיכל פעילן: הדירה הזו יש בה ספר חומה אחת, שנראית כאילו נקנתה לפני 20 שנה, לא היה שטיח, השטיח הגיע אחרי, נכון?

בת שבע: כן.

מיכל פעילן: וישבנו שם כל הצוות ואמרנו, "..

מיכל פעילן: איך זה יכול להיות?

מיכל פעילן: איך זה יכול להיות יש לה ילדים קטנים, איך יכול להיות שהבית נראה ככה?.." ומהרגע שבו יצאנו משם כל מה שניסינו לעשות זה להשיג ריהוט ובגדים וצעצועים ובאמת, אנשים טובים וחברות טובות שהתנדבו ותרמו.

מיכל פעילן: אבל זו הדוגמא הקטנה שחשוב לי לתת.

מיכל פעילן: כי נכון, נותנים להן דירה, היא קיבלה דירה.

מיכל פעילן: אבל הדירה הזו היא לא בית ונותנים סיוע לנשים בשכר דירה, נותנים להן אולי 1,000 ₪ בממוצע?

מיכל פעילן: – זה לא באמת עוזר.

מיכל פעילן: נותנים מענק לנשים שיוצאות ממקלט, על סך 10,000 ₪.

מיכל פעילן: דיברתי עם שר הרווחה, מר מאיר כהן על הסכום הזה.

מיכל פעילן: מה זה 10,000 ₪?

מיכל פעילן: מספיק שהיא הייתה שבוע אחד בחוץ וזה נגמר.

אפרת רייטן: נכון מאוד.

מיכל פעילן: יש לה הלוואות שהיא צריכה להחזיר, היא צריכה לשלם על טיטולים, על אוכל עבור הילדים שלה.

מיכל פעילן: רבקה אמרה את זה בצורה הטובה ביותר ואני אשתמש גם בנתון של ויצו, שהיא לא הזכירה.

מיכל פעילן: הם בדקו בקרב הנשים מה הדבר שהכי קשה להן כשהן עוזבות בית אלים והדבר שהכי קשה להן שזה להרגיש לבד, שהמערכת לא איתן והדבר השני והקשה לא פחות, זה העניין הכלכלי.

מיכל פעילן: בסופו של דבר אישה, על מנת שהיא תוכל לעמוד על הרגליים לבד היא חייבת את העזרה של המדינה, היא פשוט חייבת.

מיכל פעילן: אני היה חשוב לי לבור ולדבר היום, כי בת שבע הסכימה לדבר, אבל יש עוד עשרות נשים שפוחדות לבוא ופוחדות שיראו אותן כי הן מפחדות על החיים שלהן וזה מושג שרובינו אפילו לא מכירים את המשמעות שלו או לשמחתנו, מה זה לפחד על החיים שלך או לפחד על החיים של הילדים שלך והן עושות את הצעד הכי מבעית בעולם ועוזבות את הבית ונשארות לבד, הן פשוט נשארות לבד.

מיכל פעילן: אז נכון, יש את ויצו ויש את נעמ"ת ויש תוכניות של משרד הרווחה, אבל הן לבד.

מיכל פעילן: הן לבד.

מיכל פעילן: היא מחפשת לבד עבודה, בת שבע תיארה לי את המציאות שלה, היא אוספת שני ילדים מהגן בשעה 15:00 בצוהריים וזהו ואז היא צריכה להיות איתם.

מיכל פעילן: אז היכולת שלה לחפש עבודה היא משבע או שמונה בבוקר, אחרי שהיא שמה אותם בגן ועד 15:00 בצוהריים ובזמן הזה היא צריכה לדאוג לכל העניין של ניהול הבית ולדברים שהיא צריכה בשביל הילדים וזהו, זה בלתי אפשרי.

מיכל פעילן: אז אם את שואלת אותי מה צריך לעשות – קודם כל תקציבים, זה ברור וזה קודם כל.

מיכל פעילן: הן צריכות סיוע כלכלי וכספי שהמדינה נותנת להן, אני לא יודעת לומר פה את סדר הגודל של הזמן.

רבקה נוימן: יש המון כסף בתוכנית הבין משרדית.

מיכל פעילן: נכון, נכון.

רבקה נוימן: המון כסף שיושב לו בתוכנית הבין משרדית שתוקצבה סוף סוף.

רבקה נוימן: הכסף נמצא.

מיכל פעילן: אני דיברתי גם עם מאיר כהן על העניין הזה של המענק כשהן יוצאות ממקלט אחד, שגם נשים שלא יצאו ממקלט יקבלו סיוע כלכלי.

מיכל פעילן: זה פשוט הזוי לי, כאילו באמת – רוב הנשים לא יוצאות ממקלט, אז הן לא מקבלות את המענק ואת הסיוע הזה של המדינה.

אורנה ברביבאי: סליחה רגע, גם יש נשים שיוצאות ממקלט – לא כולן מקבלות דירות מעבר.

אורנה ברביבאי: זאת אומרת, את יודעת ממקלט ואת אמורה להתמודד לבד.

מיכל פעילן: נכון, נכון.

מיכל פעילן: לא כולן מקבלות.

מיכל פעילן: זה המצב הטוב, המצב שלה הוא לכאורה "המצב הטוב".

מיכל פעילן: זה בדיוק העניין.

אפרת רייטן: כן.

מיכל פעילן: אני אומרת, אז קודם כל זה איזה שהוא מענק כספי מכובד וראוי שיכול לתת להן איזו שהיא התחלה שלך חיים חדשים.

מיכל פעילן: הן רובן יוצאות עם הלוואות וצריך לעזור להן עם העניין הזה ובטח לעזור להן עם העניין של התעסוקה.

מיכל פעילן: הדבר הכי חשוב זה באמת שהן יהיו עצמאיות כלכלית ובת שבע היא דוגמא מצוינת לזה.

מיכל פעילן: לא יכול להיות שהיא מחפשת עבודה לבד, שהיא משלמת לבד על ההכשרה שלה.

מיכל פעילן: בדיוק פה צריכה להיכנס המדינה – לדאוג להן לעבודות ראויות שהן יוכלו להשתכר בהן בכבוד ולעמוד לבד על הרגליים.

אפרת רייטן: כן.

אפרת רייטן: האמת היא שבדיוק שאלתי את ענת כהן שמואלי, מנהלת הוועדה, האם יש לנו נציג מזרוע העבודה, ממשרד הכלכלה אבל הם לא מחוברים כרגע.

אפרת רייטן: אולי אפשר לפנות אליהם?

אפרת רייטן: אני רוצה להציג בפניהם גם את השאלה הספציפית הזו.

אפרת רייטן: אנחנו מדברים כאן לא מעט בוועדה על האפשרות או על המאמצים שהמדינה עושה, משקיעה ומשקיעה הרבה מאוד משאבים בכל עניין ההכשרות.

אפרת רייטן: אני מבינה את המורכבות ואתם ציינתם את זה ביושר.

אפרת רייטן: אני מבינה את המורכבות ובכל זאת, היום כבר יש כל כך הרבה תוכניות מותאמות ואני חושבת שזה המקום שבו אפשר להגדיר קבוצות, אפשר לשדך אותם למעסיקים אולי נכונים, אפילו לעבודות זמניות שמתאימות ליכולות ונסיבות המסוימות האלה.

אפרת רייטן: אני באמת מקווה שגם הם יצטרפו לכאן ואם לא אנחנו נפנה אליהם במכתב מיד אחרי הדיון.

אפרת רייטן: גם אל משרד האוצר אני רוצה תיכף לפנות.

אפרת רייטן: אבל עוד קודם לכן, יעל ויש עוד כמה אנשים אני תיכף - - -.

אורנה ברביבאי: אני רק רוצה להגיד משהו, אלו שני דברים ממש חשובים.

אורנה ברביבאי: דרך אגב כשאת במקלט, הבעל – גם אם היו חובות, המדינה מאשרת לו לעשות פשיטת רגל.

