הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 24, פרוטוקול מספר 39, 2022-02-23 09:42

מיכל שיר סגמן: אני רוצה לפתוח את הדיון.

מיכל שיר סגמן: היום ה-23 לפברואר 2022, כב' באדר א' התשפ"ב.

מיכל שיר סגמן: היום הנושא הצעה דחופה לסדר היום בנושא החמרה דרמטית במצוקות הנפשיות של צעירים ובני נוער, של חברת הכנסת מיכל וולדיגר וחבר הכנסת סמי אבו שחאדה.

מיכל שיר סגמן: חברת הכנסת מיכל וולדיגר וחבר הכנסת אבו שחאדה, אני רוצה להודות לכם באופן אישי על שכינסתם את הדיון המאוד חשוב הזה.

מיכל שיר סגמן: מגיעות אלי לא מעט פניות מהורים לנוער שנמצא במצוקה קשה ואני בדיוק סיפרתי על זה לפני כמה ימים פה בוועדה שעד שלא פוגשים את אותו נער ואותה נערה שחווים חרדות ודיכאון ולעיתים גם מנסים לפגוע בעצמם וחוסר האונים המוחלט של ההורים מה עושים עכשיו.

מיכל שיר סגמן: מה עושים עכשיו, אמרו לי שהילד שלי במצוקה, זאת תחושה נוראית, אמרו לי שהילד שלי מנסה לפגוע בעצמו, מה אני עושה.

מיכל שיר סגמן: ואז מסתבר שאין נוהל מסודר ואני יודעת את זה.

מיכל שיר סגמן: יכולים לספר לי כאן כל מיני סיפורים עכשיו גם משרדי הממשלה, חוויתי את זה על בשרי אך לפני שבועיים כשניסיתי לסייע לאותם ההורים.

מיכל שיר סגמן: אולי ללכת למיון, אולי לחפש פסיכיאטר, אין פסיכיאטר, אין פסיכולוגים ציבוריים, פרטי גם מאוד קשה למצוא מעכשיו לעכשיו שלא נדבר על העלויות.

מיכל שיר סגמן: פסיכיאטר פרטי רק לאיבחון 2,000 שקלים.

מיכל שיר סגמן: האם זאת מצוקה שהיא אמיתית, האם היא לא אמיתית, האם היא תחלוף, מה זה אומר, אני משגיח על הילד שלי, ההורים משתגעים, ההורים לא ישנים בלילה, הורים עושים משמרות בבית כדי לא להשאיר ילד לבד.

מיכל שיר סגמן: פתאום חוזר לך ילד שזקוק לבייביסיטר וגם הילד עצמו, אותו נער או אתה נערה אומרים אני לא רוצה את הבייביסיטר הזה, תניחו לי.

מיכל שיר סגמן: הוא עוד מתמרד.

מיכל שיר סגמן: המצב בבית הופך להיות בלתי אפשרי עבור ההורים ומצוקה קשה שאין דלת פתוחה עבור אותם נערים ונערות והמדינה במקרה הזה גם מדיונים קודמים לא נמצאת במקום שבו היא יכולה לתת את הסיוע המקסימלי לא למשפחות ובוודאי לצערי הרב גם לא לאותם נערים ונערות.

מיכל שיר סגמן: אז אני שוב מברכת אתכם מעומק ליבי על שכינסתם את הדיון הזה.

מיכל שיר סגמן: אנחנו נפתח בכם חברי הכנסת ולאחר מכן אנחנו נראה מצגת.

מיכל שיר סגמן: חברת הכנסת וולדיגר בבקשה.

מיכל מרים וולדיגר: אז קודם כל שוב תודה ענקית לך מיכל שאת תמיד שליחה נאמנה לכל תחום הרווחה בכלל אבל לילדים בפרט שיודעת, מיכל אין לי מילים, שאת יודעת לראות את הבעיה בצורה הוליסטית ולהסתכל מכל הכיוונים וזה לא משנה אם זה בא מהימין או בא מהשמאל, לא משנה מה, את Dedicated לנושא עצמו ובהחלט אני מוקירה ומעריכה עד מאוד.

מיכל שיר סגמן: תודה.

מיכל מרים וולדיגר: לא חדש לי התחום של בריאות הנפש, הוא תחום שהוא תחום הדגל שלי, באתי בשביל זה, אני אשאר בשביל זה ואני אמשיך עם זה.

מיכל מרים וולדיגר: יש לנו כל כך הרבה מה לתקן בתחום שהוזנח שנים לא רק בילד אלא לאורך כל חיינו מהגיל הרך שגם שם יש בעיה עם פסיכיאטרים להתפתחות, פסיכולוגים התפתחותיים וכו', מהגיל הרך ועד גיל זקנה וקשישים שגם שמה יש בעיות לא מעטות כי בעצם כולנו זה גוף ונפש ולא צריך להגיד בריאות הנפש כאילו זה רק אותם אלה שנמצאים בקצה הרצף, גם הם חשובים מאוד וחברה נמדדת על פי החוליות החלשות שלה, בהחלט, אבל אנחנו צריכים להבין שלפעמים כשזה רחוק מאיתנו אנחנו פחות חושבים שזה חשוב.

מיכל מרים וולדיגר: אז כל אחד פה צריך להבין שזה קשור בו ותלוי בו, גם הוא זקוק בצורה כזאת או אחרת לפסיכולוגים, למרפאים בעיסוק, כל קשת המקצועות הקשורים בתחום בריאות הנפש והמצב שמה מזעזע.

מיכל מרים וולדיגר: אני רוצה לגעת בגלל הנקודה הספציפית הזאת, לא צריך לחזור עוד פעם, אני הולכת פה מוועדה לוועדה והנושא הזה כבר ידוע, שהקורונה הקפיצה לנו את הנושא הזה ושמה זרקור, וזה לא זרקור על מקום שהוא לא היה מלכתחילה מורעב, הוא היה מלכתחילה מורעב אבל גם כמות הפניות רק הלכה והתגברה כי גם כמו שאמרתי זה פוגע גם באנשים "נורמטיביים", זה פוגע בכולנו.

מיכל מרים וולדיגר: המצוקה היא נוראה.

מיכל מרים וולדיגר: אבל הגדיל לעשות משרד הבריאות ויצא לפני חודש חודשיים שלושה באיזה כותרות נורא יפות של תוכנית חירום לילדים ונוער בתחום בריאות הנפש בעלות של עשרה מיליון שקל, עשרה מרכזים, זה מדהים, אני לא מלגלגת, אני חושבת שזאת תוכנית מאוד חשובה של עשרה מרכזי התערבות במשבר ברחבי הארץ מצפון עד דרום, שהיא תהיה מבוססת על מתמחים.

מיכל מרים וולדיגר: צריך להקצות 30 מתמחים שהם יהיו בתוך המרכזים האלה, זה לא הרבה כסף עשרה מיליון כי כבר יש מרכזים כאלה רק צריך להקצות את ה-30 תקנים של מתמחים והם יקטינו את העומס הרב על המערכת, כי כבר הוכח שטיפולים מהירים ומיידיים במשבר פותרים בעיות גדולות, ענקיות אחר כך.

מיכל מרים וולדיגר: ולכן העשרה מרכזים האלה, וזה יצא בקול צעקה רמה ובירכתי ואמרתי כל הכבוד.

מיכל מרים וולדיגר: את יודעת מה קרה עם זה, נדא.

מיכל מרים וולדיגר: למה נדא, כי עכשיו יצאו עם תוכנית יותר גדולה, 900 מיליון שקל לכל הנושא, מתוכנית דחופה אנחנו יוצאים עכשיו עם תוכנית לאומית.

מיכל שיר סגמן: איך שמעתי השבוע, הסכנה הגדולה ביותר של הטוב ביותר זה המצויין.

מיכל מרים וולדיגר: אז עכשיו יוצאים עם תוכנית ענקית של 900 מיליון שקל ואני אפילו שמעתי בוועדת הבריאות אתמול 920 מיליון שקל, אז שאלתי מה קורה עם התוכנית הדחופה, זה נכנס פנימה.

מיכל מרים וולדיגר: את יודעת כמוני, אולי אפילו יותר טוב ממני, שאם זה נכנס פנימה איזה דחוף ואיזה נעליים, אולי יוקם מרכז אחד בעוד חמש שנים.

מיכל מרים וולדיגר: ולכן אני רוצה שחלק מסיכום הוועדה יהיה הביצוע, לי נמאס, אני הולכת מוועדה לוועדה ובכל ועדה מדברים איתי על ועדה בין משרדית ונקים את זה ונקים עוד צוות ויבנו עוד תוכנית ויגישו עוד מסקנות והקלסרים שלנו בכנסת ושל שרי הממשלה יהיו מלאים בקלסרים וביצוע נאן.

מיכל מרים וולדיגר: ולכן אני סומכת עלייך מיכל ועל הוועדה הזאת שיכניסו לתוך הסיכומים ולתוך משהו שנדאג לזה, שלא צריך עוד תוכנית.

מיכל שיר סגמן: את יודעת שאנחנו עושים דיוני מעקב וכשאנחנו אומרים פה משהו בוועדה אנחנו נוטים גם לעשות על זה מעקב ולוודא ביצוע.

מיכל מרים וולדיגר: קודם כל עזבי את התוכנית של ה-900 מיליון, מברכת עליה, רוצה עכשיו את הביצוע ואת ההקמה של העשרה מרכזים הללו, תאמיני לי זה יעשה שיפור עצום בתוך מערכת בריאות הנפש בפרט אצל ילדים ונוער.

מיכל שיר סגמן: אני אגיד לך איפה הבעיה שלי, המצוקה, אנחנו חווינו את הסגרים של הקורונה וילד שהיה במצוקה עוד קודם לכן, זאת תופעה שידענו שהיא קיימת עוד קודם לכן, הקורונה העצימה את כל הנושא הזה.

מיכל שיר סגמן: ויש עכשיו עליה דרמטית של בני נוער שנמצאים עכשיו - - -

מיכל מרים וולדיגר: התמכרויות, אובדנות.

מיכל שיר סגמן: עכשיו, אתמול מה עושים איתם.

מיכל שיר סגמן: עכשיו אני יכולה לומר לכם שיש הורים שצופים בנו - - -

מיכל מרים וולדיגר: אבל מיכל, המרכז הזה אפשר להקים אותו.

מיכל שיר סגמן: הם מצפים שאנחנו ניתן להם פתרון.

מיכל שיר סגמן: להגיד להם מה אני צריך לעשות עכשיו.

מיכל מרים וולדיגר: דיברתי עם יושב ראש האיגוד לפסיכיאטריית ילדים ונוער, המרכזים האלה יכולים לקום היום, היום, כי כבר יש פיזית את המקום, אפילו לא צריך כסף, צריך את ה-30 תקנים של מתמחים, זה מה שצריך.

מיכל שיר סגמן: אנחנו נשמע אותו.

מיכל מרים וולדיגר: וזאת לא בעיה, זה היום, זה לא מחר, זה לא מחרתיים, זה לא בעוד עשר שנים, עשרה מיליון שקל זה כסף כיס למדינת ישראל.

מיכל מרים וולדיגר: אני רוצה להגיד לכם מה שאמרתי בוועדת בריאות, זה פוליטי קצת ואני מצטערת, מה לעשות אנחנו בכנסת, אני שומעת את שר הביטחון אומר אני שובת, לא בא, לא מצביע כי אני רוצה את הפנסיות, מרצ או העבודה, אני כבר לא יודעת מי עושה מה, אני כבר מבולבלת, שובתים כי הם רוצים את שכר המינימום להעלות.

מיכל מרים וולדיגר: איפה שר הבריאות, למה הוא אומר אני לא מצביע בשום מקום אלא אם התוכנית הזאת יוצאת לפועל.

מיכל שיר סגמן: כי אולטימטום זאת לא דרך לפתור שום דבר.

מיכל שיר סגמן: זה ילדותי.

מיכל מרים וולדיגר: לא משנה, אבל ככה שומעים, אני אומרת, הצורך הזה, תקשיבי, כשמגיעים לייאוש גם אולטימטום זה משהו.

מיכל מרים וולדיגר: הדבר הזה היה צריך לקום שלשום וזה היה פותר לנו הרבה דברים.

מיכל מרים וולדיגר: אז די לפטפטת, בואו נתחיל לעשות.

מיכל שיר סגמן: תודה.

מיכל שיר סגמן: אני כבר מציינת, אנחנו בשעה 11 בגלל תקנון הכנסת נאלצים לסיים את הדיון, יש לנו הרבה דוברים, זה דיון חשוב, זה לא יהיה דיון אחרון, אני לקחתי את זה אלי, הפניה של ההורים אני חייבת להודות נגעה לי, אני לא ישנתי לילות, אמיתי, אני פשוט הפסקתי לישון, זה לא יוצא לי מהראש.

מיכל מרים וולדיגר: אני עדיין לא ישנה.

מיכל שיר סגמן: אז אני מבטיחה שזה לא יהיה דיון אחרון בנושא הזה.

מיכל שיר סגמן: בבקשה חבר הכנסת אבו שחאדה וכל שאר הדוברים לקצר בבקשה, אנחנו חייבים להספיק לשמוע את כולם.

סמי אבו שחאדה: תודה רבה גבירתי יושבת הראש על הדיון המאוד חשוב הזה.

סמי אבו שחאדה: אני גם מברך על העשייה בוועדה המאוד חשובה הזאת ואנחנו מדברים פה על העתיד של כולנו ועל הילדים של כולנו וזה הנושא הכי חשוב בעיני.

סמי אבו שחאדה: הוועדה הזאת עושה עבודה חשובה מאוד.

סמי אבו שחאדה: אני גם רוצה להודות למאות העובדים הסוציאליים ששלחו לנו את המספרים המאוד קשים של המצב של בריאות הנפש של ילדים ובני נוער במצב המאוד מורכב שבו אנחנו נמצאים, כך שהקורונה יש לה לא רק השלכות כלכליות ופוליטיות, יש לה גם השלכות מאוד קשות על בריאות הנפש של האוכלוסיה ואני עדיין מרגיש שהענין של בריאות הנפש לא מופנם, חשיבותה של בריאות הנפש לא מופנמת מספיק.

סמי אבו שחאדה: אנחנו עסוקים המון בבריאות בכלל של הגוף אבל הבריאות של הנפש עדיין יש איזה שהוא חוסר הבנה כמה זה חשוב, כמה זה קשה.

