ועדת הבריאות, כנסת 24, פרוטוקול מספר 92, 2022-02-22 12:00

עידית סילמן: שלום לכולם, אני מתכבדת לפתוח את ישיבת ועדת הבריאות.

עידית סילמן: היום כ"א באדר א' התשפ"ב, 22 בפברואר 2022.

עידית סילמן: על סדר היום: בריאותם הפיזית והנפשית של חוסים בהוסטלים בעקבות פרשת ההתעללות במעון לחוסים בני ציון, ובכלל דברים שקיבלנו לאורך זמן בוועדה.

עידית סילמן: נעשה דיון גם בוועדת העבודה והרווחה בנושא, כאן אנחנו רוצים לתת את ההיבט הנפשי והבריאותי הפיזי של החוסים.

עידית סילמן: נמצאת איתנו גם מנכ"לית משרד הרווחה וכן גורמים מקצועיים מתוך המשרד, משרד הבריאות ומשרד הרווחה בזום.

עידית סילמן: אנחנו תכף נראה לשמוע אותם ומשתתפים נוספים.

עידית סילמן: אני רק אומר שלפי סעיף 120 לתקנון אנחנו נוכל להוריד מהפרוטוקול חלקים מתוך הדיון בהקשר של חוסים וחסרי ישע, במידה ויהיו כאלה.

נועה בן שבת: במידה ונדרש לכך.

עידית סילמן: אני רוצה לפתוח עם מנכ"לית משרד הרווחה שנמצאת איתנו כאן בזום, סיגל מורן, היא נמצאת בסיור כרגע ועולה אלינו.

עידית סילמן: היא תציין את שורת הצעדים שנעשים היום בתוך המשרד.

עידית סילמן: סיגל, בבקשה.

סיגל מורן: תודה רבה על ההזדמנות.

סיגל מורן: אני בקריית שמונה בסיור במרכז תעסוקה מקסים לאנשים עם מוגבלויות.

סיגל מורן: אני אגיד בקצרה כי היינו בדיון ארוך בוועדת העבודה והרווחה.

סיגל מורן: אני אומר שאנחנו כמו רבים אחרים וכמובן ההורים, עדיין לא מתאוששים מהאירועים הנוראיים שהיו בבני ציון.

סיגל מורן: אנחנו עסוקים מאוד בשורה ארוכה של פעולות, קודם כל בבני ציון שם אנחנו מתמקדים, נדמה לי שהפעולות שעשינו עד היום ידועות.

סיגל מורן: הוצאנו את המפעיל, החלפנו את הניהול, נכנסנו לנעלי הניהול, כרגע אנחנו מפעילים את המעון בימים האלה.

סיגל מורן: אנחנו נמצאים בשלבים של בחירת מפעיל חדש שאנחנו מאמינים ובטוחים שייקח את המעון הזה ויהפוך אותו למקום ראוי, בטוח ומוגן עבור הדיירים.

סיגל מורן: אין ספק שאחד התחומים שדרושים בהם שיקום זה המרפאה בבני ציון, דוקטור שגית ארבל תוכל לפרט על העניין הזה.

סיגל מורן: אני מאמינה שתוך זמן קצר נוכל לדבר על תוצאות.

סיגל מורן: חשוב לי לומר שיש הרבה מאוד רבדים של פעילות גם ברמת המשרד, אנחנו כמובן גם בהפקת לקחים עמוקה בתוך המשרד.

סיגל מורן: אמרתי בכל הזדמנות שאת המשבר הזה אנחנו לא נבזבז, אנחנו פועלים בשורה ארוכה של צעדים.

סיגל מורן: אי אפשר לשנות את הכל ביום, אבל כבר השבוע אנחנו הולכים לפרסם נהלים חדשים במגוון תחומים, וועדות בדיקות, נהלי צפייה במצלמות, נוהל אירועים חריגים ועוד.

סיגל מורן: עשינו רביזיה על כל הנהלים בכדי לצמצם את הסיכויים שאירועי אלימות מכל סוג שהוא יישנו.

סיגל מורן: אני משוחחת כל הזמן עם המון הורים ואני אומרת לכולם שלצערי אני לא יכולה להתחייב ששום אירוע לא יקרה בשום מקום, אני יכולה להתחייב שאנחנו עושים את כל מה שאנחנו יכולים בכדי לצמצם את הסיכויים שזה יקרה.

סיגל מורן: חשוב לי לומר עוד נקודה אחת.

סיגל מורן: בהיבט של ההורים בבני ציון, בעזרת הקואליציה לטראומה הצענו לכל ההורים בבני ציון ליווי ומתקיימות קבוצות תמיכה להורים כדי לנסות לעזור להם מעבר להיבטים הפרקטיים שאיתם אנחנו עומדים בקשר, לעזור להם להתמודד עם התחושות המאוד קשות שהם מסתובבים איתן מאז שהאירוע הזה נודע לנו.

סיגל מורן: אנחנו נמשיך ללוות את המעון באופן צמוד, אני באופן אישי אמשיך ללוות את המעון באופן צמוד גם אחרי שייכנס המפעיל החדש.

סיגל מורן: נראה לי שבשלב זה נמצאים פה עוד אנשי המקצוע של המשרד, הם יוכלו להרחיב כמובן לגבי שאר ההיבטים.

עידית סילמן: צריך לומר שמה שראינו, המראות האחרונים בבני ציון היו מאוד קשים.

עידית סילמן: המענה, הפיקוח, אנחנו יודעים שמהרגע שהמדינה החליטה להוציא את זה למיקור חוץ הוא לא רק חסר וחלקי, הוא לא קיים בהרבה מההיבטים שלו.

עידית סילמן: בסופו של דבר האוכלוסיות סובלות מהזנחה שלנו כמפקחים ומחוקקים, וגם מבחינת כשירות הצוותים, המטפלים הרפואיים שנמצאים שם, בטח בנושאים של פגיעה אלימה, פיזית או נפשית במי שהכי זקוקים לנו ברגעים הקשים שלהם, זו פגיעה נוראית.

עידית סילמן: אני רוצה לשמוע את גלית קרנר שנמצאת איתנו בזום מכיוון שהיא צריכה לרדת יחסית מוקדם, היא מייצגת קבוצות גדולות של הורים ומסייעת להם בהתנדבות עצומה.

עידית סילמן: גלית הייתה כאן גם בוועדה הקודמת.

עידית סילמן: אני חייבת לומר שכינסתי דיון וועדה למרות שידעתי שכבר התכנס דיון וועדה אחד.

עידית סילמן: רצינו לדבר גם על ההיבטים היותר בריאותיים, פיזיים ונפשיים, וגם רצינו להביא כאן את האמירה והעובדה שכנסת ישראל לא עוברת על זה בשתיקה.

עידית סילמן: אנחנו לא מוכנים לראות מראות כאלה ולקבל את מה שאנחנו מקבלים ממשפחות שמרגישות שהיקר להן מכל הוזנח או הופקר, ובנוסף לומר את האמירה שאנחנו כמחוקקים, היחס של החברה לחלשים שבה, לחסרי הישע, לאלה שזקוקים לנו, היא מעידה על הכלל.

עידית סילמן: זה המעט שמכיל את המרובה ואם בו אנחנו לא נהיה טובים ולא נפיק לקחים על מנת להשתפר ולהיות הכי טובים שאפשר, אז מה לנו כי נלין.

עידית סילמן: זה מעיד על כולנו וזו אחת החולות והצרות הרעות.

עידית סילמן: בזה אנחנו נדרוש ונרצה להשתפר.

עידית סילמן: שמו כאן סכום כסף גדול, אבל צריך לראות שהוא מגיע ליעדו ושהתוכנית מתקיימת ובאה לידי יישום, לא רק בוועדת העבודה והרווחה אלא גם וועדת הבריאות תפקח על זה ותוודא, כי אנחנו לא ניתן למראות כאלה לחזור.

עידית סילמן: מי שיעשה דבר כזה פעם נוספת, דעו לכם שאנחנו נגיע, נעשה ביקורות פתע, אני וכל חברי הוועדה.

עידית סילמן: אנחנו נדפוק על הדלת, נפתח וניכנס כדי לראות מה קורה, אנחנו גם נשאל את החוסים איך הם מרגישים.

עידית סילמן: מפה אני רוצה להגיד לכולם שכל מי שחושב שהיקר לו מכל נמצא בסכנה, במשבר או שלא מתייחסים אליו טוב, יש כאן את הטלפון שלי ואת הטלפון של הוועדה, תכתבו לנו ואנחנו נכתת רגלנו ונלך לבדוק.

עידית סילמן: לא תקרה מציאות כזאת, כל מי שיושב אי שם במוסדות צריך להבין שהוא תחת פיקוח שלנו ותחת העיניים שלנו, אנחנו נחמיר ענישה עם מקרים כאלה.

עידית סילמן: גלית, בבקשה.

גלית קרנר: תודה רבה עידית, אנחנו ננסה להיות ממוקדים.

גלית קרנר: הדברים שאמרת נכנסים ללב כל ההורים שאני מייצגת, אני חושבת שזו עבודה ראויה שלכם ויש תחושה שאחרי עשרות שנים, זה מה שאני שומעת מאותם הורים, פעם ראשונה יש הרגשה שמישהו יושב בכנסת ואכפת לו מהילדים שלהם ומהצעדים שננקטים.

גלית קרנר: הדרך עוד ארוכה ואני רוצה לומר מספר דברים.

גלית קרנר: אנחנו מודים גם לגברת סיגל מורן שנכנסת ומנסה לעשות מה שהיא מבינה ויכולה כדי לרענן את השורות, אבל זה לא מספיק.

גלית קרנר: למשל אתמול הוצאתי פנייה בשם וועד המשפחות של מעון בני ציון אל משרד הרווחה.

גלית קרנר: אפרופו השקיפות ושינוי הגישה, הם מבקשים להיות חלק או לפחות להישמע בתהליך הבחירה של המפעיל החדש.

גלית קרנר: קרו כאן אירועים קשים שאנחנו ממש מקווים ומייחלים שהם לא יקרו, אבל על מנת שהם לא יקרו הדבר הראשון שכל מי שעוסק בתחום צריך להבין זה שהעיניים הכי טובות והלב הכי נכון זה של ההורים.

גלית קרנר: יש וועד של הורים מקסימים ואכפתיים שמייצגים את כלל המשפחות שפנו אליי ומבקשים שיזמנו אותם לפגישה, לפחות נוכל לומר את דברינו - - -

עידית סילמן: גלית, אני רוצה לשאול האם ההורים והמשפחות מקבלים סיוע וטיפול מגורמי הבריאות והרווחה?

עידית סילמן: הם מקבלים סיוע נפשי כדי להחזיק את עצמם ואת ילדיהם בכל התהליכים האלה?

עידית סילמן: אגב, לא רק מי שהתעללו בו או מצאו מקרה כזה או אחר, בשוטף, מה היום משפחה מקבלת בשוטף כדי שהיא תחזיק מעמד במציאות הלא פשוטה הזו?

גלית קרנר: אני לא יודעת איך זה עובד בפועל מבחינת היעילות של התהליך, אבל כמו שסיגל אמרה נפתח צוהר לטיפול גם במשפחות, ואני יודעת מלקוחות שלי, חלק מהם הורים לילדים שנפגעו והתעללו בהם, שגם בילדים עצמם מטפלים עכשיו.

גלית קרנר: ספציפית לנושא השיקומי, תהליך כזה קיים, לא בדקתי האם הוא מהיר.

גלית קרנר: אגב, זו העת לומר שלטעמי בראייה לעתיד צריך לעשות נהלים מקוצרים לאותם הורים, למשל מול המשטרה בהגשת תלונות מהירות עם קבלת תשובות, למשל מול משרד הרווחה, אני מאוד שמחה לשמוע שגם מול משרד הבריאות כגורם המפקח על ההתנהלות הזו.

גלית קרנר: ראוי לציין את זה.

גלית קרנר: אני רק רוצה לומר כמה דברים לגבי נושא הוועדה שלך, הבריאות הפיזית והנפשית של החוסים בהוסטלים.

גלית קרנר: חלק גדול מהתרעומת של מספר הורים שפנו אליי נבעה למשל מכך שלראשונה הם ראו את הסרטונים של ההתעללות בערוץ 12.