אורנה ברביבאי: מה שקרה זה שהוא יצא מפשיטת הרגל, כל החובות עוברות לאישה.

אורנה ברביבאי: זאת אומרת, היום אני נמצאת בהליך של פשיטת רגל עם חובות של כחצי מיליון ₪ ועוד דבר, אנחנו בלי חשבון בנק.

אורנה ברביבאי: אני הייתי בכ-20 דירות עד שהתמזל מזלי, כי יעל הכירה את בעלת הבית והיא הסכימה לתת לי את הדירה.

אורנה ברביבאי: אף אחד לא מוכן לתת לי להיכנס לדירה שלו כי אין לי שיקים, אין לי ערבויות, אין לי כלום.

אפרת רייטן: כן.

אפרת רייטן: יעל, רצית להוסיף משהו?

אפרת רייטן: מנכ"לית העמותה, יעל אנגל ליצ'י.

יעל אנגל ליצ'י: כן.

יעל אנגל ליצ'י: אני מקשיבה לכולן ככה ואני לא מורגלת לדבר במקומות כאלה.

יעל אנגל ליצ'י: אבל כמו שאמרה מיכל פעילן, רציתי להביא סיפור.

יעל אנגל ליצ'י: אני מלווה נשים יוצאות מקלט בעמותת "מחדש", שנפתחה לפני חצי שנה ולפני כן בפרויקט שהקמתי לפני כשש שנים.

יעל אנגל ליצ'י: אני מלווה עשרות נשים בחיי היום יום, אני שומעת את בת שבע ואני שומעת את אורנה ואני שומעת את האישה שדיברה איתנו, את ה' ואני מכירה אותה טוב כי אני נפגשת איתה ואני רואה אותה.

יעל אנגל ליצ'י: פה ליידי, אתם לא רואים אותה.

יעל אנגל ליצ'י: אבל יושבת פה אורטל, שרצה היום לבית המשפט על הבוקר על מנת להוציא צו הגנה כי בעלה משתחרר הליך של שחרור מנהלי בעוד שלוש שעות מהכלא.

יעל אנגל ליצ'י: כי לא היה שם מקום פשוט להחזיק אותו אחרי שלפני חודשיים בשיחה מוקלטת מהכלא, הוא הודיע לה שכשהוא יצא, ביום שהוא יצא מהכלא הוא יבוא לקשור אותה והוא יהרוג ילד אחרי ילד מול העיניים שלה ואחרי שהוא יסיים איתם הוא יהרוג אותה והוא יוצא מהכלא היום כי אין מקום בכלא.

יעל אנגל ליצ'י: אז אישה כזאת ונשים אחרות כמו שאורנה דיברה וכמו שעכשיו בת שבע דיברה ובאמת, את ריגשת אותי עד עמקי נשמתי, כי הנשים לא יכולות לעבוד.

יעל אנגל ליצ'י: הן לא יכולות לעבוד לדעתי לא רק בשנה הראשונה ולא כולן וזה מאוד מורכב ואני לא אחזור על מה שהדס ורבקה כבר אמרו.

יעל אנגל ליצ'י: לנו יש פרויקט משותף בירושלים או קבוצה בירושלים שהיא משותפת לויצו ולעמותת מחדש שבאמת המטרה של הקבוצה הזו המאוד ראשונית, היא לבנות קהילה.

יעל אנגל ליצ'י: כשאני רואה בקבוצה של הנשים הללו שאחת כותבת שהיא צריכה עזרה עם הילדים והשנייה אומרת לה "..

יעל אנגל ליצ'י: תביאי את הילד, אני אשמור עליו.

יעל אנגל ליצ'י: .

יעל אנגל ליצ'י: " ואחת נכנסה אתמול לבידוד כי גילו שהיא חיובית והן לבד פה בעולם הזה ובדיוק כמו שאמרת, אין להן אף אחד.

יעל אנגל ליצ'י: הן יוצאות מהבית, הן עוברות לעיר אחרת, הן יוצאות מהעיר המוכרת שלהן ונשארות ליד המקלט כי הן מרגישות ככה סוג של ביטחון והן לבד בעולם הזה והן לא רק לבד – הן גם מרגישות בושה מאוד גדולה.

יעל אנגל ליצ'י: כי משום מה הרבה פעמים אומרים להן ואת זה אני יודעת מנשים שאמרו לי "..

יעל אנגל ליצ'י: נתן לך את הסטירה הראשונה, אז למה לא הלכת?..", או "..

יעל אנגל ליצ'י: למה עשית שבעה ילדים?..".

יעל אנגל ליצ'י: זה לא מעניין.

יעל אנגל ליצ'י: זה לא עניין של אף וזה לא מעניין ואף אחד לא יודע שבגיל שמונה היא עברה התקפות מיניות חוזרות ונשנות ואף אחד לא יודע מה היא עברה מגיל צעיר.

יעל אנגל ליצ'י: לכן, כל המענה לנשים נפגעות אלימות – יוצאות מקלט או לא יוצאות מקלט צריך להיות הוליסטי ובאמת, לתכלל את כל הדברים יחד.

יעל אנגל ליצ'י: יש המון תוכניות נורא יפות.

יעל אנגל ליצ'י: אבל כשאני מלווה אישה כשיש ארבע עובדות סוציאליות – אחת לענייני סעד ואחת לענייני בית ספר ואחת לענייני חינוך ואחת ממשרד הרווחה, שיש לה עוד 100 משפחות שלמות על הראש, אז היא לא באמת מקבלת ליווי ואין שום תאום בין העובדות סוציאליות.

יעל אנגל ליצ'י: אחד הדברים בעיני לאשה יוצאת מקלט, זה שכשהיא יוצאת מהמקלט היא צריכה לשנות את כתובת המגורים שלה בתעודת הזהות שלה במשרד הפנים ורק אז היא יכולה לקבל סיוע מהמדינה, מהרווחה.

יעל אנגל ליצ'י: עכשיו לאן היא תשנה את הכתובת?

יעל אנגל ליצ'י: לדירה שהיא עוד לא מצאה?

יעל אנגל ליצ'י: לדירת המעבר?

יעל אנגל ליצ'י: היא לא רוצה גם לשנות את הכתובת, כי ברגע שהיא תשנה את הכתובת הוא יוכל למצוא אותה והיא חיה עדיין בפחד.

יעל אנגל ליצ'י: אז תנאי ראשון לקבלת העזרה הכלכלית מהמדינה הוא לשנות כתובת ולשנות כתובת זה תהליך בירוקרטי וזה לרוץ.

יעל אנגל ליצ'י: המחקר שאני עושה היום באוניברסיטה, באקדמיה, קוראים "אלימות בן זוג לאלימות מוסדית".

יעל אנגל ליצ'י: אני חושבת שאחת מסוגי האלימות הכי קשות ואת זה אמרה לי אישה, שהיא מעדיפה לחזור לבן הזוג האלים – כי זאת אלימות שהיא מכירה ולא לחוות את האלימות הבירוקרטית.

אפרת רייטן: כן, זה מטורף.

יעל אנגל ליצ'י: אז דבר ראשון הן צריכות בית, לא דירה, הן צריכות בית – בדיוק כמו שאמרת.

יעל אנגל ליצ'י: אחד הפרויקטים שאני עושה בעמותה ואנחנו עושות זה פרויקט שאני קוראת לו "פרויקט משפצות" וזה שיפוץ בתים לנשים יוצאות מקלט בסיוע ארגון "אנה אדיבה" הנהדר, של אנשי חברות הייטק למיניהם.

יעל אנגל ליצ'י: הם פשוט מגיעים, שמונה או תשעה אנשים ואנחנו ככה עושות מייק-אובר וכבר עשינו את זה לכמה דירות ואחד המשפטים הכי מדהימים שנשים אומרות לי זה שהיא לא הבינה למה הילד לא מזמין חברים הביתה ופתאום אחרי השינוי הוא מזמין והאפשרות להזמין חבר הביתה זו לא סתם אפשרות להזמין חבר הביתה, זה לא להתבייש במה שיש לי וזה לא לגור בבית עם ספה חומה ובלי שטיח.