מיכל שיר סגמן: אני רואה את שרת החינוך נלחמת ואומר חבר'ה, הנפש יותר חשובה עכשיו ומקבלת אש על זה שהם לא לומדים מספיק מתמטיקה.

מיכל שיר סגמן: יש רגעים שבהם הנפש יותר חשובה ממתמטיקה.

מיכל שיר סגמן: מה לעשות, זה יותר חשוב.

סמי אבו שחאדה: ובלי בריאות הנפש לא יהיה לא מתמטיקה, זה לא יהיה.

סמי אבו שחאדה: גבירתי יושבת הראש, אשתי יועצת באיזה שהוא תיכון ביפו ואני על הנושאים האלה שומע כמעט באופן יומיומי וזה עוד במקום שבו העירייה יחסית מתפקדת, והנתונים מאוד קשים.

סמי אבו שחאדה: אנחנו מדברים גם על הרבה יותר נסיונות אובדנות, אבל אנחנו גם מדברים על הרבה יותר צריכה של אלכוהול ושל סמים.

מיכל מרים וולדיגר: הפרעות אכילה.

מיכל שיר סגמן: עישון, בני נוער מתחילים לעשן, מחפשים את המפלט.

סמי אבו שחאדה: בריאות הנפש הזאת, המצוקה הזאת יוצאת בהמון דרכים מאוד קשות.

סמי אבו שחאדה: אנחנו מאבדים את הילדים האלה, אנחנו מפסידים את הילדים, זה קשה.

מיכל שיר סגמן: גם כשילד יוצא מזה בסוף זה צלקת לכל החיים, הוא תמיד יזכור את הרגע הזה של התחושה הזאת ואין סיבה שילד יחווה את זה.

סמי אבו שחאדה: ולכן אני ממשיך את דבריה של - - -

מיכל מרים וולדיגר: מיכל, האם אי פעם ראית שמישהו מהציונות הדתית יחד עם המשותפת מסכימים על כל מילה?

מיכל מרים וולדיגר: כל מילה אני מסכימה.

מיכל שיר סגמן: בגלל זה אני אוהבת את הוועדה הזאת.

מיכל מרים וולדיגר: אני חושבת שזה צריך להיות כותרת, איפה העיתונות, כותרת ענקית, אם נריב ונלך מכות זה יהיה כותרת, אבל אם אנחנו מסכימים על משהו שהוא כל כך הכרחי וכל כך חשוב, אף אחד לא נמצא פה, לא שומע את זה כי זה לא מעניין את התקשורת.

סמי אבו שחאדה: גם אם הקואליציה פה כי אני מסכים לגמרי גם לגבי הענין של טיימינג, אין לנו זמן לאבד פה, ברגע שהדברים האלה נדחים אנחנו מאבדים ילדים.

סמי אבו שחאדה: זה לא נושא שסובל דיחוי.

סמי אבו שחאדה: ולכן אני אשמח לשמוע מה יש לכולם להגיד ואני מאוד מקווה שבסוף הדיון הזה אנחנו נצא עם המלצה ברורה, להתחיל עכשיו לעבוד וכשיבואו תוכניות, מצויין, אנחנו מברכים, אנחנו בעד, אבל עכשיו אין מה לדחות, אי אפשר.

סמי אבו שחאדה: הדבר האחרון שאני רוצה להגיד, אני כל פעם כשאני עוסק בסוגיות של בריאות הנפש בחברה הערבית, גבירתי היושבת ראש, אומרים לי טוב, אתה צודק אבל אין לנו פסיכולוגים, אין לנו מטפלים, ברגע שאין למדינה, היא דואגת שיהיה, לוקחת את החוגים הכי טובים, נותנת את המלגות, תקחו את הסטודנטים המצטיינים שיהיו שם, אנחנו צריכים אותם.

סמי אבו שחאדה: היתה תוכנית מצויינת של הכנסת כוח אדם לפסיכולוגיה ומקצועות של בריאות הנפש לחברה הערבית, התוכנית הזאת חייבת לחזור, אולי נקיים על זה איזה שהוא דיון, אבל התוכנית הזאת חייבת לחזור, אנחנו לא יכולים להישאר כל הזמן שנכון יש צורך זה בעייתי, ואין.

סמי אבו שחאדה: זאת לא תשובה.

מיכל שיר סגמן: זה גם יוצר פערים חברתיים עצומים.

מיכל מרים וולדיגר: זה חוצה מגזרים.

מיכל שיר סגמן: אמנם החרדה והדיכאון לא מסתכלים לא על הכיס של הילד ובאיזה בית הוא נמצא, אבל אם ההורים יש להם את הכלים, 2,000 שקל לשלם לאיבחון של פסיכיאטר פרטי - - -

מיכל מרים וולדיגר: אבל אין תורים.

מיכל שיר סגמן: עוד 450-500 שקלים לטיפולים פסיכולוגיים פרטיים שהם מצאו, אז אחלה, אז אותו ילד יהיה מטופל, ומה קורה אם אין.

מיכל מרים וולדיגר: מיכל, את מציירת תמונה ורודה מדי, כי גם בפרטי אין.

מיכל מרים וולדיגר: עולם הפסיכיאטריה הולך ונעלם, הכמות שיוצאת לפנסיה גדולה מהכמות שנכנסת לשם, כי הסטיגמה - - -

סמי אבו שחאדה: כאשר מספר האוכלוסיה עלה בצורה דרמטית.

מיכל מרים וולדיגר: אין שום פרופורציה, אז עוד חמש שנים לא יהיו פסיכיאטרים, גם אם נרצה לא יהיו, ולכן מדינת ישראל צריכה להיכנס היום, זאת השעה, עוד יום זה כבר מאוחר מדי.

מיכל שיר סגמן: זה מזכיר לי שבאנגליה היו חסרות אחיות, היה מחסור האחיות, ואנגליה יצאה כמדינה לקמפיין חוצה מדינות, לא חוצה את המדינה שלה, חוצה מדינות, הטבות מפה עד הודעה חדשה רק תבואו תקבלו את המלכות, וזה עבד.

מיכל שיר סגמן: אז ככה זה נראה כשמדינה שמה לנגד עיניה דברים אחרים ומצוקה שהיא מעוניינת לפתור אותה.

מיכל שיר סגמן: חבר הכנסת אבו שחאדה יש לך עוד משהו להוסיף, אנחנו עוברים למצגת.

סמי אבו שחאדה: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: נעבור לענבל חרמוני, איגוד העובדות והעובדים הסוציאליים, מצגת, תודה רבה.

ענבל חרמוני: תודה.

ענבל חרמוני: איגוד העובדות והעובדים הסוציאליים ערך סקר בקרב העובדים והעובדות בשטח.

סמי אבו שחאדה: אני שוב מברך על הסקר, כל הכבוד לכם, הערתם אותנו.

ענבל חרמוני: מה שאנחנו רואים זה שאלה שנשאלה האם חל גידול בקשיים הרגשיים והנפשיים, אנחנו רואים את מה שאמרת חברת הכנסת וולדיגר, מדובר כבר בכנסת כמה פעמים, זה לא באמת חדשות חדשות, יש עליה בייחוד בחרדה ודיכאון, את נשות ואנשי המקצוע פה זה בטוח לא מפתיע וגם כל אדם, אנחנו מבינים שאנשים פה שאמרת יושבת ראש הוועדה כשהם בקצה הם נדחקים עוד יותר לקצה, בטח ילדים ונוער שסגרנו אותם גם בגלל הענין הבריאותי מלא בבית ומסתגרים, העובדות והעובדים מדווחים על זה גם בשטח, שפשוט הילדים הרבה יותר מסוגרים בדלת אמות והרבה פחות גם רואים אותם אז הרבה יותר קשה גם לעלות על המצוקות.

מיכל שיר סגמן: זה גם ענין של חברים, אנחנו שוכחים שהיה ניתוק חברתי מאוד גדול, אז אם ילד עלה לכיתה חדשה או עבר מיסודי לחטיבה אין לו חברים, אין לו את שעות הפנאי אחר הצוהריים, זה מצב שהוא לילד, איזה כלי יש לילד בן 13-14-15 כדי להתמודד עם זה, אין לו.

מיכל שיר סגמן: אין סיכוי.

ענבל חרמוני: נכון, וגם אם המצוקה היא לצורך הענין בתוך הבית אין עוד מבוגר שרואה, זה בתוך מערכת החינוך בדרך כלל או מערכת החינוך הבלתי פורמאלי.

מיכל שיר סגמן: אני כן אומר מילה טובה שוב ל-105, הם לא נמצאים איתנו פה היום, אני שמעתי מספר פעמים שבגלל שהילדים כל כך מסוגרים וישנים רוב שעות היום ולא יוצאים מהבית הם לפעמים מעליים פוסטים אנונימיים כי הם לא רוצים להזדהות, 105 מאתרים ומודיעים להורים ואז מתחילה שרשרת חיול.

מיכל שיר סגמן: הבעיה היא בשרשרת חיול שמרגע שפנו ההורה נשאר עם המה קורה רק שאין לו מה לעשות עם זה.

מיכל שיר סגמן: אז זאת מילה טובה ל-105.

ענבל חרמוני: ה-105 זאת יחידה מצויינת, אבל זה לא הענין וזאת לא הבעיה.

ענבל חרמוני: החרדה, הדיכאון, פגיעה עצמית שזה כבר תוצר של שני הדברים האלה, בעיות התנהגות אותו דבר, זה סימפטום שהופך להיות גם הבעיה עצמה.

ענבל חרמוני: הפרעות אכילה, אני אגיד שאנחנו שומעים גם שגיל ההתחלה של הפרעות אכילה יורד, זה היה 13-14 וזה ירד עכשיו לגילאי 10-11-12, זה גם קשור לישיבה בבית ולמצוקות שהולכות ומתמשכות גם עכשיו כשהילדים חוזרים לבית הספר אבל חוסר הוודאות נמשך.

ענבל חרמוני: 85 אחוז מהעובדות הסוציאליות בשטח מדווחות שההמתנה היא למעלה מחודש, אבל החדשות הרעות באמת זה שמתוך אותם 85 אחוז 20 אחוז מדווחות על זה שההמתנה היא בין שלושה לשישה חודשים ושימו לב כמה מתוכן מדווחות שההמתנה היא גם בין חצי שנה לשנה.

ענבל חרמוני: כמעט 50 אחוז מהעובדות, 41.5.

ענבל חרמוני: חברות וחברים, גם חודש וגם שלושה חודשים אבל בטח חצי שנה ושנה זה חיים שלמים.

מיכל שיר סגמן: אפשר לאבד ילד.

ענבל חרמוני: למי שפגוע רגשית ונפשית ונמצא במצוקה ובטח ובטח לילדים וילדות ובני נוער צעירים.

ענבל חרמוני: זה בלתי נתפס, זה חסר טעם.

ענבל חרמוני: אחרי שנה הוא כבר לא זוכר מה היה לפני שנה, המצב מידרדר גם כמו שאמרת וגם חברת הכנסת וולדיגר - - -

מיכל שיר סגמן: זה יכול להתחיל מחרדה ודיכאון עד למחשבות שילד רוצה לפגוע בעצמו.

ענבל חרמוני: ובהחלט יש גם עליה באובדנות.

מיכל שיר סגמן: יש פגיעה עצמית ויש אובדנות, אלה שני דברים שונים אבל פגיעה עצמית עלולה להוביל לאובדנות.

ענבל חרמוני: נכון.

ענבל חרמוני: בטעות מה שנקרא, אבל גם האובדנות, אני רוצה להגיד שאחד הדיווחים המטרידים שאנחנו שומעים מהשטח זה שגם עובדות סוציאליות לחוק הנוער כשהן בכוננות, חלק ניכר מהפניות אליהן היום בעליה משמעותית זה סביב אובדנות.

ענבל חרמוני: זה שונה ממה שהיה בעבר, שהיה סביב מצוקות אחרות וסביב אולי אלימות בבית וכיו"ב, הרבה הקפצות סביב הנושא של אובדנות.

מיכל שיר סגמן: ואגב אני אגיד על זה עוד מילה, בגלל שמדובר היום בתופעה שהיא גדולה, תמיד זה היה וכמו שאת אומרת חל שינוי ואנחנו יודעים גם למה חל השינוי הזה בשנתיים האחרונות כי קרה פה משהו במדינה, ברגע שהולכים לפסיכיאטריה ציבורית או למשהו שהוא ציבורי אותו ילד עלול לקבל את אותה נקודה.

מיכל שיר סגמן: נקודה שחורה בתיק, זה מגיע לדיווח לצבא לצורך הענין.

מיכל שיר סגמן: ההורים מתים מפחד - - -

מיכל מרים וולדיגר: לא, זה לא מגיע.

ענבל חרמוני: זאת טעות נפוצה.

מיכל שיר סגמן: אז אם זאת טעות נפוצה אז צריכה לצאת מפה קריאה, אני אומרת לכם, הזמזומים שאתם שומעים אלה ההורים, אלה הורים שצופים בנו, הם מפחדים, הם אומרים הילד שלי עכשיו במצוקה, אני אלך לפרטי, אני לא רוצה שתהיה לי נקודה שחורה בהמשך, אני לא יודע מה קורה עם זה.

ענבל חרמוני: אחר כך נדבר על זה, זאת סטיגמה.

ענבל חרמוני: זה היה אולי בעבר וזה תוקן.

מיכל מרים וולדיגר: יש לנו עוד הרבה מה לתקן בחקיקה בנושא של סטיגמה אבל זה כבר לדיון אחר.

ענבל חרמוני: אנחנו רואים שיש המתנה גבוהה גם לטיפול בקהילה וגם לאבחון פסיכיאטרי שמאפשר לטפל בצורה הרבה יותר מדוייקת, בלי אבחון פסיכיאטרי, לא תמיד, אבל לפעמים בלי אבחון פסיכיאטרי אנחנו יורים לכל הכיוונים, המטפל הרגשי או המטפלת הרגשית, עובדת סוציאלית, פסיכולוגית, ויכול להיות שאבחון פסיכיאטרי יכול לקצר את התהליכים.