גלית קרנר: הגיעה אליי אימא של אחד מאלה שנפגעו ואומרת לי תראי, אני נדהמתי לגלות את הבן שלי נכנס לחרדה, לא שהתעללו בו, בסרטון רואים שהוא צופה בהתעללות של דייר אחר.

גלית קרנר: לכן אני חושבת שימים יגידו האם הסיוע שמעניק משרד הרווחה להורים האלה וכמובן לדיירים הוא באמת מספק, או שאולי צריך להרחיב את השורה.

גלית קרנר: פנה אליי אב בשם אילן ואמר לי שבאבר

גלית קרנר: בנאל יש מחלקה בשם נוער בית אוטיזם.

גלית קרנר: אנחנו רוצים לומר גם דברים טובים, מדובר במחלקה היחידה בארץ שמתמחה באוטיזם.

גלית קרנר: מנהל המחלקה דוקטור בלס הוא מקצוען אמיתי, צוות המחלקה מעולה, יש בית ספר במחלקה עם שתי כיתות, כיתה לתפקוד גבוה ולתפקוד נמוך.

גלית קרנר: הם משלבים טיפול תרופתי וטיפולים רגשיים ופרא-רפואיים.

גלית קרנר: מה הבעיה?

גלית קרנר: יש במחלקה רק כעשר מיטות בלבד, זמן ההמתנה הוא תשעה חודשים.

גלית קרנר: זה לא סביר, צריך לבדוק את התקנים ואת ההתנהלות במקומות שצריכים לאפשר לאותם ילדים בתפקוד נמוך ובינוני שצריכים וזקוקים לטיפול רגשי ופסיכיאטרי.

גלית קרנר: מה שקורה היום בחלק גדול מהמוסדות לא מתקבל על הדעת.

גלית קרנר: יש כאן אינטרסים הפוכים, שני אינטרסים מנוגדים לטובת הדיירים.

גלית קרנר: אחד, האינטרס של חלק מהצוות הוא שקט תעשייתי, איך משיגים שקט תעשייתי?

גלית קרנר: כל כך הרבה פניות, נותנים לאותם דיירים תרופות לא במינון המתאים, לא פונים בבקשה לקבל את אישור ההורים הרבה מאוד פעמים.

גלית קרנר: ישבה אצלי אתמול אימא שהיא אחות במקצועה שסיפרה לי שהיא נכנסת להוסטל ומבקשת לדבר עם הרופאה והיא בורחת לה, מבקשת לדבר עם האחות והיא בורחת.

גלית קרנר: הם נותנים טיפולים לא מתאימים ולא משקיעים.

גלית קרנר: הרי טיפול פסיכיאטרי ותרופתי אמור להיות טיפול תומך, הוא לא הטיפול הבלעדי.

גלית קרנר: זה אינטרס אחד, השקט התעשייתי שאני מקווה שגם אותו תבדקו.

גלית קרנר: הדבר הנוסף זה כמובן האינטרס הכלכלי של חברות התרופות בדחיסת והלעטת הדיירים, ובאופן כללי אנשים בתרופות שלאו דווקא משקמות ומספרות את הסיפור האמיתי.

גלית קרנר: תרופות פסיכיאטריות אין תחליף לטיפול ושיקום, זאת הכותרת.

גלית קרנר: הטיפול צריך להינתן בהסכמה ובמינון נמוך כתמיכה למי שזה עוזר לו, לא באופן גורף ורוחבי.

גלית קרנר: זה נושא שעדיין טעון ביקורת ובדיקה.

גלית קרנר: מאוד חשוב לי לומר כמי ששומעת כל כך הרבה הורים ופניות ממקומות אחרים, בני ציון זה שם קוד להתנהלות רוחבית לא תקינה - - -

עידית סילמן: נכון.

עידית סילמן: כמה אנחנו לא יודעים עליהם, על כמה מקומות אנחנו לא שומעים, כמה הם מוסתרים ונמצאים במחשכים.

עידית סילמן: זו לא התנהלות של חברה תקינה, סליחה.

גלית קרנר: אני רוצה לומר שהפסיכיאטריה בהקשר הזה, כמה שהיא יכולה להיות חיובית אם היא מגיעה כטיפול נלווה עם תמיכה של אנשי צוות מיומנים, היא יכולה להיות נהדרת אבל היא השתלטה בהרבה מאוד פעמים וביותר מידי מקרים כמענה בלעדי.

גלית קרנר: ניתנים מינונים לפי משקל ולא לפי הנפש והדרישה.

גלית קרנר: התחושה של חלק גדול מההורים היא שהדברים שנעשים מאחורי הגדרות, אף אחד לא רואה אותם.

גלית קרנר: חלק גדול מהבקשה שלהם זה לפתוח, להרוס את הגדרות המטפוריות, להיכנס, לבדוק, לאוורר, להכניס לשם את אור השמש.

גלית קרנר: צריך להיות שקופים עם ההורים בעניין המינונים, הטיפולים וכל הסל שצריך להינתן לכל דייר.

גלית קרנר: כל דייר מקבל בין 15,000-20,000 ₪, תאמרי לי בבקשה האם נעשתה בדיקה כמה הוחזר לסל של אותו דייר עבור שירותים שלא ניתנו לו, למשל במהלך שנות הקורונה.

גלית קרנר: לטעמי צריך לעשות את הבדיקה הזאת הרבה קודם.

גלית קרנר: צריך לעקוב אחרי הכסף, יש בין 15,000-20,000 ₪ לדייר למעון, את יכולה לעשות את החישוב השנתי, כ-45,000,000 ₪.

גלית קרנר: מה האינטרס של הזכיינים ומנהלי ההוסטלים, הכל באוכל, אני שומעת הרבה תלונות על אוכל.

גלית קרנר: זה לא רק עניין הפסיכיאטריה, כדי שאדם יהיה ב-Well being טוב, אנחנו צריכים לדאוג שהוא יישן טוב, שיהיה מטופל טוב, שתהיה עין אוהבת, טיפול תרופתי טוב, אבל השירותים האלה עולים כסף.

גלית קרנר: הרבה פעמים חלק גדול מזה הם שירותים נלווים, אם זה בידור או דברים אחרים שמתוקצבים.

גלית קרנר: בשנתיים האחרונות הם לא ניתנו כי המוסדות היו סגורים לכניסה חלק גדול מהזמן, מה קרה עם התקציב הזה?

גלית קרנר: לאן הוא הלך?

גלית קרנר: אני יוצאת בקול קריאה שהגיעה העת לבדוק את הדברים האלה ולהחזיר את התקציב לאותו סל ספציפי של הדייר, ככל שהוא לא נוצל.

גלית קרנר: כמובן בשלב הבא ההורים רוצים את האפשרות לקבל את התקציב ישירות אליהם, לאותם הורים מסוגלים שיכולים לקחת את הילד שלהם לדיור בקהילה, לשילוב עם עוד דייר אחד או שניים, זה לא צריך ללכת אוטומטית למעונות.

גלית קרנר: אתם צריכים לחשוב גם בכיוון הזה.

גלית קרנר: בזה אני סיימתי את הדברים החשובים שהיה לי לומר.

עידית סילמן: תודה רבה.

עידית סילמן: חברת הכנסת שירלי פינטו, בבקשה.

שירלי פינטו קדוש: אני רוצה לברך את יושבת ראש הוועדה, חברת הכנסת עידית סילמן, על קיום הדיון החשוב הזה.

שירלי פינטו קדוש: אני כן רוצה להגיד שכל נושא ההתעללות ותת התנאים בהוסטלים אני מכירה כבר שנים.

שירלי פינטו קדוש: לפני שבוע הגעתי לביקור פתע באחד מההוסטלים בארץ.

שירלי פינטו קדוש: כחברת כנסת, לקח לי 40 דקות להיכנס להוסטל, הם פשוט חסמו אותי פיזית מלהיכנס, הם לא הרשו לי להיכנס.

שירלי פינטו קדוש: הם עמדו פיזית בדלת ולא נתנו לי להיכנס למרות שזה מוסד שמקבל על כל דייר בין 15,000 ₪ ל-20,000 ₪ כמו שאמרו כאן.

שירלי פינטו קדוש: הם מחויבים לתת לחברי כנסת ולאנשי ציבור להיכנס ולראות את התנאים, מדובר בכספי ציבור שמגיעים אליהם.

שירלי פינטו קדוש: כשהגעתי ראיתי תת תנאים, זה פשוט נורא ואיום.

שירלי פינטו קדוש: המקררים נעולים, אין להם זמינות לאוכל ושתייה, הם הופכים אנשים עצמאיים לאנשים תלויים בדברים.

שירלי פינטו קדוש: זה כל כך נוראי לראות בחדרים את המצב שהם חיים בו.

שירלי פינטו קדוש: השירותים ריקים, כולנו יודעים מה זה שירותים נקיים שמשתמשים בהם בבית, יש נייר טואלט, יש סבונים, רואים שיש חיים.

שירלי פינטו קדוש: שם ראו שהם ריקים ומסריחים כי הפכו את האנשים האלה לתלותיים.

שירלי פינטו קדוש: תמיד הם אומרים מיליון תשובות, לא, הייתה פה בדיוק מנקה והכל נקי פה.

שירלי פינטו קדוש: בנסיעה חזור לכנסת נפל לי האסימון שכולם עם חיתולים, לא מתקלחים.

שירלי פינטו קדוש: הופכים אדם עצמאי, החזון הוא להפוך אנשים ליותר עצמאיים ומפותחים, אבל הופכים אותם לחסרי ישע, תלותיים, הורסים אותם גם נפשית וגם פיזית בשביל להמשיך להצדיק את קיום המוסדות האלה.

שירלי פינטו קדוש: זה נוראי, זה פשוט אבסורד ואני מזועזעת מהדבר הזה, מגודל המקרה הזה.

שירלי פינטו קדוש: לא מדובר רק בבני ציון, זה כמעט כל ההוסטלים בארץ וזה לא יאומן.

שירלי פינטו קדוש: לא רק זה, גם כשהגעתי הם הוציאו את כל הדיירים לעשות התעמלות בוקר, ורואים כמה שזה מבוים.

שירלי פינטו קדוש: המורה להתעמלות עם ג'ינס ועקבים, לא ככה עושים התעמלות בוקר, אל תנסו לעבוד עליי.

שירלי פינטו קדוש: ראיתי שזו הצגה שעשו לכבודי.

שירלי פינטו קדוש: מהרגע שהפרשה התפוצצה הגשתי בקשה לשר האוצר להקים ועדת בדיקה ממשלתית על הנושא ואני שמחה שהוא מקים ועדה בראשות שופט שיבדוק את הנושא הזה.

שירלי פינטו קדוש: במקביל אני בונה הצעות חוק גם לטווח הקצר שיאפשרו להורים כבר עכשיו לבוא ולבקר את יקיריהם שנמצאים בהוסטלים האלה בכל שעות היום, ללא דיווח מראש, בלי שום צורך בתיאום מראש כי הם לא אסירים.

שירלי פינטו קדוש: להגיע רק לחדר משפחה ולשבת עם הילד שלך לכמה שעות בהודעה מראש, זה לא אמור להתנהל ככה.

שירלי פינטו קדוש: פשוט הופכים אותם לאסירים ומביאים אותם בצורה של תצוגה, זה לא יכול להמשיך ככה, אני לא מוכנה שהדברים האלה ימשיכו ככה.

שירלי פינטו קדוש: תודה רבה.

עידית סילמן: אנחנו תכף נעבור למשפחות ולמי שהגיע.

עידית סילמן: אני חייבת לומר שזה מזעזע ברמות.

עידית סילמן: מהיום שראינו את זה בטלוויזיה וזה לא רק מהיום, זה גם לפני, זה גם תוך כדי, זה גם אחרי.

עידית סילמן: כל הכנסת הזו, כל אחד מחברי הכנסת צריכים לצאת יום אחד בשבוע לסיור.

עידית סילמן: אם 120 ייסעו, אף אחד יסתיר שום דבר והטיפול ישתנה.

עידית סילמן: אני קוראת מפה לשר הרווחה, אני יודעת כמה משאבים הוא משקיע וגם סיגל מורן, הם באמת מנסים לעשות כל מה שאפשר.