אפרת רייטן: ברור.

יעל אנגל ליצ'י: זה לגור בבית מאוד מינימלי ומאוד קטן ופשוט, אבל בתהליך הזה של השיפוץ האישה לוקחת חלק מאוד גדול בלבחור את הדברים.

יעל אנגל ליצ'י: זה לא שאני באה ומביאה לה ואומרת לה "..

יעל אנגל ליצ'י: הנה, נתנו לך את זה ונתנו לך את זה.

יעל אנגל ליצ'י: .".

יעל אנגל ליצ'י: היא הולכת לחנויות והיא בוחרת לה דברים, היא בוחרת טפט לקיר והיא מרגישה סוף סוף שמישהו שואל אותה.

יעל אנגל ליצ'י: כי זה קורה אחרי 20 שנה שאף אחד לא שאל אותה.

יעל אנגל ליצ'י: אז בית זה דבר אחד ועבודה זה דבר נוסף וסיוע כלכלי זה דבר נוסף ושינוי חוק האפוטרופסות, שאני יודעת שעומד על הפרק בשבוע הבא הוא דבר נוסף.

יעל אנגל ליצ'י: כי מה שקורה המון פעמים בחוקים פה, זה שהם מתחילים בגדול ונגמרים בקול ענות חלושה.

יעל אנגל ליצ'י: כי אם חוק האפוטרופסות יתחיל בגדול ויגמר בגבר שנשללת לו האפוטרופסות בניסיון לרצח ובגילוי עריות.

יעל אנגל ליצ'י: אז איפה האישה שאני מלווה כבר חמש שנים, שהגבר ניסה לרצוח אותה מול שלושת הילדים שלה והיא שכבה מדממת על הרצפה והוא בלילה פרסם מודעת אבל ומוזמנים להלוויה שלה, אבל היה לו עו"ד מאוד טוב והוא קיבל אישום רק בגין "חבלה חמורה" והיום הוא יושב בכלא לתקופה של עוד שנתיים ואז כשהבת שלה, שהיא הייתה בת שבע והייתה צריכה לקבל טיפול פסיכולוגי, אז הוא היה צריך לחתום ולאשר את זה מתוך הכלא.

יעל אנגל ליצ'י: אבל הוא לא חתם מהכלא, כי למה לו לא להמשיך באלימות גם אחרי?

יעל אנגל ליצ'י: אז הילדה לקח לה שנתיים עד שהיא קיבלה טיפול פסיכולוגי וקשה להאמין שיצא משהו שפוי ונורמלי מהילדה הזאת עם כל החוויות שהיא עברה.

יעל אנגל ליצ'י: אז זו רק דוגמא אחת, לאשה שלא מוכנה לבוא ולדבר ואני מאוד רציתי שהיא תבוא היום ואני אמרתי לה שנשים לה מסכה ונשים שק שחור על הפנים.

יעל אנגל ליצ'י: אבל זו לצערי רק דוגמא אחת למיליון סיפורים אחרים של נשים שהן שקופות בחברה בינינו.

יעל אנגל ליצ'י: אנשים ממש לא יודעים מה הן עוברות.

אפרת רייטן: יעל תודה רבה ואכן, את אומרת מיליון אבל באמת יש להן נתונים וגם הנתונים שלנו יש הם נתונים חלקיים, כי אנחנו יודעים שלא כולן הולכות ומגישות תלונות ונכנסות לנתונים הידועים.

אפרת רייטן: אבל גם, מה שיש, עשרות אלפים מידי שנה – אלו פשוט מספרים הזויים.

אפרת רייטן: העובדת הסוציאלית תמר שוורץ, המנכ"לית של ארגון "רוח נשית", גם היא נמצאת איתנו.

תמר שוורץ: שלום, בוקר טוב.

תמר שוורץ: אני רוצה בראשית דבריי להודות לך מאוד על הדיון החשוב והקריטי הזה, אני רוצה להגיד ואני רוצה להגיד כמה נתונים קודם כל על המצב ואז לספר לכם מה אנחנו עושות.

תמר שוורץ: קודמותיי, נשות המקצוע וגם הנשים האמיצות שממש חילצו עצמן בציצית ראשון, זה ממש מעשה גבורה לצאת מבית אלים – לא פחות.

תמר שוורץ: כולן דיברו פה על יוצאות מקלטים, הנשים שדיברו פה הן בעצמן יוצאות מקלטים, נשות המקצוע שלפניי דיברו על יוצאות מקלטים וכל כך חשוב לי להבהיר שהבעיה והמקלטים הם חשובים מאוד, אבל האוכלוסייה שם – יחסית לתופעה, היא קטנה.

תמר שוורץ: בממוצע יש בשנה בין 600 ל-700 נשים במקלטים ותופעת האלימות המגדרית כוללת אחוז הרבה יותר גבוה של נשים באוכלוסייה.

תמר שוורץ: אנחנו יודעות מהספרות ומהפרקטיקה שמדובר בכל אישה חמישית.

תמר שוורץ: כלומר, כ-800,000 נשים בישראל וגם אם ניקח רק את המטופלות במרכזי אלימות במשרדי הרווחה – מדובר בכ-10,000 נשים.

תמר שוורץ: אני בטוחה שמלי אורגד אחריי תוכל להרחיב.

תמר שוורץ: אז המקלטים הם כמובן מאוד חשובים לנשים, אך רק חלק קטן מהתמונה ואני רוצה להרחיב את התמונה בכלל.

תמר שוורץ: אני מסכימה עם קודמותיי שהגורם הכלכלי והגורם התעסוקתי הם גורמים מספר אחת ואני אספר לך אפרת, שאני 33 שנה עובדת סוציאלית, יש לי את הזכות לעסוק במקצוע הזה שהוא בעיניי המדהים ביותר בעולם וכשהגעתי לרוח נשית לפני שש וחצי שנים, לא ידעתי את הנתון הבא שאני רוצה להגיד לך ושהוא אגב כבר הוזכר פה ושחצי מהנשים הללו חוזרות לבן הזוג האלים.

תמר שוורץ: הנושא הכלכלי תעסוקתי הוא הקריטי ביותר גם בהישארות ובדחיית ההחלטה לצאת מהבית, כי היא אומרת לעצמה "איך?

תמר שוורץ: מה אני אעשה?

תמר שוורץ: איך אני אסתדר בחוץ?

תמר שוורץ: " וגם בחזרה.

תמר שוורץ: הסיפור המרכזי כאן הוא סיפור שאנחנו מומחיות בו ואנחנו קיימות מאז שנת 2007 – מזה 15 שנה וזה הסיפור לש האלימות הכלכלית.

תמר שוורץ: אלימות כלכלית, שמענו את זה מדברי הנשים האמיצות שדיברו כאן – ה', בת שבע ואורנה, שדיברו כאן לפני.

תמר שוורץ: האלימות הזו כוללת בידוד, כוללת מניעת כל גישה לאמצעיים כלכליים – או שהוא לא מרשה לה לעבוד או שהוא "מרשה" לה במירכאות, אבל אין לה שום גישה לחשבון הבנק או הטיפוס המסתיר שמסתיר חובות ושמענו את זה גם בדבריה של ה' – חובות שלוקח לה שנים אחר כך לשלום ולהחזיר.

אפרת רייטן: תמר אני פשוט ממליצה, היות ובאמת הזמן שלנו הוא קצוב שאולי באמת נתמקד בדברים שלכם כרוח נשית ולא נחזור על הדברים שכבר נאמרו.

תמר שוורץ: לא, לא אני לא חוזרת.

תמר שוורץ: חשוב לי רק להדגיש את הנתונים האלה כי באמת, זה דיון מיוחד במינו.