ענבל חרמוני: אנחנו רואים שגם במענים למעטפת סביב הילד או הנער או הנערה גם יש המתנה, כמעט 80 אחוז מהעובדות מדווחות על המתנה של למעלה מחודש שהמשפחה צריכה להמתין למענה שהיא מקבלת, הרי הילד לא חי בוואקום, ושוב הנתונים היותר קשים של המתנה של כמה חודשים - - -

מיכל שיר סגמן: ובזמן הזה ההורים לא עובדים, אני שוב חוזרת למשמרות של לשמור על הילד, זה הופך בית וזה הופך משפחה.

ענבל חרמוני: הסקר נערך בקרב 458 עובדים ועובדות סוציאליות מכלל הארץ, פחות או יותר מאוזן מבחינת מחוזות, חשוב להגיד, גם פריפריה גם מרכז גם חברה ערבית גם חברה חרדית גם חברה חילונית, יהודית וכן הלאה, וזה בתקופה של בין ה-5.1.2022 ל-9.1.2022, כלומר יחסית לא מזמן.

ענבל חרמוני: אני ברשותך רוצה להגיד כמה מילים קשות.

ענבל חרמוני: זה נכון שהסיפור הזה לא התחיל עכשיו, הוא התחיל למעשה לפני כמה עשרות שנים כשבאופן מכוון מערכת בריאות הנפש יובשה, אני אומרת באופן מכוון כי כמו שאומרים זאת לא טעות, זאת מדניות.

ענבל חרמוני: לא רק מערכת בריאות הנפש, גם מערכות הרווחה, יושבת פה עובדת סוציאלית מראשון לציון, אני מקווה שהיא תקבל זכות דיבור עוד מעט, וכל התחומים גם של בריאות הנפש וגם של הרווחה המשפחתית הקהילתית מיובשים באופן מכוון.

ענבל חרמוני: אני רוצה להגיד שיש משרד אחד שמנהל את רוב המדיניות של מדינת ישראל, שוב, לא מעכשיו, וזה משרד האוצר.

ענבל חרמוני: בסופו של דבר יש תוכניות לפעמים למשרדים, יפות, יש אולי דברים שצריך לתקן, יותר, פחות, מנסיוני אני רואה שמי שתוקע את העסק ומסתכלים על זה רק משורת האקסל זה באוצר וחייבים, בעיני זה הבסיס, אני הגעתי למסקנה שלזה צריך לשים סוף.

ענבל חרמוני: אם בסופו של דבר משרדי ממשלה לא מצליחים להוציא מדיניות מקצועית שאנשים מקצועיים ישבו וחשבו עליה בגלל שמשרד האוצר לא מאפשר, אני לא מסירה את האחריות ממשרדי הממשלה האחרים, אבל צריך לקחת בחשבון, אי אפשר רק להגיד מילים יפות, צריך לתקציב וגם כמו שאמרה חברת הכנסת וולדיגר, צריך לתקצב וגם שזה יצא לפועל מהר.

ענבל חרמוני: זה צריך לצאת לפועל מהר ולא אחר כך מגלים מלא סייגים ומלא אותיות קטנות שהכניסו כדי שיהיה קשה למצות את הסכום הזה.

ענבל חרמוני: יש פה במדינת ישראל מדיניות ושאיפה של חלק גם מיושבי הכנסת הזאת לצמצם את השירות הציבורי, מדברים על זה שאולי לא צריך להעלות שכר לעובדים ולעובדות, חבר'ה, זאת התוצאה.

ענבל חרמוני: אין אנשים בתחום של בריאות הנפש.

מיכל שיר סגמן: אם המדינה עושה הפרטה ולא אומרת את ההפרטה, זאת בעיה, כי אז גם השוק לא יודע להסתנכרן בהתאם.

ענבל חרמוני: בתקנים, אני רוצה רק ברשותך להגיד שגם כשיש תקנים פנויים אין בנמצא היום לא עובדות סוציאליות, לא פסיכולוגיות, גם בגלל העומס, גם אם כרגע יפתחו עוד תקנים אין מי שיבוא לעבוד.

מיכל מרים וולדיגר: זה לא מדוייק.

ענבל חרמוני: ולכן או שמשנים את כיוון הספינה לחלוטין ומבינים אחרי שנתיים כאלה שהשירות הציבורי כולו חייב להיות מעובה, מתוקצב - - -

מיכל מרים וולדיגר: אבל לא היתה תוכנית שכר, אנחנו היינו בדיון - - -

ענבל חרמוני: תוכנית השכר של העובדים והעובדות הסוציאליות עוד לא חתומה - - -

מיכל מרים וולדיגר: עוד לא חתומה?

ענבל חרמוני: כן, כי משרד האוצר יש לו זמן.

מיכל מרים וולדיגר: אני לא מאמינה.

ענבל חרמוני: גם על זה יהיה דיון בוועדת הרווחה, למשרד האוצר יש זמן, ה-200 מיליון לכאורה כבר, לא משנה שיש עוד הרבה דברים לתקן חוץ, אבל גם זה, זה היה צריך להיכנס.

מיכל מרים וולדיגר: זה מה שאני אומרת, שכל הזמן יוצאים בכותרות ענקיות, הגענו, עשינו, אבל בפועל זה לא קורה.

ענבל חרמוני: בפועל לוקחים את הזמן כאילו אם זה יהיה מנוסח כך או אחרת בהסכם זה מה שיפיל את מדינת ישראל.

ענבל חרמוני: אבל זה שהילדים האלה מחכים - - -

מיכל מרים וולדיגר: הייתי נאיבית, חשבתי שזה כבר ממן נחתם ואתם כבר בתוכו.

מיכל מרים וולדיגר: אז הייתי נאיבית.

ענבל חרמוני: אנחנו בכל מקרה היינו מגיעים כנראה לעדכן אותך, אבל אנחנו בתוך הניסוחים.

ענבל חרמוני: אבל זה לא יתכן, אני כבר אמרתי לממונה על השכר - - -

מיכל מרים וולדיגר: שערורייה.

ענבל חרמוני: זה לא יתכן שארבעה חודשים לקח להם לשים לנו טיוטה על השולחן.

ענבל חרמוני: זה לכאורה לא הנושא המרכזי אבל זה נכון שהוועדה הזאת, זה נכון שאת עושה את החיבור, גם פה וגם במקצועות אחרים ובסוף מי שסובל זה ילדים נוער משפחות וכל הציבור בישראל וכולנו כחברה דרך אגב, הדברים האלה אנחנו נשלם עליהם הרבה יותר גם חברתית וגם כלכלית, ברור, אבל בשביל זה צריך להרחיק ראות ולהיות מוכן לגזור את הסרט לא בהכרח בקדנציה של עצמך בין אם אתה פקיד בכיר ובין אם אתה שר או שרה.

מיכל שיר סגמן: תושה רבה, הדברים שלך כל כך חשובים.

ענבל חרמוני: זאת צריכה להיות החלטת ממשלה עם תוכנית עבודה ולא לוותר, כי במשרד האוצר גם באגף תקציבים וגם בממונה על השכר אחר כך הם דואגים שכל שקל העובדים רוצים לגנוב אותו, אז מעמיסים על ההסכם כל מיני דברים בלתי אפשריים ואז זה לוקח חודשים.

ענבל חרמוני: למה משהו שכבר הגיעו אליו להסכמות לוקח חמישה חודשים להניח טיוטה על השולחן, זה רק דוגמה, זה אותו דבר מה שיקרה עם העשרה מיליון ועם ה-900 מיליון ועם התוכנית של אלימות במשפחה.

מיכל מרים וולדיגר: בתוך קלסר על המדף.

ענבל חרמוני: זה בלתי נסבל, צריך להבין שמה שאנחנו רואים פה זה סימפטום של מדיניות של עשרות שנים במדינת ישראל, חייבים להפסיק את שלטון העריצות הזאת של האוצר שרואה את הדברים רק דרך שורת האקסל, זה בלתי נסבל.

ענבל חרמוני: אני אומרת לכם את האמת, אני כבר לא יודעת לפעמים איך לפרוץ את החומה הזאת, אני לא מוותרת ואנחנו נעשה מה שצריך כל הדרך, אבל זאת חומה בלתי נסבלת.

מיכל שיר סגמן: אנחנו מסכימים איתך.

מיכל שיר סגמן: אנחנו כאן צבא אני חושבת - - -

ענבל חרמוני: למה צריך כל הזמן להילחם על המובן מאליו, על שלומם של ילדים של קשישים של נשים - - -

מיכל מרים וולדיגר: אני חייבת לומר לך שהגעת לוועדה הנכונה.

מיכל מרים וולדיגר: לא שם הוועדה אלא שם יושבת הראש, שביחד עם אבו שחאדה אנחנו נעשה את הכל לא כדי שתהיה עוד תוכנית, כי לי נמאס מתוכניות, אני בעד ביצוע.

מיכל מרים וולדיגר: תוכניות קיימות, יש לנו תוכניות מדהימות - - -

ענבל חרמוני: בואו נתחיל מהביצוע את אומרת.

ענבל חרמוני: בהחלט.

מיכל מרים וולדיגר: בואו נתחיל מהביצוע, עוד תוכנית ועוד תוכנית ועד שישבו עליה - - -

ענבל חרמוני: אבל גם ההבנה שאי אפשר להפריד בין זה לבין הדיבור על השירות הציבורי - - -

מיכל מרים וולדיגר: ברור, חד וחלק.

ענבל חרמוני: על ההעלאות שכר, אי אפשר להפריד בין הדברים האלה ועל תקציבים באופן כללי.

ענבל חרמוני: על כל פסיק צריך לריב.

ענבל חרמוני: מעט אנשי המקצוע שכן קיימים, הפסיכיאטרים המעטים, הפסיכולוגים המעטים, גם בשירות הפרטי הם גם מרשים עכשיו לעצמם כי הם מעטים, הם יודעים שהם מעטים אז המחירים, בדקתם את המחירים בשוק הפרטי לאחרונה, אלף שקלים.

מיכל מרים וולדיגר: חברה חפצת חיים צריכה להשפיע בשירות הציבורי, המגזר הפרטי לא מעניין.

ענבל חרמוני: מה זה המחירים האלה, מי יכול לשלם את זה.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: בבקשה רומי גמר.

רומי גמר: שלום, אני עובדת סוציאלית לנערות, אני פונה אליכם כדי להעלות שתי סוגיות ממש חשובות.

רומי גמר: קודם כל מצוקה של מסגרות פוסט אישפוזיות, אלה נתונים שכרגע ענבל הציגה, אני אדבר על נערות כי אני מטפלת בנערות, אבל כמובן זה תקף גם לנערים.

רומי גמר: נערה שנמצאת באישפוז, אחר כך, לאחר מכן רוב הפעמים ההמלצה לצאת מאישפוז ולהשתלב במסגרת פוסט אישפוזית.

רומי גמר: לרוב מה שנכון לעשות עבור הנערה זה לעשות Door to door, מאישפוז למסגרת פוסט אישפוזית.

רומי גמר: בפועל מה שקורה, אין לנו מקומות למסגרת פוסט אישפוזית, אנחנו מחכים משהו כמו שלושה חודשים, חצי שנה, מה שקורה, הנערה הזאת חוזרת הביתה ממסגרת מוגנת שמסתכלים עליה 24/7, היא חוזרת למעין ריק בבית, היא נמצאת לבד, אין מי שיראה אותה.

רומי גמר: אני אדבר איתכם עכשיו על מקרה שקורה בימים אלו ממש, נערה שאני מטפלת בה.

רומי גמר: בנובמבר היתה ועדת החלטה שהיא צריכה להשתלב במסגרת, הילדה עדיין בבית, האמא מתקשרת אלי כל שבוע שהיא מוצאת את הילדה שלה בבית בחדר עם פגיעות עצמיות חמורות, שותתת דם, אני לא מדברת על אמא שהיא רווחה קלאסית במרכאות, משפחה אמידה, אני מדברת על אוכלוסיה שזה כולנו פה יכולנו להיות האמא הזאת, אלא שאין לה את הכלים, בחיים לא התמודדה עם מצוקה כזאת.

מיכל שיר סגמן: אני רק אציין שוב, חושבים שכשמדובר על ילדים עם פגיעה עצמית אז חושבים שמדובר על אוכלוסיות חלשות, לא, ממש לא, זה חוצה מעמד סוציו אקונומי, אין לזה שום קשר לאיזה סוג משפחה ובאיזה סוג משפחה זה קורה.

מיכל שיר סגמן: שום קשר.

מיכל שיר סגמן: חשוב לומר את זה.

מיכל שיר סגמן: יש ציבור שלם של הורים שצופה בנו עכשיו.

רומי גמר: המצב הוא שאני לא יכולה לתת לה את המענה בתור עו"ס נערה, היא צריכה משהו עוטף ומגן, האישפוז לא יכולים לקבל אותה, כי ההמתנה היא ארוכה ולפעמים אישפוז זה לא המקום הכי מטיב עבור נערה כי זאת מסגרת שהיא מאוד נוקשה ולפעמים הן נחשפות שם לדברים שהם הרבה יותר קשים, אז לא בהכרח זה הטיפול הנכון לה.

רומי גמר: מסגרת פוסט אישפוזית זה האידיאל מבחינתה, או למצוא איזה שהיא מסגרת מעבר, אם אנחנו רוצים למצוא איזה שהם רעיונות לביצוע, מסגרת מעבר בין אישפוז לבין מסגרת פוסט אישפוזית שתכין אותה.

רומי גמר: מה שקורה זה, לא רק שאין לי תאריך להגיד לה את יוצאת למסגרת בתאריך ככה וככה, היא לא יודעת מתי היא יוצאת למסגרת, היא ממתינה, אני לא יודעת להגיד לה מתי היא יוצאת ובינתיים היא מחכה.

רומי גמר: היא צריכה להכין את עצמה לזה שהיא מנתקת את הסביבה שלה ועוברת למסגרת והיא לא יודעת מתי.

רומי גמר: עוד משהו חמור שקורה בתוך זה, בגלל שיש לנו מצוקה של מקומות - - -

מיכל שיר סגמן: אנחנו צריכים להבין מה קורה כאן למשפחות, להורים, לבית, לאחים האחרים שנמצאים.

ענבל חרמוני: זה גם בזבוז כספי ציבור כי זה דלת מסתובבת בלתי נגמרת.