עידית סילמן: כל חברי הכנסת של המשכן פה יהיו לצידכם בשינוי התופעה המזעזעת הזאת.

עידית סילמן: אי אפשר שזה יהיה הטיפול, ואני מצטרפת למה שאמרה גלית, קחו את הכסף, תתנו אותו למשפחות, המשפחות יסתדרו אם אתם לא מסוגלים להפיק את המירב.

עידית סילמן: צריך פיקוח ממשלתי וציבורי של המשרד, מפקח מטעם המשרד בכל מעון כזה.

עידית סילמן: בכמה מעונות מדובר?

שירלי פינטו קדוש: אני יכולה גם להוסיף שחשוב מאוד שהמדינה תיתן עדיפות את הדיור העצמאי.

שירלי פינטו קדוש: יש המון אנשים שלא צריכים לחיות שם בכלא סגור, הם יכולים לחיות בדיור עצמאי בקהילה יחד עם תמיכה מהממשלה שתיתן לזה עדיפות תקציבית, שתהפוך אותם לאנשים עצמאיים שיכולים להתפתח, ללמוד, ללכת לסופר לבד, להגשים את החלומות שלהם, זה מתבקש.

שירלי פינטו קדוש: אני רוצה לשתף אתכם שב-28 לפברואר, יום שני הקרוב, אני עושה שדולה בנושא.

שירלי פינטו קדוש: חברת הכנסת עידית סילמן כמובן מוזמנת לשדולה למען אנשים עם מוגבלויות בשביל להשמיע את הקול הזה יותר חזק.

עידית סילמן: אנחנו נעבור הלאה, אני רוצה לשמוע כמה שהצטרפו אלינו ונמצאים פה פיזית.

עידית סילמן: יצחק שמואלי מארגון אנשים, נכי שיתוק מוחין, בבקשה.

יצחק שמואלי: צהריים טובים לכולם, אני יצחק שמואלי מארגון אנשים.

יצחק שמואלי: אנשים זה ארגון נכי שיתוק מוחין, אמנם זה נושק לעניין ההוסטלים ומגורים בקהילה, אבל אנחנו בימות השנה עוזרים ועוסקים עם כל מי שצריך עזרה.

יצחק שמואלי: אני אציג את עצמי, כמו שאתם רואים אני יושב בשנים האחרונות על כיסא גלגלים, אבל בעברי עבדתי יותר מעשור בחינוך מיוחד.

יצחק שמואלי: לצורך העניין אני בעל תואר בכיר לחינוך מיוחד, עבדתי בהוסטלים, אני מכיר את המערכת במפנים, לפני ומפנים.

יצחק שמואלי: אם תקמטו את שעות העבודה שעבדתי, זה כמו 30 שנים.

יצחק שמואלי: שמעתי קודם את הגברת שדיברה - - -

עידית סילמן: עורכת הדין גלית קרנר.

יצחק שמואלי: אני מצטרף לכל מילה ואף יותר.

עידית סילמן: היא מייצגת הרבה הורים והרבה משפחות.

יצחק שמואלי: עם כל הכבוד ליושבת ראש הוועדה ולחברת הכנסת שירלי פינטו, איפה שאר חברי הכנסת?

יצחק שמואלי: אם מותר לי לבקר אתכם, זה לא כל כך מעניין אתכם, את אלה שלא באו לפה?

יצחק שמואלי: זה לא מספיק סקסי?

יצחק שמואלי: לא מספיק ענייני?

יצחק שמואלי: אם היה מדובר בכסף או בתוכנות רוגלה כולם היו מגיעים לפה, זאת חוצפה ועזות מצח, זה לא נאה ולא יפה.

יצחק שמואלי: מדובר פה בחיי אדם, איפה הם?

יצחק שמואלי: זה לא קשור לימין, לשמאל, לדתיים, לחרדים, זו בושה וחרפה ותעודת עניות למקום הזה.

עידית סילמן: אני רוצה להצטרף ולהגיד לך משהו.

עידית סילמן: שאלו אותי למה אני מקיימת את הדיון אם כבר היה דיון בנושא הזה בוועדת העבודה והרווחה.

עידית סילמן: אמרתי שקודם כל לא היה דיון כזה, כי אנחנו מתייחסים להיבטים הפיזיים והנפשיים של מי שתומך במי שתומך בנתמכים ובמתמודדים.

עידית סילמן: דבר נוסף, מה זאת אומרת למה לקיים עוד דיון?

עידית סילמן: אנחנו צריכים לקיים על זה כל יום דיון עד שהמצב ישתנה.

יצחק שמואלי: כל יום בכל וועדה.

עידית סילמן: לכן אני מצטרפת למה שאתה אומר ואני באמת חושבת שאנשים יכלו לקחת אפילו פסק זמן מכל הדיונים האחרים, ואם הם שומעים אותנו עכשיו אנחנו מזמינים אותם להצטרף אפילו לכמה דקות, לבוא לכאן ולהגיד שהם יבואו וייצאו איתנו לשטח כי אנחנו נהיה שם.

עידית סילמן: סיגל מורן יודעת, אנחנו מולה, מול השר ומול הצוותים, אנחנו לא ניתן למצב הזה להישאר ככה.

יצחק שמואלי: עידית, זה לא קשור לעניין, אני מדבר על שנת 2015.

יצחק שמואלי: אני לא פוליטי ואני לא קשור לשום מפלגה.

יצחק שמואלי: יצא לי להיפגש עם שר הרווחה של היום שהיה גם אז באיזשהו כנס במודיעין.

יצחק שמואלי: מכל מה שהוא דיבר תפסתי אותו בחוץ ואמרתי לו, אני מבקש ממך, אין לי כוחות, אני כרגע לא יכול להיות פעיל פיזית או זמין, אין לי את הכוחות כמו שהיו לי אז.

יצחק שמואלי: לצערי חליתי והתרסקתי.

יצחק שמואלי: ביקשתי ממנו לקחת את העניין של חולי הנפש, ההוסטלים ופגועי הנפש, המצב קטסטרופלי ואני אומר לכם את זה באחריות.

יצחק שמואלי: יש פה פגיעה של כל המשרדים, יש פה הפקרות, אין פיקוח, יש כסת"ח אחד על השני ואני אומר את זה מידיעה ומנגיעה אישית.

יצחק שמואלי: ברגע שהעניין הזה הפך להיות עניין כלכלי, ואל תגידו לי לא, הכל פה עניין כלכלי של מקסום רווחים.

יצחק שמואלי: פספסתם את הייעוד שלכם עם נשמות של אנשים מסכנים, פגועי נפש.

יצחק שמואלי: ההשקה בין פיזי לנפשי, הרמב"ם אומר גוף ונפש אחד הם, ברגע שפגעת פה פגעת פה, אין אפס.

יצחק שמואלי: ברגע שאתם רוצים למקסם רווחים, לעגל פינות ולעצום עין, ככה אנחנו נראים.

יצחק שמואלי: אין לכם מושג באיזה ריקבון אנחנו נמצאים.

יצחק שמואלי: מה שהיה בבני ציון הוא נייר הלקמוס, קצה הקרחון, אני אומר את זה באחריות.

יצחק שמואלי: אני יודע שיש פה אנשי ממשלה או ביטוח לאומי, אני לא בעניינים האלה, אבל אני אומר לכם שיש פה הפקרות ברמה שחבל לכם על הזמן.

יצחק שמואלי: זה חוסר פיקוח, זה כיסוי אחד על השני, הטיפול מופקר.

יצחק שמואלי: כמו שאמרה הגברת הקודמת, לא יתכן לשים אנשים בערבוב של מוגבלויות בהוסטל או בקהילה, כל אחד מפרה את השני מבחינה קוגניטיבית והתנהגותית, מכל הבחינות.

יצחק שמואלי: אני לא אחד שישב וכתב על הקיר דיאגרמות, אני עבדתי בשטח, לכלכתי ידיים, אני לא רוצה להיכנס לדברים.

יצחק שמואלי: אני מכיר את המערכת ואני יודע מה זה לתת תרופות, מה זה פסיכיאטר שבא לראות 24 חוסים בעשר דקות, מה זה, פיצוחים?

יצחק שמואלי: אתם יודעים לאיזה תופעות לוואי זה גורם?

יצחק שמואלי: בשביל להשקיט את המערכת נותנים כדורים, תמסטלו אותו, תעשו אותו זומבי, למה?

יצחק שמואלי: כדי שיהיה שקט, כדי שלמדריך יהיה שקט, כדי שבלילה הוא יוכל לישון בשקט ולא לקום באמצע הלילה.

יצחק שמואלי: הייתם עושים את זה לילדים שלכם?

יצחק שמואלי: אף אחד לא היה עושה את זה.

יצחק שמואלי: פה אומרים יאללה, הוסטל, ההורים באים פעם ב - - גם ההורים אשמים פה, למה שמתם ילד ושכחתם ממנו?

יצחק שמואלי: ילד זה נשמה, נכון שהוא פגוע נפש, איך שתקראי לזה.

יצחק שמואלי: פעם היה ויכוח אם לאוטיסטים יש רגש או לא.

יצחק שמואלי: אני מדבר על לפני משהו כמו 15 שנים, הייתה תאוריה שהם חסרי רגש.

יצחק שמואלי: אני עבדתי עם אוטיסטים, יש להם יותר רגש מאנשים רגילים.

יצחק שמואלי: צריכה להיות פה הפשלת שרוולים כללית של הבריאות, של הרווחה, אני לא יודע של מי.

יצחק שמואלי: צריך להיכנס לעובי הקורה ולמה שקורה במשרד הרווחה, ואני אומר את זה מניסיון.

יצחק שמואלי: הייתי אצל המפקחת, עשיתי עבודת שטח, תאמיני לי.

יצחק שמואלי: עבדתי שנים במוסד, אני לא רוצה להגיד את השם כדי שלא יהיה לשון הרע, אבל הוא היה היחיד שמעיד על הכלל.

יצחק שמואלי: אני מכיר הרבה מקומות ומוסדות, והסירחון הוא אותו סירחון.

יצחק שמואלי: ביום שהלכתי להתלונן במשרד העבודה, הלכתי למפקחת והבאתי חברים עם תיעוד, עם צילומים, הקלטות ורישומים על דברים שהיו מסמרים לכם את השיער - - -

עידית סילמן: המדינה כולה צריכה להיעמד על הרגליים.

יצחק שמואלי: עוד לא הגעתי לתל אביב וכבר כולם ידעו שיצחק שמואלי היה אצל המפקחת.

יצחק שמואלי: איך אמרה לי המנהלת?

יצחק שמואלי: קיבלת ד"ש מהמפקחת.

יצחק שמואלי: כשפיטרו אותי בגלל זה הם אמרו שהם לא אוהבים אנשים שלא מיישרים קו עם המערכת, במילים האלה.

עידית סילמן: תודה יצחק.

יצחק שמואלי: אני לא מיישר קו עם מערכת עקומה ולעולם אני לא איישר עם אף אחד.

עידית סילמן: תודה רבה.

עידית סילמן: אני רוצה לשמוע את חני כספי, בבקשה.

נועה פוגל: אני אדבר, שלום.

עידית סילמן: נועה, בבקשה.

נועה פוגל: נועה פוגל, אני אחות של דייר בבני ציון, סליחה על הדמעות.

נועה פוגל: אני חושבת שנקודת הזמן הזאת מנקזת בצורה מאוד חשובה מה זה להיות משפחה לילד עם צרכים מיוחדים.

נועה פוגל: אני מאוד שמחה על התכנסות הוועדה, תודה גם לחברת הכנסת שירלי פינטו שהשתתפה בהפגנה שלנו תודה לך שכינסת את הדיון.

נועה פוגל: אני רוצה להגיד כמה דברים לגבי דבריה של סיגל, מנכ"לית משרד הרווחה.

נועה פוגל: אנחנו כמשפחה לא מרגישים שאנחנו מקבלים מענה לכל המצב, זה לא נכון.

עידית סילמן: בתור אחות את מקבלת מענה?

נועה פוגל: לא.