תמר שוורץ: בדרך כלל בוועדות הכנסת מדברים על הגנה, על חירות והסיפור של הסיכום התעסוקתי כחלק מהרצף להבין שאישה, ברגע שהיא יוצאת ממעגל האלימות – בין אם זה בקבילה ובין אם זה כשהיא יוצאת ממקלט, האלימות לא מסתיימת.

תמר שוורץ: היא ממשיכה להתקיים בתוכה, את שמעת בעצמך על הסיוטים ועל הבעיות הרפואיות, חוסר שינה בלילה וכולי.

אפרת רייטן: נכון.

תמר שוורץ: והיא בודדה.

תמר שוורץ: כי לבודד אישה בתוך מעגל האלימות זה אחד הדברים הראשיים שעושה בן הזוג האלים.

תמר שוורץ: אנחנו קיימות מאז שנת 2007 והמיומנות שלנו שאותה פיתחנו היא באמת סטארט – אפ והיא יחידה מסוגה.

תמר שוורץ: ליווי אישי ארוך ואינטנסיבי.

תמר שוורץ: אנחנו עושות גם קבוצות ושמענו קודם על טיפול קבוצתי, אבל ממה שאנחנו רואות הטיפול הקבוצתי הוא מאוד מאוד מוגבל באפקטיביות שלו, משום שאישה נפגעת אלימות היא צריכה טיפול פרטני, היא צריכה ליווי אישי ארוך ואינטנסיבי וזה המסר שחשוב לי להעביר.

תמר שוורץ: את שאלת כל הזמן מה אפשר לעשות.

אפרת רייטן: נכון.

תמר שוורץ: הסיפור המרכזי הוא שהליווי יהיה ממש צמוד.

תמר שוורץ: אנחנו מכשירות מאות מנטוריות, אנחנו בפריסה ארצית מנהריה ועד אופקים.

תמר שוורץ: יש לנו 500 נשים שמטופלות אצלינו בשנה, אנחנו קוראות להן משתתפות ואנחנו מצמידות לכל אישה כזו מנטורית ונותנות לה מעטפת שלמה.

תמר שוורץ: גם מנטורית שנפגשת איתה כל שבוע שעתיים ואני מסכימה עם קודמותיי, בהתחלה זה רק העצמה ולהרים את העיניים ולהרים את הביטחון העצמי, עד שמתחילים לדבר על איך לכתוב קורות חיים, איך לגשת לראיון עבודה, איך להתמיד במקום העבודה.

תמר שוורץ: ממש להתמיד ולתת חכות ולא רק דגים.

תמר שוורץ: הדבר הכי קרוב לדגים שאנחנו נותנות זה לפטופ ומלגות לימודים.

תמר שוורץ: אני מזמינה את הנשים שדיברו פה מקודם לפנות אלינו, אנחנו נשמח לסייע להן גם בלימודים שהן כרגע מתקשות לממן, אנחנו מאוד נרתמות לדבר הזה.

תמר שוורץ: ייעוץ פנסיוני, ייעוץ כלכלי, אנחנו הולכות איתן יד ביד לפתוח חשבון בנק – כי הן מתות מפחד שיהיה להן חשבון בנק משלהן.

תמר שוורץ: החלק השני שאנחנו עושות זה העלאת המודעות.

תמר שוורץ: אנחנו עושות הרצאות בכל הארץ על מנת להעלות את המודעות בנושא של האלימות הכלכלית וקידום מדיניות וחקיקה.

תמר שוורץ: אני מקווה שנוכל לדון גם בוועדה שלך על נושא חוק האלימות הכלכלית, שאנחנו מנסות לקדם כבר שש שנים ולצערי תקוע ולא מתקדם.

תמר שוורץ: שבו אם אפשר יהיה להוכיח שבן הזוג היה אלים כלכלית אז בת הזוג לא תצטרך לשלם את החובות.

אפרת רייטן: יפה.

אפרת רייטן: אני מציעה לך לשלוח אליי או אלינו לכאן לוועדה שוב תזכורת בכתב של הנייר הזה, של העמדה של הצעת החוק ואני מבטיחה לך שאני אעשה כמיטב יכולתי על מנת לקדם גם את זה.

תמר שוורץ: בשמחה.

אפרת רייטן: אני צריכה לעבור הלאה ולסכם איתך.

אפרת רייטן: אני רוצה להודות לך תמר, אני בטוחה שיש לך עוד הרבה דברים לומר.

תמר שוורץ: אני רק רוצה לומר משפט אחרון שחשוב לי מאוד להגיד.

אפרת רייטן: כן, בבקשה.

תמר שוורץ: בניגוד לדברים שנאמרו קודם על משרד הרווחה, חשוב לי להגיד והן יושבות איתנו כאן.

תמר שוורץ: חלק מהמיזם שלנו נעשה במיזם משותף עם משרד הרווחה.

אפרת רייטן: כן, כן.

אפרת רייטן: אנחנו אגב לא אומרים שום דבר נגד משרד הרווחה.

אפרת רייטן: אנחנו לגמרי בעדם.

אפרת רייטן: אני פשוט מה שהיה לי חבל זה שהן לא מגיעות לכאן פיזית.

אפרת רייטן: זאת הייתה הביקורת היחידה שהיתה לי.

תמר שוורץ: רק חשוב לי להגיד שזה נעשה איתן בשותפות מקצועית ותקציבית הדוקה.

אפרת רייטן: נכון.

אפרת רייטן: בסדר גמור, תודה רבה.

אפרת רייטן: באמת תיכף אני אגיד למשרד הרווחה, יש לנו עוד נראה לי שתי דוברות שצריך עוד לשמוע אותן.

אפרת רייטן: את האגודה לזכויות האזרח בישראל, עו"ד רעות שאער, מנהלת פניות הציבור שנמצאת כאן בזום.

אפרת רייטן: בבקשה רעות, יש לך שלוש דקות.

רעות שאער: שלום, ממש בקצרה ותודה רבה על הדיון הזה.

רעות שאער: אני מתחברת לדברים החשובים שאמרה תמר לפניי ואני רוצה לחדד נקודה אחת.

רעות שאער: יש בחקיקה בישראל איזו שהיא מסגרת מאוד מצומצמת ולא מספיקה אמנם, של הטבות ובין היתר הגנות בתחום זכויות במקום העבודה שניתנות לנשים נפגעות אלימות.

רעות שאער: לצערנו, גם הזכויות המאוד מצומצמות וצרות האלה – כמו איסור לפטר אישה שהיא נפגעת אלימות בתקופה הסמוכה ממש למשבר, נקרא לזה ככה והאפשרות להתפטר בדין של מפוטרת.

רעות שאער: הן מוגדרות היום רק, בדומה לשאר הזכויות לסיוע כלכלי כמו הבטחת הכנסה במסלול מקוצר והזכויות אחרות מוגדרות היום רק לנשים היוצאות ממקלט לנשים מוכות.

רעות שאער: כמו שאמרה גם תמר, נשים יוצאות מקלט הן פרומיל, הן רק חלק קטן מאוד מהנשים נפגעות האלימות, שהן עשרות ומאות אלפים.

רעות שאער: גם נשים שרוצות להיכנס למקלט, הרבה אוכלוסיות מתוכן לא יכולות להיכנס למקלט במצבים המשפחתיים שלהן והרבה מהן גם לא רוצות, אם נגיד את זה בינינו כי זו לא סיטואציה פשוטה ואנחנו מקדמים הצעת חוק שתכיל את כל ההטבות וההגנות והסיוע שכיום הוא מצומצם ואנחנו חושבות שצריך להרחיב אותו, אבל לפחות את הסיע הזה – לתת אותו לפחות בשוויון לנשים שהן נפגעות אלימות, שמנסות להשתקם, שהן קודם כל זקוקות לסיוע כלכלי ולהגנות במקום העבודה והן לא יוצאות מקלט ויש די והותר דרכים להוכיח שאת נפגעת אלימות, גם אם לא הגעת לסיטואציה של שהות ממושכת במקלט לנשים נפגעות אלימות.