רומי גמר: הדבר הנורא הנוסף שקורה בתוך זה, זה שמהרגע שמתפנה לנו מסגרת אנחנו מציבים לה עובדה, זאת המסגרת או כלום.

רומי גמר: לא ניתנת אפשרות בחירה.

רומי גמר: זה דבר חמור, אנחנו מזמן בלשכות השירותים החברתיים לא מתנהגים ככה כי ברור לנו שעיקרון הבחירה זה עיקרון שמלווה אותנו והוא יעיל באיכות הטיפול והוא משמעותי.

רומי גמר: אני אתן לכם דוגמה, אם נערה עכשיו אני אגיד לה זאת המסגרת שהיא פנויה והיא מסגרת שהיא רק עם נערות והיא רוצה להיות במסגרת משולבת נערים ונערות, אנחנו עושים לה עוול.

רומי גמר: עוול חמור.

רומי גמר: אנחנו צרים לתת לנערה את האפשרות לבחור מבין שתי מסגרות או שלוש, לא להגיד לה זאת המסגרת או כלום.

רומי גמר: עוד סוגיה שאני רוצה להתייחס אליה זה משהו שאנחנו מאוד מרגישים מהשטח.

רומי גמר: אני בורג קטן במערכת, עובדת סוציאלית לנערות - - -

מיכל שיר סגמן: אני רק מדגישה שמה שאת אומרת זאת עמדתך האישית בלבד.

מיכל שיר סגמן: זה חשוב לפרוטוקול.

רומי גמר: זאת עמדתי האישית, שלי ושל קולגות שלי במקצוע.

רומי גמר: לא האישית המקצועית, זה של קולגות במקצוע ואני גם מביאה קול של הורים ונערות שאני מלווה אותם.

רומי גמר: אני אגיד משהו שאנחנו ממש מרגישים, ההפרדה הבלתי נתפסת הזאת בין משרד הבריאות למשרד הרווחה בכל הנוגע לנוער שמתמודד עם נפש, הפך למין ייצור כלאיים של המערכת.

מיכל שיר סגמן: אני עוצרת אותך כאן.

מיכל שיר סגמן: קודם כל את כל כך צודקת ולצערי הרב מדובר לא רק בבריאות הנפש אלא בכל מה שנוגע לילדים העסק מוזנח, ילדי ישראל מוזנחים, לא מקבלים לא טיפול ולא העצמה, לא לחיוב ולא לשלילה ואין דיון שלא חושכות עיני, אני יחד עם הצוות המשפטי של הוועדה לזכויות הילד בנינו, וכמובן לירון כאן מהמועצה לשלום הילד, ורד בידרמן - - -

מיכל מרים וולדיגר: שהיו שותפים בעוד תוכניות.

מיכל שיר סגמן: בנינו תוכנית שאושרה כבר על ידי משרד המשפטים והאימפלמנטציה תהיה בפתיחת המושב הבא, שזה גוף שהוא גורם ומתכלל, מתאם ומתכלל את כל נושא הילדים, בריאות הנפש אחד מהם, מה שאומר זה גוף שגם מייצר פורום מנכ"לים ופורום אנשי מקצוע מכל משרדי הממשלה באופן עקבי וקבוע, אנחנו ראינו איך זה עשה אימפקט נורא גדול במניעת עבריינות נוער ממאות ילדים לעשרות בודדות, הם מצליחים לרוץ, הם קלי משקל, לרוץ מהר לאתר בעיה ולפתור אותה מהר הרבה מאוד פעמים לפני שהכנסת או משרדי הממשלה מצליחים להבין שזה קיים ולכן אני מאוד שמחה כי זה בעיני בשורה, מעט מאוד פעמים אני ממש מתרגשת משינויים, אחרי שזה יהיה אחד השינויים שנוגעים לילדים בכלל ובבריאות הנפש בפרט, כי אני הדגשתי את הפגיעות המיניות ובריאות הנפש, אמרתי שאלה שני נושאים עם כל שלל הנושאים האחרים של ילדים שפה אנחנו חייבים לשים על זה את הדגש ולכן אותו גורם מתאם ומתכלל תחת משרד המשפטים הוא זה שיהיה אמון על הענין הזה ואני מאוד מקווה שבגלל שהם קלי משקל ברגע שזה עובר אז תתחילו לראות מירוץ שליחים מאוד זריז ופעולות מאוד מהירות של פתרון בעיות אל מול משרדי הממשלה.

רומי גמר: אני רק אסיים בזה ואני אגיד מה קורה בפועל.

רומי גמר: נערה שנמצאת היום באישפוז משוייכת למערכת הבריאות, יש המלצה למסגרת פוסט אישפוזית שזאת מסגרת שנמצאת בחסות משרד הרווחה ואז היא נמצאת באיזה שהוא מעבר, האישפוז לוחץ עלינו, והם צודקים, להכניס אותה למסגרת פוסט אישפוזית, אני אומרת אין לי, אני מפעילה מכבש לחצים על הפיקוח שלי שכמו האוניברסיטאות התחלנו לתעדף נוער מי מגיע לאן, זה מצב אבסורדי ואז מפעילים לחץ עלי שאני מפעילה לחץ על הפיקוח ומה שקורה ההורים נמצאים באמצע ואומרים לי אין לי אמון בך, אין לי אמון במערכת הרווחה וכשהם מאבדים את האמון במערכת הרווחה אז ידי כבולות ואני לא יכולה לעזור לילדה שלהם, אני לא יכולה לעזור לא להם ולא לילדה שלהם וזה המצב שבו אנחנו העו"סים נמצאים בשטח.

מיכל מרים וולדיגר: צר לי להגיד אבל זה עוד מקרה טוב.

מיכל מרים וולדיגר: אני מלווה, וגם דיברתי על זה אתמול באחת הוועדות, וגם מיכל זה אולי חשוב לך וכתבתי לי שזה אחד הנושאים לדבר איתך, על בחור בן 17 וחודשיים שלושה שנמצא היום בכלא אופק - - -

מיכל שיר סגמן: כלא אופק נסגר, הם עברו לרימונים.

מיכל מרים וולדיגר: לא, הוא עוד לא, אבל אני חייבת לומר לך שהוא נמצא, יש לי ככה קלסרים של החלטות מבית המשפט שהוא לא צריך להיות שם, הוא צריך להיות במסגרת אחרת טיפולית שיקומית כי הוא בן אדם, נכון, הוא אלים אבל בגלל ההתנהלות שלו, בגלל בעיות כאלה ואחרות - - -

ענבל חרמוני: אבל עכשיו אפשר להבטיח.

מיכל מרים וולדיגר: הוא נמצא בכלא.

מיכל מרים וולדיגר: וכל יום נפתחת לו עוד תלונה במשטרה, הוא נמצא בכלא, על כי הוא היכה, המשטרה אומרת אנחנו לא יכולים לטפל בו, הוא צריך להיות במסגרת ואין מסגרות, אז מה כותבת השופטת בבית משפט מחוזי בערעור האחרון, שאני גם מרחמת עליה, היא אומרת, היא הזמינה את כל אנשי המקצוע למצוא לו מקום, אין מקום כי יש ב-מ.מ.מ מחקרים בלתי נגמרים על שיש מחסור במסגרות סגורות לנוער מורכב של הרווחה, אין מסגרות.

תמי ברנע: מה שנקרא מעון לתחלואה כפולה.

מיכל מרים וולדיגר: תחלואה משולבת, מורכבת.

מיכל מרים וולדיגר: ואין.

מיכל מרים וולדיגר: אז הוא יושב בכלא וההורים בוכים, הוא לא צריך להיות שמה, ועוד תיק נפתח לו ועוד תיק נפתח לו.

מיכל מרים וולדיגר: זאת שערורייה, אני אומרת לך זאת שערורייה, ילדים ונוער זאת שערורייה.

מיכל מרים וולדיגר: ואנחנו הורגים את הילד.

מיכל שיר סגמן: מדינת ישראל שנת 2022 גבירותי ורבותי.

רומי גמר: המצב החמור זה המבוגרים של עוד כמה זמן, החברה פשוט הולכת ומידרדרת ואנחנו לא רואים כי אנחנו לא עוזרים לבני הנוער כרגע שהם במצוקה אמיתית.

מיכל שיר סגמן: אבל כשאין לך מקום ושמים ילדים על מזרונים ברצפה, ודיון שהיה כאן שאותה ילדה שנפגעה, נפגעה בפגיעה מינית לצורך הענין, והיא מאושפזת, ישנה על רצפה על מזרון, היא יכולה למצוא את עצמה באותו חדר ישנה במזרון לידה עבריין מין שבא להסתכלות פסיכיאטרית.

מיכל שיר סגמן: סך הכל זה הגיוני, לא?

מיכל שיר סגמן: זאת מדינת ישראל.

מיכל שיר סגמן: אנחנו חיים במדינת עולם שלישי פשוט קישטו - - -

מיכל מרים וולדיגר: והיא צריכה להגיד תודה שנתנו לה מזרון, כי יש כאלה שמחכות לאישפוז ואין להן.

מיכל מרים וולדיגר: אז היא צריכה להגיד תודה שיש לה מזרון על הרצפה.

מיכל שיר סגמן: תודה.

מיכל שיר סגמן: המסר עבר.

מיכל שיר סגמן: אנחנו הולכים לעשות על זה עוד הרבה דיונים.

מיכל שיר סגמן: דוקטור שני בר טוביה, פורום ארגוני הפליטים למבקשי מקלט.

מיכל שיר סגמן: בבקשה, בקצרה, אני רואה את הזמן שלנו, אני רוצה גם לשמוע את משרדי הממשלה, יש לי כאן עוד כמה דוברים.

מיכל שיר סגמן: אז סליחה שדווקא הגעתי אלייך ואני אומרת את המשפט הזה, אבל אנחנו נסחפים כאן כי אנחנו מזועזעים עד עמקי נשמתנו אז אנחנו מרחיבים יתר על המידה אבל כדי שנצא עם משהו אנחנו חייבים לסיים עד 11, זה לא תלוי בוועדה, זה ענין של תקנון הכנסת.

שני בר טוביה: תודה רבה.

שני בר טוביה: שמי דוקטור שני בר טוביה, אני מקדמת מדיניות של פורום ארגוני הפליטים מבקשי המקלט.

שני בר טוביה: כשראינו את הנושא של הדיון בוועדה לזכויות הילד אמרתי שאני פשוט חייבת לנסות להגיש נייר עמדה ולהשתתף בדיון ולומר דברים כי הנושא הזה של המצוקות הנפשיות של הנוער זה נושא שמעסיק אותנו מאוד.

שני בר טוביה: במהלך שנת הקורונה התעסקנו גם בהמון משברים אחרים, משבר כלכלי, אנשים רעבים, אבל הנוער זה היה אחד הדברים הכי בולטים.

שני בר טוביה: אני מדברת על אוכלוסיה מאוד ספציפית, על נערים ונערות שעד היום לא ניתנה להם תשומת לב כי הם היו מאוד מעטים במספרים אבל עכשיו המספרים הולכים וגדלים.

שני בר טוביה: אלה נערים ונערות שההורים שלהם הם מבקשי מקלט, חלקם נולדו בישראל, חלקם הגיעו עם ההורים לכאן, עבר מאוד טראומתי, גם מי שנולד בישראל סובל טראומה בין דורית, אז על כל הדברים שנאמרו עד עכשיו בדיון הם כולם רלוונטיים לבני הנוער האלה כולל ההחמרה של המצוקות בשנת הקורונה אבל יש אספקטים שהם מאוד ייחודיים וגם בני הנוער האלה עומדים בקרוב למבוגרים ויש אינטרס שהם בניגוד להורים שלהם, ופרופסור שלמה מור יוסף שהיה עד לא מזמן ראש רשות האוכלוסין וההגירה אמר את זה בעצמו, אנחנו חייבים להתעורר עכשיו כדי שהם לא יגדלו להיות בשוליים של החברה הישראלית.

שני בר טוביה: כמו שאמרתי, הם סוחבים טראומות עבר מאוד ייחודיות, הם מתמודדים עם מצב מאוד ייחודי בהווה כשההורים שלהם כאן

שני בר טוביה: במעמד זמני אבל כבר 15 שנים, זה מעמד זמני וממושך, זה מצב מאוד ייחודי.

שני בר טוביה: הם מגיעים לגיל 18, הם מבינים ששום דבר לא מחכה להם.

שני בר טוביה: רוב הדלתות במדינת ישראל, השכלה גבוהה, הכשרות מקצועיות, סגורות בפניהם.

שני בר טוביה: התוצאות של הדברים האלה אנחנו רואים אחוזים מאוד גבוהים של מצוקות נפשיות, של חרדות מהעתיד, קרקע שכל הזמן זזה מתחת לרגלים של הנערים והנערות האלה ואנחנו הולכים, שוב, עד היום לא עסקנו בזה כנושא ליבה כי היו מעט מאוד נערים, אנחנו חייבים להתעורר ואנחנו בפורום הולכים לעשות על זה הרבה מאוד עבודה בזמן הקרוב כדי שהצעירים האלה לא יכפה עליהם להיות בשוליים של החברה הישראלית.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: כמו כל בעיה כמה שהיא חמורה במרכז הארץ היא מחמירה בפריפריה, כמו כל בעיה שאנחנו רואים שהיא חמורה במגזר היהודי מקבלת משנה תוקף חריף יותר במגזרים לא יהודיים, כשאנחנו מדברים על תושבים ולא תושבים, פליטים וכו', כמובן שהבעיה מחריפה אף יותר.

מיכל שיר סגמן: בבקשה לירון אשל, המועצה לשלום הילד.

לירון אשל: תודה גבירתי.

לירון אשל: אולי אני אשנה שניה את סדר הדברים ובהמשך למה שרומי אמרה פה וענבל, המדינה צריכה לשאוף לזה שהמסגרות והתוכניות יותאמו לילדים ולא שהילדים יותאמו למסגרות.

לירון אשל: זה מה שקורה היום.

מיכל שיר סגמן: מדינת ישראל בפעם הראשונה צריכה לשים את הילד במרכז, שזה משהו שיאנוש קורצ'ק לצורך הענין הבין תוך כדי מלחמת העולם השניה דבר פעוט, אבל מדינת ישראל כמדינה מתוקנת שחיה פה כבר וקיימת כמה עשרות שנים עדיין לא השכילה להפנים.