נועה פוגל: תכף אני אגיד דבר מאוד בסיסי, אבל אני רוצה להגיד שכרגע אח שלי נמצא בשלוחות, יש לבני ציון שלוחות עם 24 דיירים.

נועה פוגל: כשההורים שלי רשמו את אח שלי לבני ציון הם רשמו אותו לשם, לא לשלוחה.

נועה פוגל: כרגע חברת אלאור שסרחה ממשיכה להפעיל את הדירות האלה.

נועה פוגל: אנחנו לא רוצים שהשלוחות יהיו תחת חברת אלאור, אנחנו רוצים שהן ישתייכו למפעיל החדש שיפעיל את בני ציון.

נועה פוגל: על זה אף אחד לא נותן מענה ולכן אני מעלה את זה פה.

עידית סילמן: אנחנו רושמים את הכל.

נועה פוגל: אני רוצה לדייק לגבי מה שאת מעלה - - -

נועה פוגל: אנחנו נבדוק את זה עוד מעט עם סיגל מורן.

נועה פוגל: אנחנו עוד מחכים לתשובה.

עידית סילמן: סיגל עדיין איתנו?

עידית סילמן: אם סיגל לא איתנו יש עוד נציגים מהרווחה, עוד מעט הם יענו.

נועה פוגל: אנחנו נשמח, לא קיבלנו תשובות והסיפור נמצא בכותרות הרבה זמן.

נועה פוגל: בהמשך למה שהעלית, אין טיפול במשפחות.

נועה פוגל: אנחנו מעלים כאן מצב נקודתי של אלימות כלפי אנשים בוגרים.

נועה פוגל: אח שלי עזב את הבית בגיל 20, היום הוא בן 29, הוא נמצא 9 שנים במעון בני ציון.

נועה פוגל: אני לא מדברת רק כאחות, אני מדברת גם בכובע של עובדת סוציאלית שיקומית, אני עובדת עם אנשים עם צרכים מיוחדים וכשההורים בוכים לי אני אומרת להם, אני לא יודעת להגיד לכם אם יהיה להם יותר טוב כשהם יהיו גדולים.

נועה פוגל: אני לא אומרת את זה כי אמפטית מידי או כי אני רגישה מידי, לא רואים את האוכלוסייה הזאת כבני אדם, קודם כל תראו אותם כבני אדם.

נועה פוגל: אני רוצה להגיד עוד דבר.

נועה פוגל: אנחנו פה בוועדה לגבי המצב הפיזי והנפשי, אני רוצה להגיד משהו לגבי הנפשי ואני מתחברת לגבי מה שקודמי אמר.

נועה פוגל: אני חולקת עליך, המשפחות - - -

עידית סילמן: הם מקבלים טיפול עכשיו?

עידית סילמן: מי שנפגע מטופל?

עידית סילמן: עוזרים להם?

נועה פוגל: דירה 15, דירת האימה, ככל שידוע לנו מטופלת.

נועה פוגל: גם אנחנו צריכים טיפול, הורים שנולד להם ילד מיוחד זה לגדל ילד נצחי ואין מענה לאורך כל השנים.

עידית סילמן: אנחנו מגישים לסל מטעמנו תמיכה והנחיה להורים ללא קשר לטיפול במצבים נפשיים, אני חושבת שזה צריך להיות שם בטח להורים לילדים.

נועה פוגל: אני אשמח להגיב למה שקודמי אמר, אי אפשר להגיד שהמשפחות לא דואגות לילדים, המשפחות הפכו להיות שקופות.

יצחק שמואלי: ברשותך, אני סייגתי את דבריי ואמרתי שזה לא הפרט שמעיד על הכלל - - -

נועה פוגל: להיות הורה לילד עם צרכים מיוחדים שאף אחד לא - - -

יצחק שמואלי: אני מכיר את זה מלפני ומלפנים.

נועה פוגל: זה לגדל ילד נצחי, הפכו אותנו לשקופים.

נועה פוגל: ההורים שלי לא יודעים מה קורה עם אח שלי, ואני מדברת פה על הכלל.

נועה פוגל: יש פה עוד חברה שגם הבן שלה יהונתן בן 19 והיא לא יודעת לאיזה מוסד הוא ילך כי הוא לא יכול להיות בבית, יש לה גם אח בבני ציון.

נועה פוגל: אנחנו לא יודעים מה המצב הרפואי של אח שלי, הוא ירד למעלה מ-40 קילו בבני ציון, קיבלנו דיווח על התפקוד הרפואי שלו, על בדיקות הדם שלו, על תפקודי הכבד שלו, נסיגת חניכיים, אין לנו שום מידע.

נועה פוגל: החוק אומר שההורים צריכים לקבל דיווח על כל פעולה.

נועה פוגל: הורידו לו עכשיו תרופות אחרי 9 שנים שהוא במוסד, תרופות ששימשו אותו בבית ספר.

נועה פוגל: אין שום פיקוח, לא רואים אותם.

עידית סילמן: אתם לא מקבלים שום דיווח?

נועה פוגל: לא, ואם אתה רוצה לשאול מה קרה או איך הייתה בדיקת דם - - עשו לו בדיקת שיניים, אני נותנת את זה כדוגמה כי זה מציק להרבה הורים.

נועה פוגל: הדיירים בבני ציון סובלים מנסיגת חניכיים ונסיגה מטורפת, מצב זחוח - - -

שירלי פינטו קדוש: אני חייבת להתחבר לדברים האלה, הטיפול באנשים שגרים שם, יש שם אנשים בני 30 בלי שיניים, לא מצחצחים להם שיניים.

שירלי פינטו קדוש: לפני שבוע אימא סימסה לי בחרדה על זה שמחדירים לילד שלה דברים לפי הטבעת, כל הגב של הילד שלה שרוט ולא דיווחו לה.

שירלי פינטו קדוש: מדינת ישראל שותקת ועוברת על זה.

נועה פוגל: שתבינו איך המערכת עובדת, מי הופך להיות המוקד כשההורה זקוק לעזרה.

נועה פוגל: למי נתקשר, לאב הבית, לאחמד שפשע?

נועה פוגל: למנהל רוני סיבוני שפשע והוא שותף לכל הסיפור הזה?

נועה פוגל: למי מתקשרים?

נועה פוגל: נודע לנו בשבועיים האחרונים שיש כבר חמישה חודשים אחראית שלוחות, לא ידענו על קיומה, אנחנו לא יודעים מה תפקידה, אנחנו לא יודעים איזה מסר היא יכולה להגיד לנו.

נועה פוגל: אני אגיד לך עוד דבר חשוב שלשמו הגעתי גם כאשת מקצוע.

נועה פוגל: בנוסף לכל הדברים שידועים לנו, כשאנחנו מדברים על הטיפול הנפשי והרגשי בדיירים האלה, אני בשבוע שעבר שאלתי את אחראית השלוחות מה עושים איתם עכשיו בקורונה?

נועה פוגל: הם כבר שנתיים יושבים בדירה ומסתכלים על התקרה.

נועה פוגל: אח שלי ספציפית בכיף, תני לו לעשות כביסה, תני לו לסדר, הוא מאושר, אבל חברים שלו יושבים ולא עושים כלום כל היום.

יצחק שמואלי: זו מכלאה.

נועה פוגל: מה אתם הולכים לעשות איתם?

נועה פוגל: במשך שבע שנים אח שלי עבד במע"ש, פתאום הוא לא יכול לעבוד שם?

נועה פוגל: היא אומרת לי קורונה, אמרתי לה שהקורונה כבר מזמן - - בתי הספר חזרו, איפה התעסוקה שלהם?

נועה פוגל: בן אדם צריך לקום בבוקר, להתגלח, להתקלח, להתלבש יפה, לא משנה אם הוא סיעודי, אם הוא איש שקט או באיזו רמת תפקוד הוא.

נועה פוגל: הוא צריך לקום ולעבוד, מצידי שיעבירו נייר מקצה השולחן לקצה השני אבל שיהיו עסוקים.

עידית סילמן: אנחנו חייבים להעביר שרביט לנוספים שנמצאים כאן.

שירלי פינטו קדוש: עידית, אני מתנצלת, אני פשוט צריכה ללכת, יש וועדה אחרת שאני מנהלת אז אני רק רוצה להגיד משפט.

שירלי פינטו קדוש: כל מה שאנחנו רואים, הקושי בתוך ההוסטלים, כל מה שקורה שם, אני רוצה להגיד כל הכבוד על האומץ של המשפחות שמגיעות ומעלות את הנושא.

שירלי פינטו קדוש: הכי כואב לי שיש הרבה הורים שמפחדים להתלונן כי הם מקבלים איומים שייקחו להם את האפוטרופסות על בני המשפחה שלהם.

שירלי פינטו קדוש: להורה אין אפשרות לאן לשלוח את הילד, אם זה דיור קהילתי או הוסטל, אין להם ברירה למרות שהם יודעים שהתנאים וההתעללויות קורים.

שירלי פינטו קדוש: הם גם לא יכולים להתלונן על זה.

שירלי פינטו קדוש: צריך להפסיק את כל האיומים האלה, לאפשר להם לחיות בכבוד.

שירלי פינטו קדוש: אני בטוחה שעם חברת הכנסת עידית סילמן אנחנו נעשה את זה.

יצחק שמואלי: אפשר ברשותך רק מילה אחת, אני סייגתי ואני שוב מסייג, לא כל ההורים כאלה והפרט לא בהכרח מעיד על הכלל.

יצחק שמואלי: אני יכול להגיד לך על איפה שאני עבדתי, אני התחננתי שיתנו לי יד, יש דברים שצריך לפוצץ.

יצחק שמואלי: ההורים בחרו - - -

עידית סילמן: שמואלי, אנחנו לא נספיק.

עידית סילמן: חני, בבקשה.

חני כספי: שמי חני כספי, אני אימא ליהונתן, ילד עם צרכים מיוחדים, ואחות לאליעזר שהינו חוסה בבני ציון.

חני כספי: לפני הכל אני רוצה להגיב לאדון הנחמד.

חני כספי: אתה דיברת קודם על המשפחות ואני רוצה לומר לך, אני שמחה שהתנצלת והבהרת כי אתה לא יכול לשפוט אף הורה, אתה לא יודע איפה הם נמצאים.

חני כספי: ישנם ילדים - - -

יצחק שמואלי: חס ושלום, אני לא אשפוט - - -

חני כספי: אני רוצה לומר משהו.

חני כספי: יש ילדים כמו המקרה של אחי שאימי הכניסה אותו - - אני לא אכנס יותר מידי לפרטים, אימי אישה חולה וסיעודית בעצמה, היא לא יכולה לטפל בו.

חני כספי: אני לא יכולה לטפל באחי כי יש לי ילד משלי, אז כל אחד והסיבות שלו.

חני כספי: אי אפשר לשפוט אף הורה שעוזב את הבן שלו במקום כזה.

יצחק שמואלי: אני לא שופט אבל אני אומר שראיתי הורים שכן יכלו והם גרים דקה מההוסטל.

חני כספי: אתה לא יכול לדעת שום דבר כי כשהורה שם ילד במקום כזה הוא לא יכול.

חני כספי: אם הוא יכול הוא היה לוקח אותו.

יצחק שמואלי: 24 הורים?

חני כספי: בוא נסכם את זה - - -

יצחק שמואלי: אם זה ככה אין לי מה להגיד.

עידית סילמן: שמואלי, אני מבקשת שתיתן לה לדבר.

חני כספי: תכננתי לומר הרבה דברים אבל נאמרו פה מקודמיי המון דברים שתכננתי להגיד לגבי הלעטת התרופות, לגבי זה שלא נותנים לנו אינפורמציה גם רפואית ובכלל.

חני כספי: גם אני נתקלתי במקרים בהם הגעתי למקום וביקשתי לדעת מה קורה עם אחי מבחינה רפואית, הוא נחבל הרבה פעמים, הוא שבר את האגן ואת הרגל, כולו שריטות, ואף פעם לא קיבלנו מענה אמיתי.

חני כספי: תמיד טייחו ואמרו לנו שהוא החליק או שמישהו מהדיירים דחף אותו, תמיד זה קרה לו מעצמו ולא כי מישהו התעלל בו.

חני כספי: כשאני אישית ראיתי אותו מקבל צרחות ומכות על ידי מטפלים אז הם הכחישו וניסו להוציא אותי שקרנית.