רעות שאער: אנחנו הגשנו לוועדה נייר עמדה בנושא הזה.

רעות שאער: אנחנו קוראות לוועדה לתמוך בהצעה שהיום אנחנו מקדמים אותה בסיוע של חברת הכנסת נעמה לזימי ואחרות ולעזור לנו לקדם אותה.

רעות שאער: זה המינימום שבמינימום, שיינתן לכל הנשים בגזרה שווה.

אפרת רייטן: תודה רבה לך רעות.

אפרת רייטן: ארגון "בעצמי" – אדווה קרא וזאנה, בבקשה שלוש דקות.

אדווה קרא וזאנה: בוקר טוב.

אדווה קרא וזאנה: אני עוד מעט אעביר את רשות הדיבור לעינת, ברשותך אפרת.

אדווה קרא וזאנה: אני רק אספר שאנחנו בארגון "בעצמי", אנחנו ארגון חברתי שפועל מעל ל-25 שנה ומתמחה בשיקום וקידום תעסוקתי בקרב אוכלוסיות מעוטות הזדמנות במגוון תוכניות.

אדווה קרא וזאנה: אנחנו מגיעות, אני ועינת כמנהלות תוכנית "דף חדש".

אדווה קרא וזאנה: אני מנהלת את תוכנית "דף חדש – יוצאות מקלט", זו תוכנית שיזם והוביל משרד הרווחה לליווי נשים יוצאות מקלט מתוקף חוק זכויות נשים ששהו במקלט.

אדווה קרא וזאנה: ה' שעלתה, היא אחת מהבוגרות של התוכנית שלנו ואני אגיד במילה, היא נגעה – ה', בביקור שהיה לנו אצל שר הרווחה ובעקבות הביקור הזה אנחנו הגשנו הצעה לשינוי בחקיקה בהבטחת הכנסה לנשים נפגעות אלימות ויוצאות מקלט, בזמן שהן נמצאות בהכשרה ובלימודים מקצועיים וזאת אחת מהדרכים שאנחנו חושבות שבהחלט יש מקום לתמוך ולסייע דרכה בנוסף לנשים נפגעות אלימות ויוצאות מקלט באופן ספציפי.

אדווה קרא וזאנה: אני אעביר את רשות הדיבור לעינת על מנת שתוכל להרחיב.

אפרת רייטן: בבקשה עינת, בואי תציגי את עצמך.

עינת סגל: שלום, אני עינת סגל ואני מנהלת תוכנית דף חדש בקהילה.

עינת סגל: בהמשך לדברים של אדווה אני אגיד שהתוכנית שלנו היא תוכנית במסגרת פיילוט, התוכנית משותפת למשרד הרווחה כמובן, לקרן שוסטרמן ולארגון "בעצמי".

עינת סגל: התוכנית שלנו מבוססת על המודל המצוין והמקצועי של תוכנית "דף חדש – יוצאות מקלט".

עינת סגל: התוכנית שלנו נוסדה בעצם על רקע ההבנה שמרבית הנשים נפגעות האלימות שעוזבות את הגורם הפוגע ונשארות בקהילה ולא יוצאות למקלט וזה מסיבות שונות שצוינו פה – בין אם זה מאחר והמקלטים לא יכולים לקלוט את הילדים והן לא רוצות להיפרד מהילדים, בין אם הילדים שלהן קטנים והן לא רוצות לגדוע את הילדים מהמסגרות ובאופן כללי הן לא רוצות לקטוע את שגרת החיים שלהן.

עינת סגל: לנשים האלה אנחנו מבקשות לתת היום מענה כוללני, שמעניק מעטפת רחבה.

עינת סגל: אנחנו לא זיהינו מענה כזה שקיים היום, שבאמת דובר פה הרבה גם על בדידות מאוד מאוד גדולה.

עינת סגל: הצוות שלנו, עובדות סוציאליות ומלוות משפחה מלוות את האישה בתקופת המשבר הזאת במהלך התקופה הראשונה ליציאה ממערכת היחסים האלימה.

עינת סגל: התחומים שבהם אנחנו מסייעות הם מיצוי זכויות.

עינת סגל: דובר כאן הרבה על בירוקרטיות.

עינת סגל: נשים בתוכנית שלנו אנחנו מזהות הרבה מאוד פעמים, אין להן לא את הידע ולא את הנגישות והרבה מאוד פעמים החשש להגיע למוסדות ובכל הפעמים האלה אנחנו נמצאות שם איתן והן לא לבד.

עינת סגל: אז מיצוי זכויות, התנהלות כלכלית, סיוע בהורות ורווחת הילדים, עזרה בהתארגנות ובהצטיידות.

עינת סגל: הבתים באמת, הרבה פעמים הבתים שלהן הם דלים – בין אם האישה נשארה בבית שלה או עזבה את הבית למקום אחר וברחה ממנו.

עינת סגל: אנחנו נמצאות איתן בתקצוב וברכישה של ציוד, בחיפוש ביד 2 ובכל הדרכים שבעצם מאפשרות להן להצטייד ולהתארגן מחדש.

עינת סגל: התוכנית שלנו מבקשת להיות כתובת עבור הנשים האלה, לסייע להן ביציאה לחיים עצמאיים ולמעשה להרחיב את המשאבים שלהן.

עינת סגל: הדגש המרכזי שלנו הוא כאמור שיקום תעסוקתי.

עינת סגל: אנחנו מסכימות למה שנאמר פה, שהבסיס לשיקום – אנחנו יודעות שזה כלל לא פשוט וזה לא קל.

עינת סגל: אנחנו נמצאות איתן בקשיים האלה, אבל אנחנו יודעות שהדרך ליציאה לעצמאות עוברת בעצמאות כלכלית ובהתבססות כלכלית.

עינת סגל: כל זה על מנת שהאישה באמת, לא תחזור לגורם האלים מתוך מצב של תלות וחוסר אונים או תגיע למקלט.

אפרת רייטן: תודה.

אפרת רייטן: אנחנו צריכים ממש לעבור הלאה כי אני רוצה עוד לשמוע את המשרדים ולראות אם יש תשובות או קידום גם לדברים שאנחנו מעלים עכשיו, אז אנחנו נסתפק בדברים האלה.

אפרת רייטן: תודה רבה לך עינת.

אפרת רייטן: נעמ"ת, עורכת הדין גלי עציון – אותה אנחנו נשמע בהמשך אם היא תחזור.

אפרת רייטן: משרד הרווחה, יושבים איתנו מלי אורגד – בזום.

אפרת רייטן: אני רק רוצה להזכיר שדיברנו ככה קודם לכן על הצעת החוק שהגישה חברת הכנסת אבתיסאם מראענה, על תשלום ומענקים נוספים לתקופה של חצי שנה נוספת ביציאתה של האישה וילדיה מהמקלט.

אפרת רייטן: בעצם אין מנגנון שמוסיף איזה שהוא מענק הסתגלות ואני אקריא ככה מדבריו של שר הרווחה.

אפרת רייטן: מדברים שנשא במלית הכנסת, הוא דיבר על כך: "..

אפרת רייטן: מידי שנה מסיימות כ-300 נשים את שהותן במקלט לנשים מוכות.

אפרת רייטן: פעמים רבות נשים אלו חסרות תמיכה משפחתית, כלכלית וכולי.

אפרת רייטן: מוצע בהצעת החוק הנידונה להרחיב את מענק ההסתגלות הקיים ולפרוס אותו לתקופה ארוכה יותר, כך שינתן סיוע המשכי בצורה של מענק חודשי למשך שישה חודשים ושיספק ביטחון כלכלי יחסי למשך התקופה הראשונה לחיים עצמאיים והוא יעמוד על סך של כ-2,000 ₪ בחודש.

אפרת רייטן: מוצע כי בקשת המענק תוגש למשרד הרווחה בסיוע צוות המקלט.