לירון אשל: ומה שקרוה שזה לא רק שאנחנו במציאות כזאת לא משקמים את הילדים, אנחנו מביאים להחמרה.

לירון אשל: בכל הנוגע למצב הרגשי והנפשי של ילדים ונוער זה לא שהיתה כתובת כמו שאמרו פה לפני, לא כתובה על הקיר, היא זועקת מתוך הקיר.

לירון אשל: ורק בשבועיים האחרונים היינו פה בדיונים על התמכרויות למשככי כאבים, לאלכוהול, אתמול היה פה דיון על התמכרות למסכים, הפרעות אכילה, בדידות, חרדות, וגם הנתונים של השנתון הסטטיסטי שלנו מראים נתונים מאוד קשים על פי נתונים שמזכירים קופת חולים מכבי בשנת 2021 עליה של כמעט 40 אחוז בבני הנוער, אני מדברת על גילאי 12 עד 17, שאובחנו בדיכאון, עליה של 33 אחוזים בבני הנוער שאובחנו עם חרדה, עליה של 20 אחוזים בבני הנוער שאובחנו עם לחץ והפרעות רגשיות ועליה של 56 אחוזים בשיעור בני הנוער שאובחנו עם הפרעות אכילה.

לירון אשל: וזה קצה הקרחון.

לירון אשל: כי כשאומרים אובחנו היה מישהו שלקח אותם לאיבחון, היה מישהו שראה אותם, ורובם בהערכה המקצועית זה שילדים עדיין לא נראים.

לירון אשל: עכשיו אני אגיד, בתחילת תקופת הקורונה, וגבירתי יודעת היטב וחברת הכנסת וולדיגר, הוקמה ועדה בין משרדית ששמעה, היו שותפים לה כלל משרדי הממשלה והורים ותלמידים וילדים וגובשה תוכנית רב מימדית, אקו סיסטם, שרואה כמו שאנחנו רואים את הילדים 360, שהיא מבינה שהם פעם בריאות הנפש בדיונים פה זה היה סקטור מסויים והיום בריאות הנפש זה כולם, זה כל הילדים וצריך גם, זה צריך להיות פרוס על רצף, צריכים לחזק את החוסן של הילדים, צריכים לתת כלים להורים שגם הם ידעו וכמו שאת אומרת גבירתי להתמודד עם הילדים.

מיכל שיר סגמן: את יודעת כמה הורים נואשים מסתכלים עכשיו על השידור הזה.

לירון אשל: לצערי אני יודעת כי אנחנו מקבלים פניות שלהם.

מיכל שיר סגמן: כמה הורים עומדים עם דמעות בעיניים וצופים בשידור הזה, כדי שאולי הם ידעו מה לעשות.

מיכל מרים וולדיגר: הורים, סבים וסבתות, משפחות שלמות, אחים, אחיות.

לירון אשל: בהמשך לזה, לחזק את המחזקים, משרד החינוך ועובדים סוציאליים הם ממוטטים, הם באמת עושים לא מאה אחוז, 200 אחוז בתקופת הקורונה.

לירון אשל: והם מדדים כבר.

לירון אשל: ועושים את כל מה שהם יכולים אבל כמה הם יכולים.

לירון אשל: אם יש יועצת מקצועית אחת ל-700 תלמידים ואם יש צוות מקצועי ויש מורה אחד על 40 תלמידים - - -

מיכל מרים וולדיגר: ופסיכולוג חינוכי אחד ל-1,500.

לירון אשל: בתוך הכיתה הזאת יש התמכרויות ויש פגיעות מיניות, כמה הם יכולים, איך הם יכולים להושיט יד.

מיכל מרים וולדיגר: וחלק מהמחלות האלה הן מחלות מדבקות.

לירון אשל: וכמו שענבל אמרה, נמאס לשמוע שאין כסף.

לירון אשל: למדינה יש כסף, המדינה צריכה לשים את זה בראש סדר העדיפויות, מאוד עצוב לשמוע בדיונים האלה ובכלל - - -

מיכל שיר סגמן: אני כבר אומרת לך שמשרד הרווחה ומשרד הבריאות שיעלו ממש עוד מעט, אנחנו מצפים, אני כבר אומרת למאזינים שלנו מהמשרדים האלה, אנחנו מצפים לתשובות.

מיכל שיר סגמן: אני לא רוצה תשובה של מריחה.

מיכל מרים וולדיגר: אני חייבת להגיד משהו, אני רואה גם את המצב ההוליסטי, אני מכירה את משרד הבריאות היטב ולפעמים אנחנו צועקים על ה-ש"ג.

מיכל מרים וולדיגר: הם לא מקבלים את ההחלטות, מי שמקבל זה מעליהם, הרבה פעמים אני יודעת שבחדרי חדרים כשאני מנסה לשוחח עם אי אלו אנשים אז הם אומרים את האמת אבל בפועל הם לא יכולים כי הם כפופים לשר ויש איזה שהוא סוג של היררכיה.

מיכל מרים וולדיגר: בואי נשמע מה הם יגידו אבל אני אומרת לך שהם יספרו לך על תוכנית שיש, כי יש תוכניות לרוב, השאלה מה מתבצע, כמה כספים הוזרמו, כמה הגיע אליהם ליד, כי לא מגיע אליהם בסוף ליד כי זה משרד האוצר.

מיכל שיר סגמן: כי אם למשל אנחנו יודעים שיש את ועדת הבריאות, אנחנו יודעים שיש את ועדת הרווחה, אנחנו יודעים שיש את הוועדה לזכויות הילד, כלומר יש את גוף הביקורת על משרדי הממשלה וזה תפקיד הכנסת.

מיכל שיר סגמן: אז כשאתם סופגים, אומרים לא נתנו לי, הגשנו, לא הגשנו, ואף אחד לא בא לכנסת כשאנחנו הגוף שכן אמון על לבקר - - -

מיכל מרים וולדיגר: שאלה אם השר מאשר להם את זה.

מיכל שיר סגמן: מה זה השר, הכנסת, הכנסת זה התפקיד שלה.

מיכל שיר סגמן: אז לפחות להרים דגל אדום ולהגיד יש כאן בעיה, כדי שהכנסת תוכל לטפל בה.

ענבל חרמוני: הם מרימים את הדגל הזה כל הזמן.

ענבל חרמוני: אני אומרת לכם, החטא הקדמון זה משרד האוצר, אני לא יורדת מזה.

לירון אשל: אני רק אגיד שצריך גם להשקיע במסגרות לא פורמאליות, אחר הצוהריים, שהילדים עצמם, שאנחנו מבקשים את זה, אנחנו לא צריכים להגיע לקצה כדי שיהיה לנו מקום ללכת אחר הצוהריים לבקש, להתייעץ, אפילו בדברים שהם כרגע פעוטים אבל אולי ילכו וידרדרו.

לירון אשל: ומה שעולה מאוד חזק למרות שכולם מסתכלים על הדור כדור דיגיטלי והתמכרות למסכים, כולם אומרים דבר מאוד ברור, אנחנו רוצים את העזרה שלנו פרונטלית, פנים מול פנים, אנחנו רוצים אדם משמעותי שנוכל לתת בו אמון, שיוכל לתת לנו יד.

לירון אשל: וזאת החובה המוסרית, הערכית - - -

מיכל מרים וולדיגר: ואותו אדם חייב להיות, כדי ליצור אמון הוא צריך להיות אותו אדם כל הזמן, אבל הם מתחלפים בקצב מסחרר, אנחנו בתוך לופ בלי יציאה ממנו.

מיכל שיר סגמן: אני אספר לכם סיפור על נערה שהגיעה אלי, מסתבר שהיא כן נפתחה לפסיכולוגית ציבורית ומרגע שאותה פסיכולוגית הבינה שכנראה מדובר כאן במקרה שיש חשש לפגיעה עצמית היא הודיעה על זה להורים ומאותו רגע הילדה הבינה שכל מה שהיא סיפרה לאותה פסיכולוגית יצא החוצה והיא איבדה אמון טוטאלי במערכת, בהורים שלה, בכולם, לא מוכנה יותר להיפתח לאף אחד.

מיכל שיר סגמן: זאת נערה שפוגעת בעצמה.

מיכל שיר סגמן: לקחו בעיה והחריפו אותה.

לירון אשל: גבירתי אני מסיימת ממש, מדובר בדיני נפשות, הרי כולנו מבינים את זה, וכל החישובים המתמטיים כמה שווים בסופו של דבר זה מה שקורה, כמה שווים בכסף חיי ילד זה שערורייה.

לירון אשל: נשבר לי הלב להגיד את זה אבל זה מה שקורה במשרדים בסופו של דבר, ככה הם עושים את החישובים.

לירון אשל: חיי ילד צריכים להבין ולצערי זה לא מובן, זה כאילו מובן אבל זה לא מובן שהחיים של ילד שווים יותר מהכל.

מיכל שיר סגמן: תודה.

מיכל שיר סגמן: זה משפט מאוד קשה.

מיכל שיר סגמן: אנחנו קצת נשנה את סדר הדוברים, נציגת השלטון המקומי מעיין ליטווין.

מעיין ליטוין: אני רק אגיד שאני לא נציגת השלטון המקומי, אני עובדת סוציאלית וראש צוות נוער באגף לשירותים חברתיים באגף רווחה.

מעיין ליטוין: אני אגיד שאנחנו מלווים נערים ונערות מגילאי 13 עד 18, עד עכשיו בני נוער בסיכון, עד הקורונה האפיון היה יותר בפן ההתנהגותי עברייני תוקפני התמכרויות, כל מה שתיארתם פה, יש לנו כיום מעל 80 אחוז מהפניות סביב מצוקה נפשית, אנחנו מדברים לא רק על השלב של האישפוז, אני רוצה לקחת צעד אחורה, יש לנו בני נוער עם חרדה חברתית, בני נוער עם דיכאון, בני נוער שהם אולי עדיין לא לאישפוז או למסגרת פוסט אישפוזית אבל הם לא מתפקדים.

מעיין ליטוין: אז מצד אחד בתי הספר ומערכת החינוך מצפה מהם כל פעם שנפתח סגר או משהו חוזר לאיזה שהוא מסלול לחזור למסלול ומהר ולעמוד בכל ההישגים, ומצד שני הם לא מסוגלים, ההורים לא מסוגלים.

מעיין ליטוין: אנחנו בונים הרבה מערכות תמיכה, מאוד מנסים, גם סביב הדרכת הורים, אנחנו כאגף רווחה, אנחנו כעובדים סוציאליים, מנסים לבנות ולעשות איזה שהיא מעטפת משלימה, אבל הגבול שלנו הוא בחלק הנפשי.

מעיין ליטוין: יש לנו בני נוער שמה שהם צריכים זה איבחון פסיכיאטרי, הם צריכים תוכנית של הדרכת הורים וטיפול רגשי נפשי בתוך מערכת בריאות הנפש.

מעיין ליטוין: ושם אנחנו עומדים חסרי אונים מול התורים.

מעיין ליטוין: את אמרת מאוד נכון, גם בציבורי וגם בפרטי.

מעיין ליטוין: היום יש לנו גידול מאוד משמעותי בפניות האלה ואני רוצה להגיד את זה להורים שאולי צופים בנו, הפניה לאגף לשירותים חברתיים, אגף רווחה מה שנקרא, הוא היום מאוד נורמטיבי, פונים אלינו מכל כלל האוכלוסיה, מכל השכבות הסוציו אקונומיות, ההורים פגשים אותנו ובני הנוער פוגשים אותנו ראשונים אחרי הפניה של בית הספר או אחרי פניות של ההורים, אנחנו עושים כל מה שאפשר לבנות מערכת תמיכה בתוך הקהילה.

מעיין ליטוין: אני רוצה להגיד משהו כראש צוות ולהצטרף למה שאמרה ענבל, אנחנו טובעים בפניות, טובעים בעבודה ולא מצליחים לגייס עובדים.

מעיין ליטוין: היום עובדים סוציאליים לא רוצים להגיע לשירות הציבורי וצריך להגיד את זה.

מעיין ליטוין: מערכת החינוך עומדת מולנו דופקת על הדלת ואומרת תקבלו את בני הנוער, אנחנו לא יודעים מה לעשות איתם, הם לא מגיעים לבית הספר, הם לא מתפקדים, הם פוגעים בעצמם, הם בהפרעות אכילה, כל מה שתואר פה - - -

מיכל מרים וולדיגר: מעיין, את מדברת נורא יפה ואני מניחה שאתם עובדים קשה, אבל אני רוצה להגיד לך שאלי הגיעו פניות רבות ואחת מהן על משפחה שיש לה ילד שהיה במסגרות לא מתאימות והוא נהיה אלים, הוא יושב היום בבית, היא אובדת עצות, היא פנתה אליכם.

מיכל מרים וולדיגר: יש לכם גם את המינהל לילדים ונוער ויש לכם גם את המינהל למוגבלויות, היא רוצה להגיע לבני ציון, שם זה המקום המתאים לילד שלה, אז בגלל שהיא הגיעה דרך מינהל ונוער אז אין מיטות שלהם, יש מיטות דרך המינהל למוגבלויות אבל היא לא מגיעה, הטיפול הוא הזוי.

מיכל שיר סגמן: חברת הכנסת וולדיגר, משרדי הממשלה פה, משרד האוצר פה, משרד הרווחה פה, משרד הבריאות פה, אנחנו עוד 20 דקות מסיימים פה את הדיון, עכשיו תחליטו את מי אתם רוצים לשמוע.

מיכל שיר סגמן: אפשר להמשיך את הדיון, הדברים הם חשובים אבל זה עבר.

מיכל שיר סגמן: אם אתם רוצים להגיע למסקנות אנחנו חייבים לקצר, אני אחזור על זה שוב.

עלי סלאלחה: החמרה דרמטית במצוקות הנפשיות של צעירים בצל הקורונה.

עלי סלאלחה: נושא מאוד חשוב ואני שואל את השאלה, האם הנושא נבדק בחברה הערבית הדרוזית והבדואית והצ'רקסית, זה מאוד חשוב, הילדים שלנו לא שונים מהילדים של כולם, אנחנו נמצאים בפריפריה, חברות מוחלשות שאין להן ולכן אני רוצה לחזק את החוסן של הילד, לתת הדרכה להורים איך לטפל במצוקות של הילדים שלהם, לחזק את צוותי המורים, את צוותי הטיפול שבתוך בתי הספר אם זה על ידי יועצות, אם זה על ידי פסיכולוגים אם זה על ידי גורמים אחרים, לשתף את קופות החולים בנושא חשוב זה, לקיים הרצאות ומפגשים בענין דרכי טיפול במצוקותיהם של הילדים.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: דבריך חשובים גם כמנהל בית ספר לשעבר שמכיר את הנושא מקרוב.