חני כספי: אני רוצה לדבר גם על נושא האוכל.

חני כספי: אחי אליעזר הגיע לשם - - יש לי אח יפה תואר.

חני כספי: כל אחד חושב שבן המשפחה שלו יפה, עם עיניים ירוקות ושיער זהוב, הוא היה ממש יפה תואר.

חני כספי: תראו אותו היום, הוא נראה, סליחה על הביטוי, כמו סומלי, כמו אלה שהיו בשואה.

חני כספי: כולו כחוש, רזה, נראה מזעזע.

חני כספי: תמיד כששאלתי אותם מדוע אחי נראה כך, הם אמרו לי שהוא דווקא אוכל מצוין.

חני כספי: אני יודעת שאחי לא אוהב כל דבר, אחי מאוד בררן.

חני כספי: בואו תגידו לי, אם יש בעיה אני ארכוש עבורו את האוכל, אני אדאג לו שיאכל.

חני כספי: הוא פשוט לא אוכל, אני לא מאמינה שבחור שאוכל נראה כפי שהוא נראה.

חני כספי: גם על זה אני מאוד רוצה שישימו את הדגש.

חני כספי: עידית ושירלי, דיברתן על זה שתיכנסו, תפתחו את הדלת, אני חושבת שאפילו לא תדפקו אלא פשוט תיכנסו בהפתעה.

חני כספי: תבדקו מה קורה שם, תפקחו יותר.

חני כספי: זה מבורך, אני שמחה שהעליתן את זה כי זה משהו שדיברנו עליו הרבה.

חני כספי: אני שמחה שכולם הבינו את זה.

חני כספי: דיברתם על דיור בקהילה, אני לא חושבת שלכולם זה מתאים.

חני כספי: יש כאלה שלא מותאמים לדיור בקהילה, יש כאלה שממש צריכים את המוסד החינוכי הזה.

חני כספי: צריך לדאוג שגם במוסדות הללו יקבלו יחס הולם, יחס מכבד, יחס שמגיע להם.

חני כספי: לא מגיע להם שיתייחסו אליהם בצורה כזאת נבזית, זה פשוט מזעזע.

חני כספי: זה לא מגיע להם, הם אנשים, הם בני אדם.

חני כספי: מגיע להם כבוד, מינימום שבמינימום שתוכלו לתת להם.

חני כספי: אני מבקשת גם בנושא הזה שיתייחסו ברצינות.

חני כספי: קשה לי כבר לדבר על זה כי אני דשה בזה הרבה גם בקבוצות שלנו, בכל מקום שאפשר.

חני כספי: אני כאחות לאליעזר וכאימא ליהונתן, אני חוששת מה יקרה בעתיד עם שניהם כי אני היחידה במשפחה שמטפלת באליעזר נכון לעכשיו, מכל מיני סיבות.

חני כספי: אימי אישה סיעודית כמו שציינתי ואחי אליעזר כבר בן 50.

חני כספי: אני לא יודעת עוד כמה שנים הוא יישאר ויחיה שם, אני מדברת גם על הבן שלי שהוא היום בן 19, מה יקרה אתו בעתיד?

חני כספי: אם חס וחלילה אני לא אוכל לתפקד ולהיות שם בשבילו, אני רוצה לסמוך על המערכת שאני אוכל למות בשקט אחרי 120, שאני אוכל לישון בשקט כשאני אהיה חלילה מבוגרת ולא אוכל לטפל בו.

חני כספי: זה מה שאני מצפה מהמערכת.

חני כספי: תודה רבה.

עידית סילמן: תודה רבה.

עידית סילמן: אני רוצה את ההתייחסות של סיגל מורן שנמצאת בזום.

עידית סילמן: סיגל, את איתנו?

עידית סילמן: אנחנו נעבור לדוקטור שגית ארבל אלון, רופאה ראשית ומנהלת אגף מערך שירותי הבריאות במשרד הרווחה.

שגית ארבל אלון: אני מתנצלת שאני בזום, אני ביום מילואים ויצאתי בכדי לעלות לזום.

שגית ארבל אלון: שמעתי את הדברים בקשב רב וחשוב לי להגיד שהתהליכים שנעשים הם תהליכים מאוד מעמיקים כדי לסייע ולשפר את המצב.

שגית ארבל אלון: לגבי הקהילה עליה דובר קודם, ליליאן יכולה להגיד את זה טוב ממני, אבל יש תהליך מבורך בשנים האחרונות של מעבר של אנשים לקהילה.

שגית ארבל אלון: רק בשנה הקרובה מתוכננים 400 אנשים לעבור לקהילה.

שגית ארבל אלון: זה תהליך שמוביל מנהל מוגבלויות בצורה מאוד יפה ושיטתית כדי לקדם את הסוגייה הזאת.

שגית ארבל אלון: כמו שנאמר פה על ידי הגברת שדיברה לפניי - - -

מיכל מרים וולדיגר: סליחה, את מדברת על 400 מאושפזים בבתי החולים הפסיכיאטריים או שזה 400 אחרים?

שגית ארבל אלון: אני מדברת רק על רווחה, אנשים שנמצאים במעונות של הרווחה ועושים תהליך של - - אני לא יודעת לדבר לגבי מערכת בריאות הנפש, אני מדברת על מערכת הרווחה.

שגית ארבל אלון: יש תהליך כזה שמובל כבר כמה שנים, הוא לא התחיל היום.

שגית ארבל אלון: התהליך הזה הוא תהליך מבורך שמוביל מנהל מוגבלויות, ליליאן בראשם.

שגית ארבל אלון: חשוב שיידעו שזה תהליך קיים.

שגית ארבל אלון: בשנה שעברה קם מערך שירותי בריאות למשרד הרווחה כדי לייצר גם סטנדרטים וגם לקדם את סוגיית הפיקוח הבריאותי במערכת הרווחה.

שגית ארבל אלון: בימים האלה נכנס מערך של בקרים כדי לרשות את המרפאות כמו שצריך.

שגית ארבל אלון: עידית, כמו שאמרת, מהפיכות לא קורות ברגע, זה תהליכים מאוד חשובים, הם קורים, הם יקרו ואנחנו נשתפר כל הזמן.

שגית ארבל אלון: אני רוצה להגיד שיש פיקוח ברווחה, לכל מעון יש מפקחת או מפקח.

קריאה: הפיקוח מכור מראש, הפיקוח לא עושה את עבודתו, הוא עובד ביחד עם מנהל המסגרת שמקבל כסף מהרווחה.

יצחק שמואלי: נגיד את האמת, הוא לא מגיע לאיפה שהוא צריך להגיע.

יצחק שמואלי: אני לא מאשים אותך חס ושלום.

שגית ארבל אלון: אני יכולה להגיד שאני מקבלת התראות מהפיקוח על תהליכים לא תקינים, אנחנו מקיימים וועדות בדיקה ומנסים ללמוד את התהליכים ולהעמיד אנשים על טעותם.

שגית ארבל אלון: אנחנו מבקרים אותם ומבקשים מהם לתקן ליקויים.

שגית ארבל אלון: אנחנו עוסקים בתהליך הזה באופן קבוע וסדור, ואני יכולה להגיד שבתקופה שאני ברווחה, אני ברווחה שנה וחצי, אני בהחלט מתרשמת שהפיקוח יודע להרים דגלים על סוגיות בתחומים שלי שהן סוגיות לא תקינות.

שגית ארבל אלון: אני לא יכולה להגיד שכל הדברים משתנים ברגע, אבל הם משתנים ומתקדמים.

שגית ארבל אלון: למנהל מוגבלויות ברווחה יש 23 מרפאות שיניים רק לאנשים עם מוגבלות.

שגית ארבל אלון: יש תהליכים של קבלת רפואת שיניים.

שגית ארבל אלון: אני חייבת להגיד שנעשים לא מעט טיפולי שניים שגם ניתן לתת את המספרים שלהם ולהעביר לך אותם כדי שתכירי את זה.

שגית ארבל אלון: לגבי הסוגייה של טיפולים תרופתיים, יצרנו שיתוף פעולה עם אוניברסיטת בן גוריון כדי להתחיל ללמוד את הסוגייה של ריבוי תרופות.

שגית ארבל אלון: אנחנו מכניסים כבר בשבועות האלה באופן מדגמי מספר רוקחים קליניים כדי ללמוד את התופעה ולראות איפה אנחנו צריכים לשפר אותם.

שגית ארבל אלון: יש לנו הרבה מה לשפר, אני לרגע לא אגיד שאין לנו מה לשפר, אבל אני כן חייבת להגיד שאני נכנסת גם למקומות נפלאים שעושים את עבודתם נאמנה, מקומות שהייתי שמה בעת צורך בן משפחה שלי ללא סייג.

שגית ארבל אלון: אני חייבת להגיד שיש הרבה מאוד עובדים מאוד מסורים ברווחה שאוהבים את הדיירים כבני בית ומרגישים מסורים להם ללא לאות.

שגית ארבל אלון: אני יכולה להגיד שגם בקורונה למרות שחלקם חלו הם נשארו להיות עם הדיירים לאורך כל זמן מחלתם או באו גם כשהם לא חולים לטפל באנשים באהבה ובמסירות שאין לה קץ.

שגית ארבל אלון: חברת הכנסת סילמן, חשוב לתת גם את הקול הזה.

שגית ארבל אלון: יש הרבה מאוד עשייה יפה בהרבה מאוד מקומות ואני חושבת שכמו שאמרה המנכ"לית, קרה אירוע שמטלטל את כל אמות הסיפים.

שגית ארבל אלון: אני מניחה שיש עוד מקומות שצריך למצוא אותם, לטפל בהם ולשנות אותם.

שגית ארבל אלון: אני יכולה להגיד על עצמי שלפני שנה כתבתי בפייסבוק פוסט שאנשי הרווחה שפגשתי בתקופת הקורונה הם הגיבורים שלי, הם אלה שהייתי צריכה למחוא להם כפיים במרפסות ולא רק לעובדי הבריאות.

שגית ארבל אלון: הם היו שם בשביל לטפל באנשים שלא תמיד יכולים להגיד להם תודה באופן מילולי, אבל אומרים להם תודה בעיניים ובלב.

שגית ארבל אלון: הם היו האנשים שבעיניי היו הגיבורים הגדולים.

שגית ארבל אלון: אני ממש מבקשת שגם נגיד את המילה הזאת כאן כי זה קול שצריך להישמע.

שגית ארבל אלון: אני אומרת את זה בנשימה אחת עם זה שאני לוקחת את האחריות לקחת ולשפר את שירותי הבריאות ככל שאפשר ובכל כלי שאנחנו נצליח לגייס.

שגית ארבל אלון: עד כן.

עידית סילמן: תודה רבה.

עידית סילמן: אני רוצה לפנות למי שנמצא איתנו גם בזום, ביקשה לדבר ילנה מועד מעון בני ציון, ועד ההורים הארצי.

ילנה ליאיצ'בסקי: שלום וברכה.

ילנה ליאיצ'בסקי: שמי ילנה, אני אימא של אריאל מדירה 13 ואני חברת ועד של בני ציון.

ילנה ליאיצ'בסקי: רציתי להתייחס לכמה נקודות שהועלו כבר על ידי עורכת הדין גלית על כך שהטיפול התרופתי אמור להיות טיפול תומך במה שמקבלים או אמורים לקבל בבני ציון, זה לא המצב.

ילנה ליאיצ'בסקי: קודם כל, אין שום טיפול תומך.

ילנה ליאיצ'בסקי: אנחנו מדברים על אוכלוסייה שבבני ציון רובה עם מוגבלות שכלית-התפתחותית, יש גם על הספקטרום האוטיסטי.

ילנה ליאיצ'בסקי: אין שום התייחסות כי רובם עם התנהגות מאתגרת, אין שום טיפול בהתנהגות מאתגרת ויש שיטות מתקדמות ומקדמות כמו למשל ניתוח התנהגות ABA, אני נותנת כמה שמות אבל יש כמובן עוד, שום דבר מזה לא קיים.

ילנה ליאיצ'בסקי: בנוסף לכך כשאני אישית ניסיתי להכניס אפילו באופן פרטי מומחית, הם אמרו שהם בעצם לא עובדים עם שיטות כאלה.