אפרת רייטן: המשרד שם דגש על הענקת המעטפת המיטבית בעבור הנשים ששהו במקלטים לנשים מוכות כשהן עושות את הצעדים הראשוניים בשיקום חייהן באמצעות מענקים חד פעמיים של כ-8,000 ₪..

אפרת רייטן: " והוא ביקש כמובן מחברי הכנסת לתמוך בהצעת החוק המוצעת ולכן היא עברה בקריאה טרומית והיא צריכה להגיע אלינו בקריאה לראשונה.

אפרת רייטן: אולי גברתי תוכל לומר משהו על הצעת החוק הזו, האם כבר הגעתם להסכמות עם המציעה כדי שאפשר יהיה להתקדם?

מלי אורגד: בוקר טוב.

מלי אורגד: אז ראשית זה עלה כמה פעמים ואני חייבת התנצלות אישית על כך שאני לא נמצאת ונוכחת בתוך הדיון בכנסת וזה רק בשל תוכניות אחרות שממש מנעו מאיתנו להגיע אליכם באופן פיזי ולכן אנחנו נמצאים כרגע בתל אביב.

מלי אורגד: אני אפתח ואומר וכבר שמענו פה לא מעט גם מארגונים וגם מעמותות, שחלק דיברו על זה וחלק פחות שכל התוכניות או לפחות רוב רובן של התוכניות הן תוכניות שפועלות בשיתוף פעולה יחד עם משרד הרווחה.

מלי אורגד: אנחנו בהחלט שמים דגש על תחום האלימות המשפחה, אנחנו שמים את התחום הזה בסדר עדיפות גבוהה.

מלי אורגד: הדבר הזה מובא אל שולחנה של הוועדה הבין משרדית כאמור, ליישום החלטת הממשלה.

מלי אורגד: יש מענים רבים ואני לא אפרט פה את כולם.

מלי אורגד: אבל כן דיברתם על המענים שמשרד הרווחה נותן.

מלי אורגד: אולי אני אתייחס רק לחלק מהן.

אפרת רייטן: את יודעת מה, אולי אני אסייע לך ואני ככה אעלה בפנייך כמה נקודות שהייתי שמחה שתתייחסי אליהן במקום באמת לעשות את הסקירה הזו.

אפרת רייטן: למשל כל עניין הבדידות, האם משרד הרווחה נותן את דעתו על עניין האקוטי הזה ומוצא לזה פתרונות?

מלי אורגד: התחום הזה, הנשים הללו ודרך אגב, אנחנו מטפלים גם בנשים וגם בגברים ואנחנו מדברים פה היום על נשים, אבל חשוב מאוד לציין שגם גברים מטופלים אצלינו ויש גם כאלה שפוגעים וגם כאלה שנפגעים.

מלי אורגד: נושא הבדידות ובכלל, האוכלוסייה של נפגעי טראומה, הבדידות ככה מאוד חזקה ונוכחת ואחד מהשירותים והתוכניות שאנחנו מפעילים, הם אמורים לתת מענה גם לנושא הזה.

אפרת רייטן: באיזה אופן?

מלי אורגד: רגע, אני כן אגיד שמעבר לאותם 169 מרכזים ויחידות – את דיברת על יחידות קטנות וזה נכון שחלק מהיחידות הן קטנות, כי אנחנו כל הזמן בפיתוח.

מלי אורגד: אני אומרת לך ממש לפני ימים אחדים אנחנו הוספנו עוד 86 תקנים לתוך המרכזים האלו וזאת על מנת לעבות אותם ועוד תקצוב של כ-11 מיליון ₪, שממש בימים אלה אנחנו מקצים לרשויות שמטפלות באוכלוסיית נפגעי אלימות.

מלי אורגד: אנחנו מנסים עוד ועוד לעבות את האוכלוסייה הזו ולתת מענה גם לנשים וגם לגברים וגם לילדים, אנחנו רוצים לתת מענים לכל אחת מהאוכלוסיות האלה.

מלי אורגד: דיברו על סל שיקום, על היציאה של נשים בעצם לחיים עצמאיים.

מלי אורגד: אז נכו, סל השיקום אנחנו הרחבנו אותו כרגע ואולי זה לא מספיק.

אפרת רייטן: דיברנו קודם על כסף שנמצא בתוכנית הבין משרדית, הרבה מאוד כסף יש שם.

אפרת רייטן: למה אנחנו לא שומעים על הכסף הזה?

אפרת רייטן: מה עושים איתו, מה מחלקים איתו, מה?

אפרת רייטן: הרי הוא נועד לצורך מסוים.

מלי אורגד: אפרת, הכסף הזה יש לכל תקציב שורה של מה נעשה איתו.

מלי אורגד: הכסף הזה שייך לוועדה הבין משרדית והוא מוקצה להמון המון נושאים.

מלי אורגד: עכשיו הרחבנו – ממש עכשיו, עובדים סוציאליים במשטרת ישראל, חלק מן התקציבים ניתנים למשרדי הממשלה האחרים ששותפים בתוך הוועדה.

מלי אורגד: אני מזכירה שאלו - - -.

אפרת רייטן: כלומר את בעצם אומרת שבעצם הטענה שהכסף לא מועבר לצרכים ולמטרות כפי שהוקצו, היא טענה לא נכונה?

מלי אורגד: אני חושבת שהיא טענה לא נכונה.

אפרת רייטן: אוקיי, בסדר.

מלי אורגד: אני חושבת שכיום התקציבים, אנחנו לא מחליטים לבד, יחד עם 12 משרדי ממשלה, אנחנו יושבים וחושבים היכן לשים את הכסף.

מלי אורגד: עכשיו, תראו זה חמישים מיליון ₪ כל שנה – זה נכון והם ניתנו עכשיו ואנחנו שמחים על כך.

מלי אורגד: עדיין יש עוד הרבה מאוד מה לעשות עם הכסף ובכל שנה יש את היעדים המאוד ברורים לנו, לאיריס פלורנטין, כמי שמובילה את התוכנית הזאת ואני חושבת שאנחנו עושים הרבה, אני מסכימה איתך שזה לא מספיק.

אפרת רייטן: טוב את זה תמיד אנחנו נאמר את זה כמעט על כל דבר.

אפרת רייטן: אבל את חושבת מלי שמבחינת הסדר עדיפויות בתוך חלוקת הכספים בוועדה, הכספים הבין משרדיים, מבחינת סדר עדיפויות, איפה נמצא הנושא הזה שעליו אנחנו מדברים.

אפרת רייטן: עניין התעסוקה של הנשים והסיוע לכך.

מלי אורגד: אוקיי, אז אני אתייחס לזה.

מלי אורגד: משרד הרווחה קודם כל רואה חשיבות מאוד מאוד גדולה ואפילו מכרעת לגבי נושא התעסוקה.

מלי אורגד: אנחנו ידועים שכשנשים מגיעות להשתלב ולהתקדם בתעסוקה הן נתקלות בחסמים אישיים בירוקרטיים ואין ספק, יש צורך בליווי משמעותי ומקצועי של הנשים האלה וחלק מהתוכניות ניתנות גם על ידי ארגון "בעצמי" ששמעתן עליו, גם על ידי עמותת "רוח נשית", שהציגו כאן.

מלי אורגד: אני כבר אומר, אחת התוכניות, שהיא תוכנית ככה ייחודית ושהיא אינה מתוקף חוק של נפגעות שיוצאות מקלט, היא תוכנית "בדרכן" שלא צוינה פה.

מלי אורגד: זו תוכנית שהוועדה הבין משרדית מובילה.

אפרת רייטן: אני רוצה עוד להספיק לגעת איתך בעוד דברים, ממש אנחנו צריכים לסיים עוד שלוש דקות ואני עוד רוצה להספיק לשמוע את משרד הכלכלה ואת משרד האוצר.

מלי אורגד: תני לי עוד מילה אחת, ממש מילה.

מלי אורגד: זו עמותה ואנחנו עושים את זה יחד עם בוגרי חטיבת 8200, יחד עם google, בעצם התוכנית מכשירה בנוסף למה שנאמר פה ומסייעת לנשים בתחומי high tech.