מיכל שיר סגמן: גל תמים סיקולר, פורום הארגונים למען הפסיכולוגיה הציבורית.

גל תמים סיקולר: בוקר טוב ותודה רבה על רשות הדיבור.

גל תמים סיקולר: אני אקצר על פי בקשתך כי זה מאוד חשוב.

גל תמים סיקולר: אני אדבר כרגע גם כפסיכולוגית, גם כמנהלת שירות פסיכולוגי אבל גם כאמא לבני נוער.

גל תמים סיקולר: המצוקות הן מאוד גדולות, תיארתם את זה בצורה מאוד מדוייקת ומאוד חריפה ואני חייבת להגיד שבשטח ישנם פסיכולוגים רבים שמאוד רוצים וגם מאוד מגוייסים לתת את המענה, הם מלווים גננות הם מלווים מורים הם מלווים הורים והם מלווים ילדים, אבל יש מעט מאוד פסיכולוגים וכפי שאמרה עמיתתי לגבי העובדים הסוציאליים, מעט מאוד מוכנים לעבוד בשירות הציבורי עם תנאי ההעסקה הנמוכים כל כך.

גל תמים סיקולר: גם בפרטי וגם בציבורי, אני עובדת בשני המקומות, תורי ההמתנה הם היסטריים.

גל תמים סיקולר: בסורוקה למשל ששם אני גם עובדת בבריאות הנפש, תורי ההמתנה הם מעל שנה, בפרטי שגם שם אני עובדת, תורי ההמתנה הם מעל חצי שנה וכפי שגם תיארתם אני עובדת בתוך מחוז דרום, הפערים בין המחוזות השונים, בין אנשים שיש להם כסף לבין אנשים שאין להם כסף לבין אנשים שיכולים לנסוע מהערבה עד באר שבע נסיעה של מעל שעה ורבע כדי לקחת את הילד שלהם לטיפול, הוא אבסורדי.

גל תמים סיקולר: אני חושבת שיש המון תוכניות קטנות קצרות טווח אבל הם כמו לשים את האצבע בסכר, וזה לא המענה הנכון וזה לא המענה לאורך זמן.

גל תמים סיקולר: אנחנו צריכים לתת מענה לאורך זמן, לעשות תוכנית לאומית, להצטרף ולתקצב את כניסת פסיכולוגים חינוכיים והתפתחותיים לשירות הציבורי.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: דוקטור ג'ני גולדשטיין, מרכז רפואי שערי צדק.

מיכל שיר סגמן: שערי צדק לא איתנו.

מיכל שיר סגמן: מכבי שירותי בריאות, ומשרדי הממשלה.

מיכל שיר סגמן: יובל חמו, ממונה קשרי ממשל ותקשורת.

איריס כהן יבין: שלום.

איריס כהן יבין: דוקטור איריס כהן תדבר כרגע.

איריס כהן יבין: ממכבי שירותי בריאות.

איריס כהן יבין: אני אגיד במשפט, אני גם ממכבי וגם מהחברה לבריאות הנפש בקהילה.

איריס כהן יבין: יש מרפאות לבריאות הנפש מפוזרות בארץ גם של קופות חולים גם של משרד הבריאות, מחזיקים אותם אנשים מדהימים שעובדים ונותנים מעצמם, התורים מלאים כי הם רואים המון ילדים.

איריס כהן יבין: הקהילה, להיות בחוץ בשטח, לקבל את הילדים בהתחלה כשהמצוקה מתחילה, להיות איש הקשר הזה שכשיש את המצוקה, כשיש את האובדנות, לא להגיע לאישפוז, לטפל בהתחלה, זה הסוד.

איריס כהן יבין: צריך לעבוד במרפאות שקיימות, צריך להוסיף תקינה, צריך לשפר תנאים, צריך לבנות עוד מרפאות באיזורים פריפריאליים, באיזורים ערביים, באיזורים חרדיים, פשוט לחזק את הקיים, לא לבנות עוד ועוד תוכניות חדשות, לחזק את מה שיש בקהילה.

איריס כהן יבין: אנחנו עושים כל מאמץ שאפשר לתת מענה לכל המצוקות האלה.

איריס כהן יבין: אתם דיברתם על כל הילדים, תבינו שהמון לא מגיעים אליכם כי הם מקבלים טיפול, לא מגיעים לאישפוז כי אנחנו מונעים את האישפוז, אנחנו מקבלים הרבה מאוד אנשים שאני עובדת איתם ככה בשטח וכולם עובדים, אז בבקשה, תעבו את הקיים, תחזקו אותנו, זה מה שאנחנו צריכים.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: אנחנו נעשה עוד דיון ואני אתן כמובן בדיון ההמשך, זה אפילו לא דיון מעקב, זה דיון המשך, ליותר קולות מן הסתם להישמע.

מיכל שיר סגמן: משרד הבריאות, דוקטור יובל רווה, מנהל מחלקת פסיכיאטריה של הילד והמתבגר.

מיכל שיר סגמן: בבקשה.

מיכל שיר סגמן: שמעת כאן את הדיון, עלו כאן הרבה מאוד שאלות והרבה מאוד מצוקות.

יובל רווה: כמובן שהעניינים מאוד מורכבים, יותר מורכבים מאיך שזה מוצג.

יובל רווה: ראיתם שהבעיה היא גדולה כללית וכל דבר או כל מקום שנוגעים בו והמענה גם צריך להיות גדול וכללי.

יובל רווה: כך שהמרכזים להתערבות דחופה הם מאוד חשובים אבל זה כמו פלסטר ולכן בנינו את התוכנית.

יובל רווה: כשבנינו את התוכנית יש בה שני חלקים, אחד להתערבות מידית ואחד לטווח קצת יותר ארוך.

יובל רווה: אבל צריך להבין כשגם כשבונים מרכז כזה שהוא מרכז להתערבות דחופה ומכשירים 30 פסיכיאטרים, ההכשרה של פסיכיאטר היא חמש שנים כך שזה לא משהו שאפשר לתת 10 מיליון וגם הסכום הוא קצת יותר, כ-25 מיליון, אפשר לתת את זה ובזה לסגור את הענין.

יובל רווה: זה 25 מיליון שקל לשנה למשך חמש שנים רק בשביל להכשיר את הפסיכיאטרים.

מיכל מרים וולדיגר: לא הבנתי מה אתה אומר.

מיכל מרים וולדיגר: לא הבנתי, אז מה אתה אומר, שלא לעשות את זה, לא הבנתי מה אתה אומר.

מיכל מרים וולדיגר: בוא נניח שכל מה שאתה אומר זה נכון, אז לא לעשות אותו?

יובל רווה: אני אומר שזה חלק מתוכנית.

מיכל מרים וולדיגר: מתי היא תקויים?

מיכל מרים וולדיגר: זה שזה חלק מתוכנית הבנתי, מתי היא תתבצע?

מיכל מרים וולדיגר: כי תוכניות זה נורא יפה, עם התוכניות אי אפשר לטפל בילד, אפשר לטפל בילד כשזה מתקיים בפועל.

מיכל מרים וולדיגר: אז אני שואלת מתי זה יתקיים.

מיכל מרים וולדיגר: אם מתחילים עם זה היום תוך שלושה חודשים כבר אפשר לטפל בהם.

מיכל מרים וולדיגר: בילדים ובנוער האלה.

מיכל מרים וולדיגר: אז אני רוצה תשובות למתי.

יובל רווה: תוך שלושה חודשים אפשר להרים את הפרוייקט הזה, מסכים לגמרי.

יובל רווה: אנחנו בדיונים עם האוצר ובכל הוועדות ואנחנו עוברים מוועדה לוועדה ושומעים על המצב הקשה, מכירים את המצב הקשה ואומרים את התוכניות שלנו, אני לא רואה אנשים מהאוצר, אני אשמח מאוד שאתם תעזרו להפעיל עליו לחץ.

יובל רווה: אנחנו, שוב, בדיוק כמו שאמרתי, תוך שלושה חודשים מעמידים את המרכזים האלה.

יובל רווה: ועוד דברים, דיברו פה על עיבוי מרפאות בקהילה, דיברו פה על שפ"כים, על פסיכולוגים חינוכיים במשרד החינוך, דיברו על יועצות במשרד החינוך, דיברו על הרווחה, על פנימיות, כל הדברים האלה מופיעים בתוכנית הזאת אבל התוכנית הזאת שוב, אי אפשר לזלזל בתוכנית שעולה המון כסף אבל צריך להשקיע.

מיכל מרים וולדיגר: אז כמה כסף אתם צריכים שהאוצר עוצר לכם, כדי שנדע להיות בתכלס.

מיכל מרים וולדיגר: אז אתה אומר לי תפנו לאוצר, מה נגיד לאוצר, מה הסכום הנדרש כדי להתחיל היום.

מיכל מרים וולדיגר: היום לבצע אותה.

מיכל מרים וולדיגר: שמיכל תגיד עכשיו ונשלחים כל הטרקטורים או מה שצריך, אתה לא צריך טרקטורים, אני צוחקת, אבל מה צריך.

מיכל שיר סגמן: אל תנסו אימהות, זה לא יעבוד לכם.

יובל רווה: התוכנית לטווח המיידי היא תוכנית של 260 מיליון שקל לשנה, התוכנית לטווח הארוך היא קרוב למיליארד, היא 920 מיליון כמוש אמרת וצריך להבין, זאת לא השקעה חד פעמית, זה בניית תשתיות, זה גיוס כוח אדם, זה דברים שצריך לתחזק אותם לאורך זמן וההזנחה שהיתה כל כך הרבה זמן אי אפשר לפתור במעין זבנג וגמרנו, האוצר יכול לתת מענק חד פעמי, זה לא מה שאנחנו רוצים.

מיכל מרים וולדיגר: יובל אני מצטערת שאני מפריעה, אני רוצה שניה רגע, כי מהגדול בסוף לא נראה כלום.

מיכל מרים וולדיגר: אני רוצה להתרכז בתוכנית של עשרה מרכזים להתערבויות.

מיכל מרים וולדיגר: בוא נתרכז רגע בזה.

מיכל מרים וולדיגר: אני הבנתי שזה עשרה מיליון אבל אתה אומר 20, אני איתך, אני שואלת עוד פעם, בתוכנית הזאת מה צריך היום שמשרד האוצר יתן לכם כדי, הרי תליתם, היה בכל העיתונות את התוכנית הזאת ואני רוצה להוציא אותה לפועל, את התוכנית הזאת.

מיכל מרים וולדיגר: כמה צריך שהיום יעבור אליכם כדי שזה יתחיל היום, לא 260 מיליון שקל, בוא נפרוט תוכנית ותוכנית, כי בגדול בסוף נצא בלי כלום.

מיכל מרים וולדיגר: אז בוא נתחיל.

מיכל מרים וולדיגר: זאת השאלה שלי.

יובל רווה: התוכנית הזאת העלות שלה היא 22.5 מיליון שקלים לשנה, אבל שוב, היא לא תפתור את הבעיות למשל בפריפריה.

מיכל מרים וולדיגר: היא תתחיל לפתור משהו, אחר כך נעבור לפריפריה, צריך להתחיל במשהו.

מיכל מרים וולדיגר: כי אי אפשר לפתור את הכל בבת אחת, צריך להתחיל במשהו, זאת תוכנית שקיימת, בואו נוציא אותה לפועל.

מיכל מרים וולדיגר: אחר כך נטפל בפריפריה אבל תתחילו במשהו.

מיכל מרים וולדיגר: אי אפשר להגיד אבל זה לא יפתור את זה אז גם לא נתחיל פה, צריך להתחיל.

מיכל מרים וולדיגר: ככה אני עושה בביתי אני.

יובל רווה: אנחנו לא אומרים את זה, אנחנו אומרים שהמשבר הוא כל כך גדול שאנחנו רוצים לתת קצת יותר מאשר - - -

מיכל שיר סגמן: אני מבינה אבל אני לא מצליחה להבין דבר אחד, אתם יודעים שיש את התוכנית, אתם יודעים שכרגע היא לא מיושמת, אנחנו מבינים את עומק הבעיה, אנחנו שומעים את הנתונים, אנחנו רואים אותם, אנחנו מכירים את המשפחות האלה, זאת תופעה כל כך רחבה שלא צריך לחפש אי שם במחשכים.

מיכל שיר סגמן: זה משפחות שלנו זה חברים שלנו זה השכנים, הם נמצאים מסביבנו כל הזמן.

מיכל שיר סגמן: למה אף אחד לא הופך פה שולחן.

מיכל שיר סגמן: איפה אתם.

מיכל שיר סגמן: חלק מהתפקיד שלכם זה לא להגיד יש בעיה, זה להפוך את השולחן עד שאתם מקבלים את הפתרון ואם לא תרעידו כאן את אמות הסיפים.

מיכל מרים וולדיגר: ראה ערך גנץ.

מיכל שיר סגמן: אנחנו שנתיים אחרי, בתוך הקורונה, שנתיים בתוך משבר נפשי כל כך גדול, איפה אתם, איפה אתם גם, לא לזרוק את האחריות הם לא נותנים לנו, איפה אתם להיכנס גם לשרים שהתחלפו ולדפוק על השולחן, איפה אתם בוועדות הכנסת לבוא ולדפוק על השולחן, איפה להגיד אנחנו לא עוזבים את זה עד שאנחנו לא מקבלים את מה שצריך, יש פה בעיה, חיי ילדים בסכנה.

מיכל שיר סגמן: איפה זה, זה מה שחסר לי במשרדי הממשלה.

מיכל שיר סגמן: אתם עובדים קשה, איכפת לכם, הכל נופל עליכם בסוף, אתם פוגשים את הציבור.

מיכל שיר סגמן: למה אף אחד לא הופך פה שולחן.

מיכל שיר סגמן: אז אנחנו עכשיו נהפוך בשבילכם את השולחן.

מיכל שיר סגמן: וגם את השולחן שלכם אם צריך.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: משרד הרווחה, טל אדיב.