ילנה ליאיצ'בסקי: זה היה לי מאוד מוזר לשמוע, איך אתם בעצם מתמודדים עם התנהגות מאתגרת מלבד תרופות?

ילנה ליאיצ'בסקי: התברר לי שיש כיסא, זו בעצם תחלופה לקשירה למיטה, שם מושיבים את הדייר, הוא לא יכול לזוז משם, זאת השיטה.

ילנה ליאיצ'בסקי: במקרה של הבן שלי הוא פשוט נמצא בפינה, רחוק ומבודד מכל הדיירים האחרים.

ילנה ליאיצ'בסקי: זאת תוכנית המוגנות שלו.

ילנה ליאיצ'בסקי: אין שום התייחסות רצינית, מקצועית, פרא-רפואית לנושא של טיפול מקדם, טיפול בהתנהגות מאתגרת, טיפול תומך בטיפול התרופתי.

ילנה ליאיצ'בסקי: חשוב לי להגיד שהרופאה הפסיכיאטרית בבני ציון לא פוגשת את ההורים, היא לא נפגשת איתם.

עידית סילמן: למה היא לא נפגשת?

עידית סילמן: היא נותנת לכם דיווח?

ילנה ליאיצ'בסקי: שום דבר, כלום.

יצחק שמואלי: לא רק שם, דרך אגב.

ילנה ליאיצ'בסקי: כשביקשתי לקבל את הפרטים האלה מהעובדת הסוציאלית של המעון היא אמרה שזה לא מתפקידה, אז אני מתנצלת - - -

עידית סילמן: אז מתפקידו של מי זה?

עידית סילמן: מי אחראי על הדברים האלה במעון?

עידית סילמן: מי נותן לך פרט כלשהו לגבי הבריאות של הילד שלך?

ילנה ליאיצ'בסקי: שאלה מאוד מורכבת, אני פונה ודורשת תשובה, אני לא יודעת להגיד מי אחראי על זה.

ילנה ליאיצ'בסקי: לפני שאני שוכחת כמה דברים נוספים, הגעתי מאוד מוכנה לנושא הזה.

ילנה ליאיצ'בסקי: דבר נוסף, אני אישית שומרת את הטיפול בקהילה של הבן שלי, הטיפול הרפואי.

ילנה ליאיצ'בסקי: יש לנו תרופה מאוד ישנה עם הרבה תופעות לוואי שכבר כמה שנים יש המלצה להתחיל תהליך רפואי מסודר של הורדת התרופה.

ילנה ליאיצ'בסקי: הרופא אומר לי אני לא יכול, אתם בבני ציון.

ילנה ליאיצ'בסקי: הפסיכיאטר אומר אני לא יכול לעשות את זה, אתם בבני ציון, אין לכם שום פיקוח, אין השגחה רפואית, אי אפשר לעשות את התהליך הזה, אתם תצטרכו להישאר עם התרופה הזאת.

ילנה ליאיצ'בסקי: זה עוד משהו שרציתי להעלות.

ילנה ליאיצ'בסקי: דבר נוסף זה נושא הטיפולים הפרא-רפואיים.

ילנה ליאיצ'בסקי: לפי הצורך, ויש הרבה צורך בטיפולים - - -

עידית סילמן: שאלה לי אלייך, הצוות החדש של בני ציון, ישבתם אתו?

עידית סילמן: דיברתם על כל מה שלא קיבלתם עד היום?

עידית סילמן: אמרו לכם שיהיה איזשהו שינוי?

ילנה ליאיצ'בסקי: כרגע המקום במצב חירום ומנסים לייצב אותו, קודם כל מבחינת הצוות.

ילנה ליאיצ'בסקי: עוד לא הגענו לטיפול בנושא הבריאותי, איזושהי תוכנית רפואית מקדמת.

ילנה ליאיצ'בסקי: אנחנו עוד לא שם.

שגית ארבל אלון: אני רק אציין שנקבעה פגישה עם ועד המעון החדש לגבי נושא הבריאות ביום חמישי.

שגית ארבל אלון: זה נקבע לפני הוועדה הזאת ולפני הבקשה הזאת, הם פנו בבקשה וקיבלו.

שגית ארבל אלון: אנחנו נפגשים ביום חמישי בצורה מסודרת.

קריאה: למה הם היו צריכים לבקש?

קריאה: זה לא היה ברור שמגיע להם לקבל את הפגישה הזאת?

קריאה: למה זה רק ביום חמישי, 3-4 שבועות אחרי שפוצצו את הפרשה?

עידית סילמן: מי מדבר בתוך הזום?

עידית סילמן: אנחנו לא שומעים.

ילנה ליאיצ'בסקי: תרשו לי בבקשה לסיים.

ילנה ליאיצ'בסקי: חשוב לי להגיד בנושא הטיפולים הפרא-רפואיים, אנחנו מדברים לא רק על הספקטרום האוטיסטי.

ילנה ליאיצ'בסקי: הטיפול בסיסי שקשור לזה הוא קלינאית תקשורת.

ילנה ליאיצ'בסקי: כל הורה, כל אפוטרופוס יכול להביא, זו בעצם השאיפה שלי, יכול להביא הפניה של רופא מומחה ולהגיע עם זה למעון.

ילנה ליאיצ'בסקי: המעון חייב לתת מענה רפואי גם לצרכים האלה, זה לא יכול להיות רק תרופות.

עידית סילמן: שגית, למה המציאות הזאת שבעצם אנשים לא יודעים בהוסטלים מה קורה עם בני המשפחה שלהם מבחינה רפואית, מבחינה פיזית, מבחינה נפשית, מה הם מקבלים, מה המינונים?

עידית סילמן: אין להם עם מי להתייעץ על זה.

שגית ארבל אלון: קודם כל זה לא תלונה של כל ההוסטלים.

סיגל מורן: שניה אחת.

עידית סילמן: רגע, סיגל נמצאת.

סיגל מורן: ברשותך, אני רוצה לומר כמה דברים.

סיגל מורן: קודם כל, בתוך זה יש סדר של דברים שאנחנו חייבים לעשות יותר בדחיפות.

סיגל מורן: הרופאה הראשית של משרד הרווחה מטפלת בזה באופן אישי כמו שהיא תיארה.

סיגל מורן: אני רוצה לומר שמה שתואר פה, יש לנו הרבה מה לשפר כמו שאמרתי קודם ואני כמובן לא מתחמקת, אבל אני רוצה להציע שתתאמי דיון לעוד חודשיים שלושה בשביל לראות איך נראה המעון בבני ציון ואיך הוא מתפקד אחרי המהפכה שנעשה שם.

עידית סילמן: בסדר גמור.

עידית סילמן: אגב, בכל המעונות צריך לעשות מהפכה.

סיגל מורן: לא נדבר עכשיו על איך המפעיל הקודם הפעיל מכיוון שבגלל זה הוא לא שם.

סיגל מורן: אני מתחייבת שהמצב הזה נגמר, הוא לא יהיה עוד על כל היבטיו.

עידית סילמן: אני רק רוצה לשאול לגבי השלוחות של אותו מפעיל של בני ציון שעדיין מוחזקות תחת הפעלה של חברת אלאור.

עידית סילמן: מה קורה איתן?

סיגל מורן: אני אענה ואני אתייחס גם לדברים שגלית אמרה.

סיגל מורן: אני חייבת להודות שהיה לי חבל לשמוע את גלית כי אנחנו בשיח פתוח, אבל אני רוצה לומר יש דברים שאנחנו לא יכולים, אנחנו לא יכולים מבחינה משפטית.

סיגל מורן: לגבי השלוחות, השלוחות הן חלק מהתהליך של העברת המחליף.

סיגל מורן: כמו שאמרת, היינו צריכים לייצר מצב ביניים, החזרנו מישהי מפנסיה לנהל את המעון בתקופת הביניים.

סיגל מורן: בסופו של דבר זו תהיה יחידה אחת.

ילנה ליאיצ'בסקי: אפשר בבקשה רק דבר אחד נוסף?

עידית סילמן: בבקשה.

ילנה ליאיצ'בסקי: הדבר שהכי בוער אצלי וחשוב לי להשמיע אותו זה בעצם שהרווחה מקיימת במקביל שני תקנים למוגבלויות שונות, גם מבחינה תקציבית וגם מבחינת תקנים לכוח אדם.

ילנה ליאיצ'בסקי: אנחנו מדברים כרגע על תקנים לצוות המטפל.

ילנה ליאיצ'בסקי: אני אספר על מה שקורה עכשיו וגם לפני שנתיים.

ילנה ליאיצ'בסקי: על 17 דיירים יש שני מטפלים ביום ואחד בלילה.

ילנה ליאיצ'בסקי: קיים תקן נוסף של הספקטרום האוטיסטי באותן רמות, באותה תלות בזולת והתנהגות מאתגרת, אחד על ארבע.

ילנה ליאיצ'בסקי: על זה לא מדברים ואני רוצה שזה יפוצץ מבפנים כל אדם ששומע את זה כמו שזה מפוצץ אותי.

עידית סילמן: שניה.

עידית סילמן: עדית סרגוסטי, בבקשה.

עידית סילמן: היא מחכה בסבלנות.

עדית סרגוסטי: אני לא מחכה בסבלנות רק היום, אנחנו מחכים כבר הרבה שנים בחוסר סבלנות עם הסיפור של מה שקורה במוסדות.

עדית סרגוסטי: ארגון בזכות מתריע במשך שנים לגבי מה שקורה במוסדות לאנשים עם מוגבלויות.

עדית סרגוסטי: אני אספר את מה שסיפרתי בוועדה בשבוע שעבר.

עדית סרגוסטי: קבוצה גדולה של אנשים שנמצאים היום בבני ציון הועברו לשם ממוסד שנסגר לפני כ-10 שנים בפתח תקווה, מוסד שנקרא נווה יעקב והיה באחריות משרד הבריאות, בגלל התעללות והזנחה קשה שהיו שם.

עדית סרגוסטי: אני יודעת לפחות על אישה אחת שהייתה בבני ציון שהועברה לשם ממחלקת האוטיסטים באיתנים, זו גם מחלקה שהיה בה סיפור מחריד של התעללות והזנחה לפני לא מעט שנים.

עדית סרגוסטי: שורש הרע בעינינו זה מעצם קיומם של המוסדות האלה, עצם קיומן של מסגרות גדולות, המוניות, סגורות, רחוקות מהעין הציבורית, לא רואים מה קורה שם.

עדית סרגוסטי: עשינו גם ביקורי פתע עם חברי כנסת, הייתה תקופה - - עדיין יש לי קבוצת ווטסאפ של סיירת ח"כים במוסדות.

עדית סרגוסטי: עשינו ביקורי פתע עם חברי כנסת במוסדות, וכשהגענו לביקור פתע במקום מסוים יכולנו להצביע על כשלים שקורים באותו מקום.

עדית סרגוסטי: במדינת ישראל יש עשרות מוסדות כאלה.

עדית סרגוסטי: קרה לנו כבר שעצרו אותנו בפתח כדי שיהיה אפשר לנקות ולסדר במהירות, שלא נראה את כל הכשלים.

עדית סרגוסטי: לא זו השיטה, פיקוח זה לא הפתרון, תקציבים גדולים זה לא הפתרון.

עדית סרגוסטי: הפתרון הוא שאנשים האלה יחיו בקרבנו, שיחיו בקהילה.

עדית סרגוסטי: נאמר כאן שיש אנשים שלא מתאים שיחיו בקהילה, אני חושבת שזו חובתנו המוסרית להתאים את הקהילה אליהם, לדאוג לזה שיהיו שירותים מתאימים בקהילה, לדאוג לזה שהם יקבלו את הסיוע שהם זקוקים לו בקהילה, שהם ילכו לרופא המשפחה בקופת החולים, שיקבלו את כל השירותים ואת כל המענים בקהילה, שלא יהיו במקומות הסגורים האלה.

עדית סרגוסטי: זה דבר אחד.

עדית סרגוסטי: דבר נוסף, כל עוד מתקיימים מוסדות, ואני אגיד שהציפייה והדרישה שלנו גם ממשרד הרווחה וגם ממשרד הבריאות להכין תוכנית לסגירה של המוסדות האלה.