מלי אורגד: אז בעצם יש פה ייחודיות מאוד גדולה כשהתוכנית שמה דגש גם על שילוב של עבודה של נשים שצריכות גמישות, אבל גם במשכורות גבוהות יחסית.

אפרת רייטן: אוקיי תודה רבה מלי.

מיכל פעילן: כמה נשים השתלבו בתוכנית הזו ככה?

אפרת רייטן: כמה נשים השתלבו בתוכנית שלכן שואלת מיכל פעילן?

מלי אורגד: אז אני אגיד שאנחנו עושים ארבעה מחזורים.

מלי אורגד: כרגע השתלבו כ-25 נשים.

מלי אורגד: אנחנו עכשיו במזור שני שבו השתלבו מספר דומה של נשים ובסך הכל ישתלבו בסופו של דבר בארבעת המחזורים הללו כ-100 נשים.

מלי אורגד: רוח נשית דיברה, ששם יש לנו כ-500 נשים שמקבלות ליווי מאוד משמעותי.

מלי אורגד: דף חדש בקהילה, שדיברו על הפיילוט המשותף של משרד הרווחה יחד עם קר שוסטרמן.

מלי אורגד: אנחנו הולכים לתקצב את התוכנית הזאת ואני שמחה לומר את זה כאן, אנחנו פגשנו את אותם לאחרונה ואישרנו תקציב להמשך הפעילות.

אפרת רייטן: מילה שלכם לגבי כל עניין הדיור ואולי הבית ששמעתם, הוא לא נראה ככה כמו בית.

אפרת רייטן: הייתה שם ספר אחת חומה וישנה, מה אתם או איך אתם הופכות את אותם הבתים שמוצעים לאותן הנשים, אותם בתי המעבר האלה, על מנת שייראו קצת יותר כמו בתים שאנחנו לוקחים עליהם אחריות ולא נזקקים לחברות פרטיות או אנשים פרטיים שירהטו להן את הבית?

מלי אורגד: את מדברת על דירות המעבר?

אפרת רייטן: כן.

אפרת רייטן: כי אני לא יודעת אם את שמעת קודם את התיאור פשוט המוחשי והאמיתי מהשטח.

אפרת רייטן: כל דירה והנה תשמעי.

יעל אנגל ליצ'י: כשהן שוכרות דירה הן מקבלות ואני הגשתי לכם הצעה מאוד מפורטת של דיור ארוך טווח של נשים יוצאות אלימות ואני מקווה שמתייחסים אליה במלוא הרצינות.

מלי אורגד: אני אומר רק שכרגע יש לנו 14 מקלטים לנשים מוכות ועוד כ-22 דירות מעבר, זה לא בתחום אחריותי האישי, אבל אני רואה שיש עבודה מאוד אינטנסיבית וזה נמצא בטיפול האגף החוץ ביתי, מאוד משמעותית על מנת לקדם כמה וכמה תהליכים בתוך המקלטים ובתוך דירות המעבר.

מלי אורגד: אם יש מקרה כזה או אחר אני אשמח ככה לתווך אותו ולנסות לראות איך אנחנו מתקדמים עם זה.

אפרת רייטן: טוב מלי, אנחנו יכולות עוד לשוחח רבות בנושא וחבל לי תמיד שאין לי מספיק זמן בשביל עוד ועוד לנסות ולקדם ולשמוע דברים.

אפרת רייטן: אבל אני בטוחה שאנחנו נמשיך לעסוק בזה גם בהמשך, תודה רבה.

אפרת רייטן: נמצאת איתנו כאן גם ממשרד הכלכלה והתעשייה, מנהלת מרכזי ההזדמנות מנהל ותעסוקה, נחמי ברוכים?

נחמי ברוכים: היי שלום, אני נחמי.

נחמי ברוכים: תודה ונעים מאוד.

אפרת רייטן: השאלה המאוד מאוד ממוקדת שאנחנו רוצים, כי באמת זמנינו כבר תם, של הדיון הזה היא איפה משרד הכלכלה וזרוע העבודה בפרט כמובן, איפה הוא משתלב, לוקח אחריות ונותן מענה ספציפי לקבוצה שעלייה אנחנו מדברים, לאותן הנשים שרוצות ואת שומעת את זה פה מכל עבר, אין פה שאלה של "האם אני רוצה לחזור לשוק העבודה או לא" ואלה המושגים שבסופו של דבר במשרד זרוע העבודה גם בוחנים, איפה ה-win win של כולם והאם אתם נותנים מענה בהכשרות או בכל דבר אחר עבור אותן הנשים שיוצאות ממעגל האלימות?

נחמי ברוכים: אוקיי.

נחמי ברוכים: אז קודם כל, אני מתנצלת שאני לא הייתי בפתיח של הישיבה.

נחמי ברוכים: אני חושבת שזה דיון מאוד מאוד חשוב.

נחמי ברוכים: מהמעט שהבנתי מדובר בפרופיל של - - - אלימות, שאפשר להעריך שיש מורכבויות כאלה ואחרות ויש חסמים נוספים להשתלבות בתעסוקה.

נחמי ברוכים: אני אגיד שהמומחיות לפרופיל רווחה נמצא במשרד הרווחה.

נחמי ברוכים: עכשיו בימים אלו גם תחום תעסוקת רווחה שהיה עד כה תחת זרוע העבודה עבר למשרד הרווחה ולטיפול שלהם ואנחנו בשיתופי פעולה הדוקים.

נחמי ברוכים: מרכזי ההזדמנות ימשיכו לתת מענה לאוכלוסיות רווחה, כפי שעשו עד היום ואנחנו גם מרחיבים את מנעד השירותים.

נחמי ברוכים: מרכזי הזדמנות אלו בעצם תשתיות שלנו, מרכזי תעסוקה עירוניים היום בכ-12 רשויות מקומיות, בקרוב ב-16, אנחנו פותחים עוד ארבעה מרכזים כשאנחנו מנגישים בעצם דרך המרכזים ודרך כוח אדם שפוגש את המשתתפים את כל הכלים שיש לזרוע העבודה בתעסוקה, כשאני תחת מנהל התעסוקה האוכלוסיות אנחנו ממוקדים באוכלוסיות שהן רחוקות משוק העבודה – אם זה חרדים, בני מיעוטים ויש לנו גם תחום של תעסוקת נשים.

נחמי ברוכים: אני יושבת תחת תחום תעסוקת נשים ותעסוקה איכותית.

אפרת רייטן: אז כשאת יושבת באמת תחת תחום תעסוקת נשים, אתם נותנים פה?

אפרת רייטן: אני מבינה שזה שייך יותר למשרד הרווחה וכל זאת מהשיתופי פעולה שלכם, אנחנו מבקשים שתתנו דגש גם לאוכלוסייה בעלת המאפיינים השונים האלו.

אפרת רייטן: אני חושבת שיש שם הסתכלות שהיא צריכה להיות הסתכלות שונה והפנייה שלנו מכאן אליכם היא בדיוק זה.

אפרת רייטן: שימו את זה גם במסגרת הקריטריונים שבהם אתם פועלים היום ואני יודעת שאתם מטייבים היום הכשרות, פותחים מחדש את החשיבה, אבקש מאוד ובאמת, מעומק ליבי שאת העניין הזה של הנשים האלו.

אפרת רייטן: תנסו למצוא פתרונות ייחודיים לבעיה הזו, בסדר?

אפרת רייטן: ואנחנו נשמח לשמוע מכם בהמשך.

נחמי ברוכים: אז כאמירה כללית בוודאי, גם תחום תעסוקת נשים בכלל – כמו שכבר אמרתי, הוא עכשיו תחום בפיתוח.

נחמי ברוכים: אני אדייק ואומר שקודם כל תחום תעסוקת רווחה הוא תחום שעכשיו נמצא בהליך של התפתחות בתוך משרד הרווחה והוא היה שייך לזרוע העבודה.