טל אדיב: קודם כל שלום ונעים מאוד.

טל אדיב: שמי דוקטור טל אדיב, אני הפסיכיאטרית הראשית של משרד הרווחה.

טל אדיב: נתחיל קודם מענין חשוב שבעיני הוא חשוב להציג, משרד הרווחה הקים לפני שנה ועשרה חודשים מערך בריאות חדש, מתוך התהליך הזה קמה עמדה, אני נכנסתי לתפקיד לפני כמעט חצי שנה כך שגם בתוך המשרד נעשים מאמצים גדולים כדי לקדם את כל נושא בריאות הנפש.

טל אדיב: אני רוצה להתייחס לנושא שעלה קודם לגבי הוועדה הבין משרדית, אני חושבת שדוקטור יובל רווה, אני יכולה לומר שאני והוא בחודשים האחרונים עובדים ושוקדים והופכים שולחנות ומתריעים ומקדמים - - -

מיכל מרים וולדיגר: איך צרכן הקצה רואה את זה, אתם יושבים ומדברים, בסוף הצרכן קצה לא רואה את הדבר הזה, הוא מקבל חושך, אין כלום, אין מענים, אין תשובות, אין פתרונות.

טל אדיב: קודם כל אני איתך, והדבר השני הוא שתהליכים לא קורים לא בחודש ולא בחודשיים, אנשים נכנסים לתפקידים הם מתחילים להניע דברים.

טל אדיב: הדברים על השולחן, אנחנו מתעסקים בהם כל יום כל הזמן.

טל אדיב: שנינו כרופאים, אני יכולה להגיד בריאות ורווחה כי שנינו פסיכיאטרים, שנינו כרופאים מרגישים גם בקצה את העומס הגדול, אנחנו מתעסקים בו יום יום עד שעות הלילה הקטנות, אנחנו מודעים ואנחנו גם נותנים מענה גם ברמה האישית.

טל אדיב: זאת נקודה אחת.

טל אדיב: העובדה שיש מערך בריאות ויש רופאה פסיכיאטרית ראשית, אני חושבת שזה מגדיר עד כמה הנושא הזה על השולחן ועד כמה אנחנו עושים עבודה כדי לשנות את המציאות כי המציאות מאוד מאתגרת.

מיכל מרים וולדיגר: אני חייבת להגיד לך, לי קשה באוזן, סליחה שאני תוקפת כל הזמן אבל אני מרגישה שאני עושה את העבודה שלי.

מיכל מרים וולדיגר: כי אחרת לא הייתי עושה אם הייתי שותקת.

מיכל מרים וולדיגר: אני פניתי בשאילתא לשר הרווחה בענין מעון נעול לילדים עם תחלואה מורכבת, משולב, ואמר לי על דוכן הכנסת, מיכל, הגענו להסכמה עם דימונה והכשרנו שטח והכל טוב ויפה, והיום התברר לי, ואולי אני לא יודעת נכון, שזה לא ככה, זה לא יהיה לתחלואה משולבת, כי העירייה לא מוכנה, היא לא מוכנה ילדים עם תיקים פליליים, בקיצור הפכו את זה לאט לאט למעון הרבה יותר רך והרבה יותר קל ממה שהיה צריך להיות.

מיכל מרים וולדיגר: כלומר מבטיחים אומרים ובסוף לא מקויים שום דבר או מקויים משהו אחר לגמרי.

מיכל מרים וולדיגר: לדבר זה טוב, זה נורא נחמד וזה חשוב לפעמים, אבל אני בעיני רואה, תשעה חודשים אני בכנסת, אני רואה בעיקר דיבורים, אני בקושי רואה שינוי בשטח.

מיכל מרים וולדיגר: אז נכון, תהליכים לוקחים זמן אבל צריכים לראות, אם נשווה את זה לבניית בנין אז צריכים לראות לאט לאט שהוא מתרומם, זה לא מתרומם וזה לא זז לשום מקום.

מיכל מרים וולדיגר: ואנחנו בתוך קורונה.

טל אדיב: באופן נקודתי לגבי השאילתא, אין לי תשובה כי אני לא מכירה את הנושא, אנחנו נחזור עם תשובה יותר פורמאלית.

טל אדיב: אין לי מה לומר, אנחנו מסכימות לגבי העשייה, אנחנו אנשי עשייה.

מיכל שיר סגמן: מה זה עוזר לנו, אתם המשרד שאמון על הדבר הזה ולהסכים איתנו לא עוזר לנו, מה לעשות, לא עוזר.

מיכל שיר סגמן: אני לא מחפשת שתסכימי איתי, אני מחפשת שתעשי.

טל אדיב: קודם כל הוקם מערך בריאות, בעיני זאת עשייה אדירה.

טל אדיב: להכניס מערך בריאות לתוך משרד הרווחה בעיני זאת עשייה גדולה, מערך שהולך ונבנה ומערך עם אנשי מקצוע.

מיכל שיר סגמן: אולי זה יעזור לנו במשבר הקורונה הבא.

טל אדיב: זה מאוד משמעותי.

טל אדיב: נקודה שניה, ויושבת איתנו נציגה שיכולה גם היא לפרט מה נעשה בחודשים האחרונים מטעם משרד הרווחה.

משה אבוטבול: אני אמשיך את הדברים של טל, אני מאגף שח"ה שמתעסק לא בקצה אלא על כל הרצף.

משה אבוטבול: אנחנו לפני מעל שנה בנינו תוכניות למענים לילדים בקהילה וקיבלנו בקיץ האחרון כ-20 מיליון שקלים מהאוצר לתוכנית שבנינו הרבה קודם והיא באה אחרי שהיה תקציב לאיתור בני נוער בסיכון.

משה אבוטבול: כל התוכנית נבעה מהמקום של איתור ילדים ובני נוער חדשים שנכנסו למצוקה בזמן הקורונה ולתת מענים.

משה אבוטבול: היה חלק שדיבר על איתור, הוא פעל כחצי שנה ונגמרו שם התקציבים.

משה אבוטבול: פעלנו לפי התקציבים שניתנו לנו וזה היה שייך לאגף צפון שהפעיל את - - -

מיכל שיר סגמן: אני מרגישה לרגע שאני מנהלת פה דיון בגוואטמלה.

משה אבוטבול: תנו לי לסיים את הדברים שלי.

משה אבוטבול: אנחנו ביולי, ברגע שקיבלנו ביולי אוגוסט את האישור התקציבי להפעיל תוכניות מענים בקהילה שעבדנו עליהם המון, גם ברמה של להגמיש את הבירוקרטיה המשרדית ולקבל לתוך המסגרות שלנו ילדים ובני נוער שהם לא רשומים ברווחה, זה קריעת ים סוף בתוך המשרדים ועשינו את זה והצלחנו להגמיש לא רק את היכולת לתת מענים - - -

מיכל שיר סגמן: מה זה זיהוי, זיהוי זה משרד החינוך, זיהוי זה 105 שמתריעים.

מיכל שיר סגמן: יש כלים לזיהוי.

משה אבוטבול: מי שמקבל מענים ברווחה, זה לא ענין של זיהוי, מי שמקבל מענים ברווחה, אני מדברת על לקבל מענים ברווחה, בדרך כלל צריך להיות רישום ברווחה, אנחנו התגברנו על הדבר הזה כדי שלא תהיה בירוקרטיה ונוכל תת מענים באותו רגע לילדים שאותר צורך.

משה אבוטבול: וקמו קרוב ל-180 מענים כאלה מאז הקיץ האחרון שרשויות הרווחה הקימו, קיבלו את התקציבים לפי קריטריונים, אחוז הניצול אני חייבת להגיד התקציבי הוא נמוך היה בגלל שהאוצר אפשר לנו לנצל עד סוף 2021, חלק מהרשויות ויתרו על התקצוב כי לא הצליחו, צריך להעמיד פה כוח אדם ובעיית כוח האדם היא מאוד קשה, אבל עכשיו לפני כחודש האוצר אפשר לנו להמשיך לנצל תקציבים בשנת 2022 אז אני מאמינה שהתקציבים האלה ינוצלו כי אנחנו גם נגמיש אותם עוד יותר כי אנחנו מודעים למצוקה, אבל אני חייבת לנצל בהמשך לדברים הקודמים בענייני כוח אדם המצוקה של הרשויות המקומיות בגיוס עובדים סוציאליים גם למענים קיימים במועדוניות שאף פעם לא היתה מצוקה, קשה להשיג עובדים סוציאליים - - -

מיכל שיר סגמן: אבל לא יתכן שמשרדי ממשלה נשמעים בדיוק כמונו וכמו הגורמים שיושבים פה.

מיכל שיר סגמן: אתם הגורם שצריך לפתור את העניינים, אתם לא יכולים להתלונן.

מיכל שיר סגמן: העשייה וכוח השינוי נמצא אצלכם.

משה אבוטבול: אני מציגה מה עשינו ומה אנחנו עושים.

מיכל מרים וולדיגר: לא, להגיד שיש בעיה לגייס עובדים זה לא מיכל ואני יכולות לשנות את זה, מי שיכול לשנות את זה זה אתם, אז אני לא יודעת אם זאת את או משרד הבריאות או משרד האוצר, האוצר, זה תמיד בסוף מגיע לאוצר.

מיכל מרים וולדיגר: אבל הם צריכים לדפוק, שר הרווחה צריך לדפוק על השולחן ולהגיד אני לא זז עד שהאוצר לא נותן לי כסף.

מיכל מרים וולדיגר: אז להגיד לנו פה עכשיו יש לנו בעיה עם לאייש תקנים, זה מה שאנחנו אומרות פה, את לא יכולה לחזור אחרינו.

משה אבוטבול: עדיין אני אומרת שלמרות כל הקושי הזה 180 תוכניות קמו, עוד קבוצות טיפוליות שגם חילקנו לרשויות המקומיות, גם שמה אחוז הניצול היה נמוך אבל השנה הם ימשיכו לנצל את התקציבים וזה שני דברים גדולים במצוקה כזאת.

משה אבוטבול: וענבל חרמוני הדגישה את הענין של מצוקה ועושים עם זה, זה לא שלא עושים ומנסים לתקוף את הבעיה, את הקושי בגיוס כוח אדם.

מיכל שיר סגמן: תודה.

מיכל שיר סגמן: אני חייב לעבור למשרד האוצר.

מיכל שיר סגמן: אני מתנצלת, פשוט הדיון חייב על פי תקנון הכנסת להסתיים בעוד חמש דקות.

מיכל שיר סגמן: אני אשמח לקבל את משרד הרווחה, אני אשמח לקבל את כל התוכניות שהוקמו ואלה שהופסקו.

מיכל מרים וולדיגר: אלה שהוקמו, נתונים כמה מהם בוצעו ואיך בוצעו.

מיכל שיר סגמן: כן.

מיכל שיר סגמן: משרד האוצר בבקשה, כמה שווים בכסף חיי ילד.

מיכל שיר סגמן: אוהד, הקפצנו אותך, מילה טובה למשרד האוצר, אנחנו הקפצנו אותם מעכשיו לעכשיו וקיבלנו מענה מהיר, אז תודה.

מיכל שיר סגמן: כרגע אתה נמצא בחדר של אנשים שמאוד כועסים עליכם, כולל אני, אז מעבר לעובדה שאתה תדבר איתנו על השכר של העובדות הסוציאליות ובכלל, אני רוצה לקבל גם מענה על התוכניות שאושרו וטרם קיבלו תקציבים, מערכת שלמה שנמצאת בקריסה ולא נותנת מענה לבני נוער.

מיכל שיר סגמן: אנחנו רואים עליה כל כך חדה בדיכאונות בחרדות בפגיעות עצמיות, שזה כבר הפך להיות ענין של, זה כבר לא ענין של שוליים, זה כולם, זה פשוט כולם.

אוהד אלקריף: אני אעשה סדר.

מיכל שיר סגמן: בבקשה.

מיכל שיר סגמן: ובבקשה לנסות לא למרוח אותנו, אני יודעת שפשוט משרדי ממשלה יש להם נטיה כזאת.

מיכל שיר סגמן: לא אתה אישית חלילה, למשרדי הממשלה בכללי.

אוהד אלקריף: אני אישית לא ואגף שכר עוד יותר לא.

אוהד אלקריף: אז אני אסביר.

אוהד אלקריף: אני אוהד, אני מאגף שכר במשרד האוצר, אנחנו אמונים על תשלומי השכר או מדיניות השכר של עובדי המגזר הציבורי ובכללם העובדים הסוציאליים ועוד אוכלוסיות שרלוונטיות לנושא הדיון שלכם.

אוהד אלקריף: ואני אומר כך, אנחנו בעובדים הסוציאליים ספציפית נמצאים בישורת האחרונה להסכם מאוד משמעותי שאנחנו מאמינים שישנה את השירות הסוציאלי וישפר אותו בצורה שלא נעשתה.

מיכל שיר סגמן: מה זה ישורת אחרונה, מתי זה אמור להיכנס לתוקף?

אוהד אלקריף: בגלל שענבל נמצאת אצלכם היא תמיד תוכל להעיד שאנחנו אחרי - - -

ענבל חרמוני: אני אמרתי שזה נמרח הרבה זמן אוהד.

ענבל חרמוני: זה מה שאמרתי ושאי אפשר כשגם כשמגיעים להסכמות חודשים אחר עוד אין דד ליין של סיום.

ענבל חרמוני: זה מה שאמרתי והעובדות ממשיכות - - -

מיכל שיר סגמן: זה נאמר אחרי שאני שאלתי.

ענבל חרמוני: והעובדות ממשיכות לנטוש, בגלל זה העלו אותך.

מיכל שיר סגמן: ענבל תודה.

אוהד אלקריף: תנו לי רגע להתייחס.

מיכל שיר סגמן: אגב אוהד גם אני הגשתי שאילתא לפני חודשיים בנושא הזה, טרם קיבלתי תשובה ממשרד האוצר.

אוהד אלקריף: אני לא מכיר פניה אבל אני אעשה, אני אסביר.

אוהד אלקריף: השינוי שאנחנו הולכים לעשות במודל השכר של העובדים הסוציאליים הוא מאוד משמעותי.

מיכל שיר סגמן: אוהד, אנחנו מכירים אותו, גם מכירים אותו כאן בחדר, אני שאלתי על זמנים, אני חייבת לסיים את הדיון, אני רוצה לדעת מתי.