עדית סרגוסטי: זה לא משהו שיקרה ביום אחד, זה משהו שמדינת ישראל התחייבה עליו כשהיא חתמה לפני עשר שנים על אמנה בינלאומית לזכויות אנשים עם מוגבלות.

עדית סרגוסטי: זה משהו שהגיע הזמן לעשות אותו.

עדית סרגוסטי: דוקטור ארבל הזכירה שמשרד הרווחה עושה תוכנית להוצאת אנשים מהמוסדות.

עדית סרגוסטי: לפי מה שאנחנו יודעים, ונשמח לגלות נתונים אחרים, מדלת אחת מוציאים אנשים ומהדלת השנייה מכניסים אנשים אחרים במקומם.

עדית סרגוסטי: אם יש אנשים כמו הבן של חני, שכל עוד חני מטפלת בו הוא יכול להיות בבית עם המשפחה, אין שום סיבה שהבן של חני לא יקבל את השירותים והליווי שהוא צריך בקהילה, בדירה.

עדית סרגוסטי: זה יהיה השכן שלי, שלך ושל כל אחד מאיתנו.

עידית סילמן: הקהילה אף יכולה לעזור, להתנדב, לתרום מזמנה, ממרצה ומחלקה למען הדבר הזה.

עדית סרגוסטי: כולנו נרוויח מהדבר הזה.

עדית סרגוסטי: אם מדברים על הבריאות הנפשית של אנשים, זה המקדם הראשון שיקבע את הבריאות הנפשית שלהם.

עדית סרגוסטי: רק בשבוע שעבר התבשרנו שמשרד הבריאות מקים ארבעה מוסדות חדשים לאנשים שיוצאים מבתי חולים לתוך מוסדות גדולים.

עדית סרגוסטי: אני מקווה שהמשרד יעשה חשיבה נוספת על הדבר הזה.

עדית סרגוסטי: דבר נוסף, כל עוד המוסדות האלה מתקיימים, אני חושבת שמנגנוני הפיקוח והבקרה הקיימים, אנחנו רואים ויודעים שהם לא מספיק אפקטיביים.

עדית סרגוסטי: הדרישה שלנו היא שיהיה מנגנון חיצוני למשרדים שנותנים את השירותים, נציב תלונות ציבור שיישב מחוץ למשרדים האלה, שיגיע מישהו למסגרות באופן אקטיבי, ידבר עם האנשים, ידובב אותם וישמע מהם תלונות.

עדית סרגוסטי: כמו שאנחנו שומעים, הורים מפחדים להתלונן בפני הגורמים שנותנים להם את השירותים.

עידית סילמן: אני רוצה להתחבר לדברים.

עידית סילמן: זה מזעזע, זה נורא, מדיון לדיון אני באמת אומרת לכם, נקעה נפשי.

עידית סילמן: אנחנו רוצים להסתכל גם על ההיבטים הפיזיים והנפשיים, אבל אי אפשר להתעלם ממציאות הזויה ובלתי נתפסת שקורית מאחורי סורג ובריח.

עידית סילמן: לא יכולה להתקיים מציאות כזו שהורים לא מקבלים נתונים לגבי הילדים שלהם ולגבי המשפחות שלהם, לגבי בריאותם הפיזית והנפשית, מה קורה איתם ביום יום, חובת דיווח פשוטה, אני כבר לא מדברת על המצלמות, וגם את זה צריך לתקן.

עידית סילמן: זו אחת החולות הרעות.

עדית סרגוסטי: רק עוד משפט אחד לדברים של חני.

עדית סרגוסטי: לא יתכן שאליעזר, אח של חני, לא יוכל לבחור מה הוא אוכל בארוחות שלו.

עדית סרגוסטי: זו זכות כל כך בסיסית שנשללת ממנו.

עדית סרגוסטי: גם בטובים שבמוסדות, אנשים לא יכולים לבחור מה הם יאכלו, מתי הם יקומו, כולם גרים באותם חדרים עם אותן מיטות.

עדית סרגוסטי: בסוף זה מה שמביא למצוקה.

חני כספי: אני לא מדברת רק על מה יבחרו, אם היו נותנים להם בחירה בין סטייק ללא יודעת מה, פה מדובר על מזון בסיסי, הילד לא אוכל בכלל.

חני כספי: אתם יודעים שהוא לא אוכל את זה, אז תדאגו למשהו חלופי.

יצחק שמואלי: ואיפה ליווי של דיאטנית שצריך להיות לפי החוק?

עידית סילמן: אני מבקשת לעבור לצוות של הבריאות.

עידית סילמן: אני יודעת שיש כאן עוד חברי צוות שאמורים לעלות בזום, אני רוצה לראות שכולם נמצאים.

מיכל מרים וולדיגר: תודה על הדיון.

מיכל מרים וולדיגר: יש גם מחר דיון על הנושא הזה באחת הוועדות, נדמה לי וועדת העבודה והרווחה, אבל אני לא זוכרת.

מיכל מרים וולדיגר: אני רוצה להתייחס למה שאמרה עידית במובן הזה של להקים עוד צוות, לעשות עוד וועדה.

מיכל מרים וולדיגר: תקשיבי עידית ושיקשיבו כולם.

מיכל מרים וולדיגר: אני תשעה חודשים בכנסת, בכל וועדה שאני יושבת שמתייחסת לאנשים עם מוגבלות מגיעים אליי אנשים מהצוות פה ומביאים לי עוד דו"ח, עוד סיכום וועדה ועוד תוכנית שיצאה, זאת מ-2018, זאת מ-2020, זאת מ-2017 וזאת עכשיו, השר יוצא עם תוכנית לאומית, כל היום יש תוכניות בלי סוף, וועדות אינסופיות שהמדינה מבזבזת עליהן כספים רבים, מביאה אנשי מקצוע, משפחות ומתמודדים.

מיכל מרים וולדיגר: כל יום אני מגלה עוד תוכנית, עוד וועדה ועוד סיכום.

מיכל מרים וולדיגר: מה יוצא לנו מזה?

מיכל מרים וולדיגר: כלום.

מיכל מרים וולדיגר: לא צריך לעשות שום וועדה ושום תוכנית.

מיכל מרים וולדיגר: אם שר הרווחה, שר הבריאות, שר האוצר וכל השרים הרלוונטיים יוציאו את התוכניות שקיימות אצלם בארון, תוכניות, לא דו"חות.

מיכל מרים וולדיגר: עידית, חשוב לי שתקשיבי.

מיכל מרים וולדיגר: אצל כל השרים הרלוונטיים יש תוכניות בארון, זה לא סיכום של דו"ח, אחרי סיכומי הדו"חות נכתבו תוכניות.

מיכל מרים וולדיגר: לקחו צוות ואנשים שיכלו לעשות פעולות אחרות, ישבו וכתבו תוכניות יישום ואף אחד לא מיישם אותן.

מיכל מרים וולדיגר: אני קוראת לך כיושבת ראש הוועדה ולכל הגורמים הרלוונטיים להפסיק לשבת ולעשות עוד תוכנית ועוד וועדה, היום יש לפתוח את התוכניות הקיימות ולהתחיל ליישם אותן.

מיכל מרים וולדיגר: היום, לא מחר ולא מחרתיים.

מיכל מרים וולדיגר: אני הייתי ביום חמישי בהפגנה שהייתה ברחבת המוזאון בתל אביב.

מיכל מרים וולדיגר: פגשתי הורים, אחים ובני משפחה של חוסים - - בעיניי זה אנשים, זה לא חוסים, זה אנשים עם מוגבלות שנמצאים במסגרות חוץ ביתיות.

מיכל מרים וולדיגר: לא בהפגנה אבל בעבודה היום-יומית שלי פגשתי אנשי מקצוע, הלכתי בעצמי לביקור פתע בבני ציון - - -

יצחק שמואלי: זה המפתח, ביקור פתע.

מיכל מרים וולדיגר: קודם כל, לכל האנשים שפגשתי מגיע צל"ש.

מיכל מרים וולדיגר: בני המשפחות, אנשי המקצוע, אנשי משרד הבריאות, יש אנשים שמגיע להם צל"ש.

מיכל מרים וולדיגר: הם אנשים מדהימים שלא מגיעים בשביל המשכורת העלובה, אלא באים לעשות טוב לעם ישראל בכלל, לאזרחי מדינת ישראל ולאנשים עם מוגבלות.

מיכל מרים וולדיגר: יחד עם זאת, המדינה קושרת להם את הידיים והרגליים.

מיכל מרים וולדיגר: אי אפשר לצפות מאיש מקצוע שצריך לעבוד אחד על אחד, לדוגמה בבני ציון, אחרת האדם שצריך לקבל את הליווי הולך לאיבוד.

מיכל מרים וולדיגר: על כל עשרה יש אחד, איך אפשר לצפות ממנו שהוא יוכל לטפל באנשים האלה כמו שצריך?

מיכל מרים וולדיגר: בעיניי מגיע צל"ש לאלה שעושים את העבודה כמו שצריך, אבל מצד שני יש גם אנשים שהם לא ראויים להיות במקום הזה.

מיכל מרים וולדיגר: אני חוזרת שוב ושוב בכל ישיבה וועדה שאני הולכת אליה שכל בן אדם שרוצה לעבוד עם אנשים חסרי ישע, בין אם זה תינוקות וטף, בין אם זה קשישים ובין אם זה אנשים עם מוגבלות, כל אחד בין אם הוא הולך לנקות את ההוסטל או את הדירה ובין אם הוא מטפל בפיזיותרפיה או פסיכיאטר, לא משנה, כל אחד שבא במגע עם חסרי ישע צריך לעבור את הרף הכי גבוה, צריך לעבור קריטריונים מאוד ברורים כמו מבחני אישיות, תעודות יושר, הכשרה לפני שהוא נכנס למקום כדי שיידע איך לתקשר איתם.

מיכל מרים וולדיגר: בהתאם לכך צריך להעלות את השכר העלוב, זה הדבר הראשון שצריך להתחיל אתו.

מיכל מרים וולדיגר: אחרי שנתחיל עם זה אני בטוחה שדברים יהיו הרבה יותר טובים.

מיכל מרים וולדיגר: עידית, גם במסגרות האלה, פה אנחנו לפעמים קצת חלוקות.

מיכל מרים וולדיגר: אני חושבת שצריך מסגרות חוץ ביתיות כי לא כל ההורים הם כמו חני, לא כולם מסוגלים לזה, יש הורים שלא מסוגלים.

מיכל מרים וולדיגר: זה עול שמי שלא עבר אותו, זר לא יבין זאת.

קריאה: רק לא מוסדות, מיכל.

מיכל מרים וולדיגר: עזבי איך קוראים לזה, אמרתי מסגרות חוץ ביתיות.

מיכל מרים וולדיגר: האם יהיו שם 4-5 או 15 זה כבר לא העניין כי אם יהיו מספיק אנשי מקצוע שיטפלו אחד על אחד באנשים האלה, יהיה אפשר לקיים פה משהו נורמלי, בסיסי והגיוני.

מיכל מרים וולדיגר: אני לא מדברת על הדובדבן שבקצפת.

מיכל מרים וולדיגר: אני שוב אומרת, עידית, קחי את זה לעצמך, לא צריך עוד וועדות, לא צריך עוד ישיבות, לא צריך עוד תוכניות.

מיכל מרים וולדיגר: יש תוכניות במשרד העבודה, יש תוכניות במשרד הרווחה, יש תוכניות במשרד הבריאות, יש כאלה.

מיכל מרים וולדיגר: בואו נתחיל להוציא אותן לפועל.

עידית סילמן: דקה, דוקטור נורית.

מיכל מרים וולדיגר: עוד משפט אחד אחרון.

מיכל מרים וולדיגר: אני נפגשתי אתמול עם קבוצת הורים שכמו שסיפרו פה, הם הוציאו את הילדים שלהם מהמסגרות, המעונות, המוסדות או איך שתקראו להם.

מיכל מרים וולדיגר: הם אמרו לי, מיכל, אנחנו מגדלים אותם או אצלנו בבית או שאנחנו שוכרים להם דירה באופן עצמאי עם מטפל, זה עולה להם 15,000-20,000 ₪ בחודש.