אפרת רייטן: כן, כן.

נחמי ברוכים: ואנחנו עובדים בשיתוף פעולה.

אפרת רייטן: זה בדיוק מה שאמרתי.

אפרת רייטן: בדיוק, בדיוק מה שאני אמרתי.

אפרת רייטן: אמרתי שיתוף פעולה, אמרתי שזה נמצא במשרד הרווחה ובגלל שאתם עובדים בשיתוף פעולה אז אני פונה אלייך כי דיברתי עכשיו עם משרד הרווחה ואת הבאה בתור שנתבקשה על ידי הוועדה שלנו לתת פה דגש גם על העניין הזה.

נחמי ברוכים: אז אנחנו כמובן ננגיש את הכלים שיש לנו – גם כלים גנריים וגם כלים שיש להם תיעדופי נשים גם לנשים האלו.

אפרת רייטן: מצוין, תודה.

אפרת רייטן: תודה רבה לך ואנחנו נשמח לשמוע דיווח של מה הצלחתם לעשות בעקבות הדיון הזה ובאמת עכשיו נעבור למשרד האוצר שהוא האחרון והוא נוכח או בזום?

קריאה: בזום.

אפרת רייטן: כל משרדי הממשלה אני מבינה החליטו לא לבוא, כמו גם חברי הכנסת שהחליטו לא לבוא לדיון הזה.

אפרת רייטן: מי נמצא איתנו ממשרד האוצר?

קריאה: הם לא בזום.

קריאה: היא הייתה פה כנראה והלכה.

אפרת רייטן: הנציגה הייתה פה והלכה אוקיי.

אפרת רייטן: אז אנחנו, אלא אם כן יש למישהי עוד משהו לבוא ולסכם משהו נוסף?

יעל אנגל ליצ'י: כן אני חייבת להגיד וסליחה שאני מתפרצת.

אפרת רייטן: בבקשה גברתי.

אפרת רייטן: יעל עוד שנייה.

אפרת רייטן: כן גברתי, אני רציתי רגע לפנות אלייך גברתי כי נדמה לי שאת לא דיברת.

מיכל יהושוע: נכון.

מיכל יהושוע: שמי מיכל יהושוע מהמרכז לסיוע לנפגעי ונפגעות אלימות מינית.

מיכל יהושוע: שמענו הרבה והרבה דברים גם דומים בין אם זה נפגעי ונפגעות אלימות מינית לאלימות במשפחה ובכלל באופן כללי.

מיכל יהושוע: אבל אני חושבת שהם קצת נופלים ונופלות בין הכיסאות, בעיקר כשהם חווים פוסט טראומה מורכבת עם המון תסמינים וחסמים בשוק העבודה ועדיין, אין מספיק מודעות לנושא הזה ואני חושבת שזה חלק וכדאי מאוד שניקח חלק בתוך ההכשרות שאנחנו מאוד מנסות להביא, אבל זה קצת נבלע.

מיכל יהושוע: אנחנו לא הספקנו ממש לדבר, אבל אני מקווה שזה מספיק.

אפרת רייטן: את צודקת, תודה לך על הדברים.

אפרת רייטן: יעל אנגל ליצ'י מילה אחרונה שלך.

יעל אנגל ליצ'י: הפער כל כך גדול בין כל מה שקורה פה לבין מה שקורה באמת, שזה פשוט מצמרר אותי ומזל גדול שהשולחן הזה כבר, אחרת כנראה הייתי הופכת אותו כי אני לא בן אדם מנומס, אבל זה מחריד שכל אחת.

יעל אנגל ליצ'י: אני, אם אני לא מכירה את השטח אני בטוחה שהנשים האלו הולכות כל בוקר לליווי מטורף, עם מיליון מענים ועם שפע של זה ואין להן שום דבר.

יעל אנגל ליצ'י: אף תוכנית ממשרד הרווחה לא מספיקה לתמוך בכל הדברים האלה.

יעל אנגל ליצ'י: נשים לבד, הנה – אורטל לא פה, עדיין היא נמצאת בבית המשפט על מנת להשיג צו הגנה לשבעת הילדים שלה שלא ירצחו לה אותם היום בערב ולכן היא לא הגיעה והיא כותבת לי בהודעה שהיא כל כך מצטערת שהיא לא מגיעה והמצב בשטח גבירותיי ורבותיי הוא לא כמו שהוא מתואר פה בכלל ואני מזמינה אותך לסיור, ליום סיור איתי.

יעל אנגל ליצ'י: אני אשמח שתבואו ותראו מה קורה באמת.

אפרת רייטן: אנחנו נעשה.

אפרת רייטן: הפער הזה בלתי יאמן ואני רואה שאת נסערת יעל.

אפרת רייטן: טוב, אז אני שומעת על תוכניות, אני שומעת על תקציבים, אנחנו שומעים את הכל ותמיד על פניו זה נשמע כאילו שיש עשייה וזה טוב והכל ושיש כוונות טובות והכל אחלה ובכל זאת, הנה.

אפרת רייטן: אנחנו שומעים את הפער הזה, אנחנו שומעים על הסיפורים האלה.

אפרת רייטן: אז כנראה כמו שתמיד אומרים "זה לא מספיק", נדמה לי שזה לא, זה לא המשפט הנכון.

אפרת רייטן: זה לא שזה לא מספיק, משהו כאן תמיד נשאר לי בסוף טעם שהדברים לא נעשים כמו שצריך.

אפרת רייטן: אז זה לא שזה לא מספיק, זה פשוט משהו אחר.

אפרת רייטן: טוב.

אפרת רייטן: בסוף הדיון הזה אנחנו נוציא מכתב מטעם הוועדה עם הדברים שעלו כאן.

אפרת רייטן: אנחנו נעשה מעין סיכום של הדיון הזה.

אפרת רייטן: אנחנו נבקש לשמוע כיצד גם משרד הכלכלה, גם משרד האוצר מתכוונים לתקצב, מה נעשה עם הכסף הזה באמת של התוכנית הבין משרדית.

אפרת רייטן: עוד נבקש לשמוע על הדברים הנוספים, עלך הדיור, על הבדידות, על תוכנית הליווי ההוליסטי וכמו שאמרנו, אנחנו נדחוף גם מתוח הוועדה את החקיקה הרלוונטית.

אפרת רייטן: אנחנו נעשה את זה כמיטב יכולתנו ולמרות הנסיבות המיוחדות של הכנסת והקואליציה באופן כללי, כי זה סוף המושב.

אפרת רייטן: אבל אנחנו כאן בשביל להישאר ואנחנו נעשה את זה.

אפרת רייטן: אני רוצה מאוד להודות לכן, לכל אחת מכן.

אפרת רייטן: אתן, כל אחת מכן כולל מיכל, גיבורות בתחומה – אלה שמסייעות ואלה שעברו את החוויות הקשות האלה ונאלצו להתמודד עם זה והצליחו לצאת מזה והיום הן גם עוזרות לאחרות ועוזרות לילדים שלהן.

אפרת רייטן: אני באמת מסירה בפניכן את הכובע ואני מאחלת לכן שלא יירפו ידיכן, אף אחת ואחת מכן.

אפרת רייטן: אתן יכולות לראות בי כתובת ואני בטוחה שככל שאנחנו נצטרך לעשות אנחנו נעשה דברים ביחד ונגייס עוד חברי כנסת ונגייס גם את האחרים.

אפרת רייטן: ככל שנהיה יותר ממוקדות אגב, בדברים ספציפיים וחסמים ספציפיים שאפשר לשבור ואפשר לכופף, אתן יכולות לראות אותי כפרטנרית, באמת מוחלטת.

אפרת רייטן: אז אני מאוד מאוד מודה לכן.

אפרת רייטן: אני מקווה שהדיונים האלה ילכו ויפחתו מהסיבה שפשוט לא יהיה בהם צורך, זאת תהיה התקווה שלי.

אפרת רייטן: תודה רבה לכולכן.