מיכל שיר סגמן: יש לך תשובה מתי זה נכנס לתוקף?

אוהד אלקריף: זה לא תלוי רק בי.

מיכל שיר סגמן: אז במי זה תלוי?

אוהד אלקריף: המתי הוא כאשר אנחנו נסיים את שלב הניסוחים.

מיכל שיר סגמן: במי זה תלוי?

אוהד אלקריף: זה תלוי בנו ובארגון העובדים הסוציאליים.

מיכל שיר סגמן: אז הנה שניכם פה.

ענבל חרמוני: אנחנו מוכנים להתפנות ל-24/7 ואתה יודע את זה אוהד.

אוהד אלקריף: אני לא חושב שהבעיה שלנו היא הזמנים ענבל, ואני גם לא חושב שזה - - -

ענבל חרמוני: אנחנו באיחור של חמישה חודשים ואני לא מצליחה לשמוע מכם התחייבות לסיום, ועלה פה בדרך אגב, אבל זה חשוב.

ענבל חרמוני: סיום, מתי מסיימים.

מיכל שיר סגמן: ענבל תני לו לדבר.

אוהד אלקריף: הנוסח אצלך, את מוזמנת לחתום עליו וההסכם גמור.

אוהד אלקריף: זה יקח לך - - -

ענבל חרמוני: אבל ההסכם לא מדוייק להסכמות ואין דבר כזה שלא תהיינה לכם הערות ועדיין צריך לסיים את זה.

אוהד אלקריף: אז זה תהליך שצריך לעשות אותו.

אוהד אלקריף: מבחינתנו הנוסח אצלך, את מוזמנת לחתום עליו וזה יגמר תוך 24 דקות.

ענבל חרמוני: אתה מוזמן לחתום על הנוסח עם ההערות שלנו וזה יגמר תוך אפילו פחות מ-24 דקות.

ענבל חרמוני: אוהד, אתה יודע יפה מאוד, זה עלה פה כשאלה, אני לא התכוונתי להעלות את זה בכלל שתדע לך, אבל חברות הכנסת מקשרות בין המצב הגרוע של בריאות הנפש בצדק של ילדים ונוער לבין הנטישה של העובדות, שדרך אגב החמירה בשנה וחצי האחרונות.

מיכל שיר סגמן: ענבל, זה לא נושא הדיון.

מיכל שיר סגמן: חשוב אבל לא נושא הדיון.

אוהד אלקריף: אני רוצה להתייחס.

אוהד אלקריף: אז ברור שיש פה תהליך שצריך לסיים אותו, אנחנו נסיים אותו בהקדם האפשרי, אנחנו מפנים את זמננו לנושא ומקדישים לו את רוב הזמן שלנו - - -

מיכל שיר סגמן: אוהד סליחה שאני קוטעת אותך - - -

אוהד אלקריף: אבל שניה, תנו לי להתייחס, וזה בעובדים הסוציאליים באופן שלדעתנו יעשה שינוי.

אוהד אלקריף: אנחנו בהחלט גם מתנפלים על אוכלוסיות נוספות שרלוונטיות לתחום הטיפול שלכם, אנחנו בהחלט רוצים לקדם שינויים באוכלוסיית הפסיכולוגים בשירות הציבורי, הפסיכולוגים הקליניים והפסיכולוגים החינוכיים, פסיכולוגים במערכת הבריאות ויתר האוכלוסיה הזאת.

אוהד אלקריף: אנחנו מסתכלים על עולם כפרי הנוער ומל"י, המפעל להכשרת ילדי ישראל, המעונות לילדים במצורה, וגם שם אנחנו מתכוונים לעשות שינויים במודל השכר באופן כזה שיאפשר לנו להביא עובדים טובים יותר ולהחזיק אותם לזמן ארוך יותר ולתת להם כלים להתמודדות עם המשימות המאוד חשובות שיש להם.

אוהד אלקריף: לאור קוצר הזמן אני אעשה סיכום.

אוהד אלקריף: אגף שכר מסתכל על כל האוכלוסיות הרלוונטיות לטיפול בקבוצת האזרחים שאתם מדברים עליהם.

אוהד אלקריף: עם העובדים הסוציאליים אנחנו בישורת האחרונה, יש פה תהליך שענבל הובילה בשנים האחרונות, הוא מאוד משמעותי, אנחנו הצטרפנו אליו ואנחנו לא עוצרים רק שם.

אוהד אלקריף: אנחנו בפסיכולוגים בשיח כדי לעשות שם שיפור - - -

מיכל מרים וולדיגר: רק בשיח ממאי, טוב עזוב.

אוהד אלקריף: אנחנו מקדמים שינוי במבנה השכר בכפרי הנוער, מקדמים שינוי במל"י, אני חושב שבזה אנחנו מסתכלים על כל האוכלוסיות הרלוונטיות ובהחלט נעשה את זה.

אוהד אלקריף: השינויים שאנחנו רוצים לעשות הם שינויים משמעותיים, הם לא מדבקות ופלסטרים, ושינויים משמעותיים אורכים זמן.

מיכל מרים וולדיגר: העברתם את הכסף למשרד הבריאות על התוכנית התערבות?

אוהד אלקריף: יש פה תהליכים תרבותיים שצריכים לשנות.

מיכל שיר סגמן: אוהד עצור.

מיכל שיר סגמן: כשאומרים לי תהליכים תרבותיים אני מתחילה, אני לא מקבלת את זה, אני לא מקבלת את זה, אני מתנצלת, אנחנו שנתיים בתוך משבר חריף.

מיכל שיר סגמן: איכפת לי מהעובדים הסוציאליים ואיכפת לי מהפסיכולוגים ואיכפת לי גם מהפסיכיאטרים, איכפת לי פשוט יותר מבני הנוער.

מיכל שיר סגמן: מה לעשות, איכפת לי יותר.

מיכל שיר סגמן: כשאני מנהלת דיון כזה כשאני מקבלת פניות של הורים ואגב אין לך מושג כמה הורים צופים בנו כעת, ואותו הורה שקיבל טלפון ממוקד 105 שאומר לו שהילד שלו נמצא בסכנה של פגיעה עצמית, ילד נורמטיבי, ילד ממוצע נקרא לזה, והוא מתחיל להשתגע ולחפש מי יכול לעזור לו ואומרים לו אין, ואתה מתחיל לדבר איתי על תהליכים, על תוכניות שכבר אושרו, אבל הכסף לא עבר, כשאתה מדבר איתי על תוכניות ועל הסכמים - - -

אוהד אלקריף: זה לא התחום שלי.

מיכל שיר סגמן: גיוס של כוח אדם זה כן אתה כי אתה אחראי על השכר שלהם מה לעשות.

אוהד אלקריף: בסדר, אבל כל עולם התוכניות שאושרו ולא תוקצבו זה לא מגרש המשחקים שלנו.

אוהד אלקריף: אני בעולם השכר אומר כזה דבר - - -

מיכל שיר סגמן: אבל בסוף בן אדם רוצה להביא את הילד שלו, חוויתי את זה, אני לא האמנתי, אני אמרתי אז מה הבעיה, אז תפנו.

מיכל שיר סגמן: אני חיפשתי, לא אותו הורה, עשיתי ממש שירות לאותו הורה, אני חיפשתי, אין.

מיכל שיר סגמן: אין.

מיכל שיר סגמן: ויש משפחה בבית שיושבת עם ילד שרוצה לפגוע בעצמו, המשפחה מפסיקה לעבוד, אחים אחרים נפגעים, כולם שם בחרדה בנוסף לילד שנמצא בדיכאון ובחרדה, ואין כוח אדגם וזה קורה עכשיו וזה קורה בצורה רחבה לא בשוליים והפתרון צריך לבוא אתמול.

מיכל שיר סגמן: ולכן הבקשה שלנו היא תשימו לב שאין עוד חצי שנה, אין עוד כמה חודשים, אין.

מיכל שיר סגמן: הלוואי והייתי יכולה להגיד לך, אתה יודע מה, תמשיכו בעבודה הטובה, כל הכבוד, קחו את השנה הזאת תפתרו את העניינים.

מיכל שיר סגמן: אין לי לתת לך את זה.

מיכל שיר סגמן: הבעיה היא עכשיו, תחשוב שעכשיו דופקים לך בדלת על המענקים לעצמאיים, תשחרר קודם תזדכה אחר כך, כמוש אמרתי בקדנציה הקודמת על נושא כספים של עסקים.

מיכל שיר סגמן: אין.

מיכל שיר סגמן: זה קורה עכשיו, צריך אותך עם פתרון עכשיו למען הילדים האלה.

אוהד אלקריף: אני חושב שהתשובה שלנו מאוד ברורה, התשובה שלנו היא שאגף שכר נמצא בכל מקום ובכל אוכלוסיית עובדים ומנסה לעשות שינוי.

אוהד אלקריף: כשאני התכוונתי תהליכים תרבותיים לא התכוונתי לאיזה שהוא משהו כדי למסמס או למרוח, התכוונתי להגיד שבעולם השכר בסוף זה ענין של תהליך שינוי שמצריך מהעובדים שהם השותפים שלנו לתהליכים האלה גם שינוי אצלם.

אוהד אלקריף: אנחנו רוצים לעשות שינויים שישפיעו, לא שינויים שיבואו בדמות עוד איזה שהוא פלסטר כזה או אחר שבקושי עוצר את הדימום, רוצים לעשות שינוי בדמות השינוי שאנחנו אמוריים לסיים עם העובדים הסוציאליים, שינוי בסיסי מבני - - -

מיכל שיר סגמן: אני מבינה.

מיכל שיר סגמן: אני רוצה לוחות זמנים, אני מתנצלת, משמר הכנסת כבר בא לפנות אותנו.

אוהד אלקריף: עוד משפט, בעולם השכר צריך שותפים, העובדים ונציגויות העובדים.

אוהד אלקריף: אז ממצאנו פרטנרים מעולים בעובדים הסוציאליים, אנחנו עובדים עם הפרטנרים האחרים שלנו בגזרות האחרות וכשאני אומר תהליך התהליך הוא גם מבחינתם להבין שהשינוי המיוחל יגיע רק אם נצליח להשלים את השינויים המבניים האלה.

מיכל שיר סגמן: בינתיים אבל הילדים נופלים בין הכיסאות.

אוהד אלקריף: אנחנו מנסים לייצר ראיה כוללת של כל האוכלוסיות הרלוונטיות ולכן לא עצרתי רק בעובדים הסוציאליים.

מיכל שיר סגמן: אני מבינה הכל, אני שוב חוזרת - - -

אוהד אלקריף: וקידמנו הסכמות ואנחנו מקדמים הסכמות עם הפסיכולוגים, עם עובדי כפרי הנוער - - -

מיכל שיר סגמן: אוהד, אני מבינה הכל, אני רוצה זמנים.

אוהד אלקריף: בעולם השכר אני לא יכול לתת לך זמנים כי זה לא דברים שתלויים בי.

מיכל שיר סגמן: הבנתי.

מיכל שיר סגמן: אז ילדים, מה שאתה בא ואומר לי ולהורים שצופים בנו, זה תמשיכו להמתין, מקווים שתצליחו למצוא פרטי ב-2,000 שקלים לדקה, אין שום בעיה, אני מבינה את מה שאתה אומר לי, שזה יהיה המסר.

מיכל שיר סגמן: אתה מדבר איתי על תהליכים, אתה מדבר איתי על תוכניות, אתה מדבר איתי על הבנות, אני לא מבינה.

מיכל שיר סגמן: אני מבינה שברגע זה יש ילדים והורים שצופים בנו ואין להם פתרון.

מיכל שיר סגמן: זה מה שאני מבינה.

מיכל שיר סגמן: וההורים האלה צופים בך עכשיו.

מיכל שיר סגמן: חיי אדם.

מיכל שיר סגמן: זה מה שאתה רוצה שאני אגיד לך שאני אבין את התהליכים, אני לא מבינה את התהליכים.

מיכל שיר סגמן: תמצא לזה פתרון.

מיכל שיר סגמן: ואני רוצה תשובות.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: הדיון הזה ננעל.

מיכל שיר סגמן: מסקנות הוועדה, להביא את התוכנית הדחופה שעניינה הקמת עשרה מרכזי התערבות במשבר, לטיפול בילדים ובני נוער.

מיכל שיר סגמן: הוועדה קוראת שלא לכלול תוכנית זאת בתוכנית הלאומית, מהלך שעלול לעכב את הקמת מרכזי ההתערבות במשבר לילדים ובני נוער.

מיכל שיר סגמן: למשרד הבריאות, למשרד הרווחה, למשרד החינוך ולמרכז השלטון המקומי.

מיכל שיר סגמן: הוועדה קוראת לחזק את המענים הקיימים בכל המשרדים.

מיכל שיר סגמן: למשרד האוצר, הוועדה קוראת לחתום על הסכם השכר עם איגוד העובדים הסוציאליים לאחר שהצדדים הגיעו לסיכום בנושא הזה.

מיכל שיר סגמן: למשרד הרווחה והביטחון החברתי, הוועדה מבקשת לקבל לשולחנה פירוט של 180 התוכניות שהזכירה נציגת המשרד בדיון.

מיכל שיר סגמן: כשמדובר על פיקוח נפש אני לא אקבל פה אדישות, אני דורשת תשובות ואני רוצה אותן עד שבוע הבא מכל משרדי הממשלה הרלוונטיים.

מיכל שיר סגמן: רווחה, חינוך שלא הספקנו לדבר איתם, בריאות וכן גם משרד האוצר.

מיכל שיר סגמן: ותהליכים מבניים על בעיה שקיימת כבר שנתיים, אנחנו רואים את העליה החדה, במצוקות הנפשיות של בני הנוער ובמחסור בכוח אדם ובמענים להורים ולילדים, זה לא יתקבל בוועדה הזאת.

מיכל שיר סגמן: אני לא אקבל פה אדישות.

מיכל שיר סגמן: אנחנו לא מדברים פה על איזה שהוא פרט טכני, אני רוצה תשובות והוועדה הזאת תעמוד על לקבל את התשובות ואם צריך להפוך שולחן אנחנו נהפוך שולחן.

מיכל שיר סגמן: הבנתי.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה, הדיון נעול.