מיכל מרים וולדיגר: זה משפחות שבקושי יש להן לחם לאכול.

מיכל מרים וולדיגר: אמרתי להם תקשיבו, אני יודעת ותתקני אותי אם אני טועה, שלפני כמה שנים היה במשרד הבריאות פיילוט עם הג'וינט של חליפה אישית.

מיכל מרים וולדיגר: הרי הילדים של אותם הורים, אם הם נמצאים במסגרות, המדינה משלמת עליהם 15,000 ₪ למסגרת.

מיכל מרים וולדיגר: תנו את זה להורים.

מיכל מרים וולדיגר: אתם מפחדים שהכסף הזה ילך סתם?

מיכל מרים וולדיגר: אוקי, שהורה יגיד לכם ש - - -

עידית סילמן: סליחה, אנחנו פשוט בלוח זמנים צפוף.

עידית סילמן: משפט אחרון בבקשה.

מיכל מרים וולדיגר: לכן אני גם מבקשת, יכול להיות שזה קיים ויכול להיות שלא.

מיכל מרים וולדיגר: אם זה לא קיים תוציאו את זה לפועל, משהו שנקרא חליפה אישית.

מיכל מרים וולדיגר: תתנו להורים שמוכנים לקחת את הילדים אליהם הביתה ולטפל בהם את האמצעים, לפחות משאב תקציבי.

מיכל מרים וולדיגר: הם בכל מקרה היו מוציאים אותו.

עידית סילמן: מיכל, אנחנו חייבים לסיים.

עידית סילמן: כל הדברים שאמרת גם נאמרו כאן על ידי כל האחרים במשך שעה.

עידית סילמן: יש הורים שזעקו את הכאב שלהם.

עידית סילמן: נורית, סגנית ראש האגף לשיקום בריאות הנפש ממשרד הבריאות.

עידית סילמן: קודם כל, אני שמחה שאת חותמת פה על כל מילה, אבל בהיותך משרד הבריאות וזאת שאמונה ליישם את כל מה שכולם אומרים כאן, תספרו לנו מה בעצם אתם עושים.

עידית סילמן: אתם לא יכולים לחתום על מילים שלנו בלי לעשות אותן, אז או שתציגו לנו מה נעשה בפועל ואיך ההורים פה מקבלים את התמיכה שלכם.

עידית סילמן: נניח אם קורה מקרה כזה, מה אתם בתור משרד הבריאות מציעים למשפחות?

עידית סילמן: איזו חבילת סיוע נתתם לזאת שיושבת לימינך?

עידית סילמן: מה נתתם לה כדי שהיא לא תהיה במשבר הזה?

נורית שלפמן: קודם כל אני רוצה להפריד, אנחנו מדברים על שני משרדים נפרדים ועל מערכות שונות של דיור ושיקום.

עידית סילמן: נכון, אבל בסופו של דבר, איך אתם עוזרים לאותו אדם שנמצא בתוך מערכת - - -

נורית שלפמן: שניה, אני פה אמונה על מסגרת שנקראת השיקום בבריאות הנפש.

נורית שלפמן: עם כמה שהייתי רוצה לתת מענה גם לשיקום ולדיור ברווחה, אני לא יכולה לתת להם מענה כי זה לא בתחום האחריות שלי, לא בתחום הסמכות שלי ובטח שלא בתקצוב שלי.

עידית סילמן: אוקי.

נורית שלפמן: אני מתנצלת שאני לא אוכל לענות לשאלתך.

עידית סילמן: אוקי.

עידית סילמן: אז תפקידך בכוח הוא?

נורית שלפמן: אז יש את אגף בריאות הנפש, יש את ראש האגף לבריאות הנפש שאחריות על כל - - -

עידית סילמן: אנחנו מכירים ואנחנו עומדים איתה בקשר שוטף.

נורית שלפמן: אני סגניתה, אני מנהלת את תחום השיקום בבריאות הנפש, כל מה שנקרא סל שיקום, סל שירותים שבא לתת מענה בדיור, חברה, פנאי, תעסוקה, שיניים, כל המכלול הזה של השיקום בבריאות הנפש נמצא באחריותי.

עידית סילמן: אז תספרי לנו איך אתם עוזרים ומה התוכנית שלכם.

נורית שלפמן: קודם כל, אני רוצה להתחיל בזה שיש דברים נפלאים שקורים, דברים נהדרים, אנחנו נותנים מענה לכ-35,000 משתקמים.

נורית שלפמן: אני מאוד מקווה שהדברים המאוד קשים ששמענו כאן שהתרחשו בהוסטלים לא קורים בסל שיקום.

נורית שלפמן: אנחנו נמצאים בשטח על בסיס קבוע, וכמו שמיכל דיברה קודם יש אנשים נפלאים ונהדרים ש - - -

עידית סילמן: זה ברור, בואי נמקד כי אנחנו רוצים להיות ממוקדים בדיון.

עידית סילמן: סל שיקום זה אחלה ויש לנו דיון שלהם על התחומים האלה, יש גם - - -

מיכל מרים וולדיגר: לצערי זה לא כל כך אחלה, יש הרבה מה לתקן שם.

עידית סילמן: מרכזים לבריאות הנפש, יש לנו דיון הזה.

עידית סילמן: השאלה כרגע היא על החוסים בתוך ההוסטלים ובני משפחותיהם, איך אתם מתחברים אליהם, באיזו זווית או באיזה שלב בתוך הטיפול?

עידית סילמן: הדיון הוא על זה.

נורית שלפמן: אותי הזמינו לדבר על האנשים שנמצאים בהוסטלים, זו הבקשה שנתבקשתי לדבר עליה.

נורית שלפמן: יש אצלנו אוכלוסייה של אלפי משתקמים שמתגוררים בהוסטלים, הם לא חוסים, הם משתקמים, הם בני אדם שמקבלים שירותי שיקום בדיור בהוסטלים.

נורית שלפמן: אנחנו מדברים על כל נושא הבקרה שזה איזשהו מהלך שאנחנו - - אני בתפקידי שבעה חודשים, אבל גם קודמתי מזה שנים רבות מדברים על כל נושא הבקרה.

נורית שלפמן: אנחנו מדברים על ארבעה ממדים של בקרה שאנחנו מנסים לנהל.

נורית שלפמן: מאחר שמדובר בשירותים חברתיים מופרטים לפי החלטת המדינה, אנחנו מנסים לנהל בקרה בארבעה ממדים.

נורית שלפמן: הממד המשמעותי ביותר בעיניי הוא הממד של ההגעה הפיזית לראות את המקום ואת המשתקמים.

נורית שלפמן: בשנת 2016 נעשתה עבודה מאוד משמעותית בין-משרדית, ויצאה תוכנית של בקרה על שירות חברתי מופרט.

מיכל מרים וולדיגר: תני לי להמר שהיא לא ממומשת.

נורית שלפמן: היא רחוקה מלהיות ממומשת.

נורית שלפמן: נקבע איזשהו מפתח של כמה אנשי צוות אמורים להיות כדי לפקח על כמה משתקמים.

נורית שלפמן: אנחנו נמצאים בחצי מהכמות שנקבעה על ידי עבודת רוחב של משרדי הממשלה, אנחנו רחוקים משם מאוד, לכן הצוות שלי שפועל במחסור מטורף במשאבי כוח אדם לא יכול לראות את האנשים.

נורית שלפמן: הוא יכול לראות חלק מהאנשים חלק מהזמן, הוא לא יכול לענות לדרישות החוק בצורך של המעקב אחר האנשים והמסגרות.

נורית שלפמן: מדובר גם בפרמטרים השיקומיים, כלומר עד כמה המקום באמת משיג את מטרותיו השיקומיות, וגם על הבקרה הפרקטית של המבנה, המזון, כל הדברים האלה.

נורית שלפמן: זה נגזרת של כוח אדם.

נורית שלפמן: אפשר לבוא אליי בטענות מה את עושה, אני מבקשת כוח אדם, אני מבקשת תקנים ואני מקבלת תשובה שלילית.

נורית שלפמן: זה מה שאני עושה ואלה התשובות שאני מקבלת.

עידית סילמן: אז את מבקשת מהשר שלך תקנים?

עידית סילמן: מה את מבקשת?

עידית סילמן: אנחנו רוצים לייצר רשימה של אותן בקשות.

נורית שלפמן: יש נקודת ייחוס משנת 2016 שקובעת כמה תקנים אמורים להיות באגף בריאות הנפש על מנת לתת מענה רציף על שירות - - -

עידית סילמן: וזה מה שעדיין אין לך כביכול.

נורית שלפמן: לא הדפסתי את הכל על הנייר אבל אני יכולה לשלוח את זה דיגיטלית.

עידית סילמן: אז בעצם את אומרת לי, אני מתוך משרד הבריאות, חסר לי בתוך משרד הבריאות כדי לבצע את העבודה שלי.

נורית שלפמן: אני צריכה פי 2 כוח אדם.

עידית סילמן: זאת אומרת שמשרד הבריאות שמגדיר את עצמו כמי שבא ותקצב ב-400,000,000 ₪ את תחום בריאות הנפש וכדומה, זה לא קיים?

נורית שלפמן: רגע, שניה.

עידית סילמן: אנחנו בסוף עושים ואת אומרת שיש לך חצי.

נורית שלפמן: עידית, אני הייתי גם בדיון הקודם.

נורית שלפמן: משרד הבריאות צריך גם לתקצב את זה, אבל גם ש - - -

עידית סילמן: אבל את המשרד.

נורית שלפמן: אני מייצגת את השיקום אבל אני לא יכולה להתעלם ממה שקורה סביבי.

נורית שלפמן: הבת של השכנים שלי בת 12, יש לה הפרעת אכילה ואין אף אחד שיטפל בה.

נורית שלפמן: אני צריכה לבחור מתוך 400,000,000 ₪ האם אני אתן טיפול לילדה בת 12 עם הפרעות אכילה שלא יכולה לקבל טיפול בקהילה כי אין טיפול בקהילה או לתת לבית חולים, כמו ששמענו בדיון הקודם, או לתת לבקרה על ההוסטלים, אני צריכה לבחור, אני לא יכולה לתת גם וגם.

נורית שלפמן: אני צריכה לתעדף.

עידית סילמן: אז זה מה שאנחנו שואלים, מה החוסרים?

עידית סילמן: אנחנו רוצים לדעת.

נורית שלפמן: כשאני אומרת לך מה החוסרים, אני לא אומרת שסדר העדיפויות משרד הבריאות הוא לא בסדר, אני אומרת שמשרד הבריאות מנסה לתעדף בתוך חוסר מטורף.

עידית סילמן: איך מתעדפים?

עידית סילמן: את מדברת כאן על האוכלוסיות הכי חלשות.

נורית שלפמן: יש פירמידה, בסדר?

נורית שלפמן: כל אחד בא ומייצג את האוכלוסיות שלו.

נורית שלפמן: בייצוג של האוכלוסייה הספציפית שלי, אלה שבהוסטלים, זה מה שחסר לי.

נורית שלפמן: אחר כך יש את האנשים הבאים - - -

עידית סילמן: אז יש לי שאלה.

עידית סילמן: אם זה מה שחסר בהוסטלים, מה הפנייה שנעשתה מכם, מתוך המשרד, למי מהאנשים, מתי, כדי לבוא ולהגיד שאלה החוסרים, זה מה שאין?

עידית סילמן: אחרת המשרד מתהדר בזה שהוא שם את בריאות הנפש לנגד עיניו ומתקצב את זה בהמון כסף מעבר למה שצריך.

עידית סילמן: השאלה היא גם איפה בתוך התוכנית - - -

מיכל מרים וולדיגר: מעבר למה שצריך?

מיכל מרים וולדיגר: מאיפה את מביאה את זה?

עידית סילמן: אמרו 400,000,000 ₪.

מיכל מרים וולדיגר: אבל זה לא מעבר למה שצריך.

עידית סילמן: סליחה חברת הכנסת.

עידית סילמן: איפה בתוך כל התוכנית הבין משרדית שכביכול אתם יוצאים אליה - - -

מיכל מרים וולדיגר: למה את אומרת מעל מה שצריך, זה לא נכון.

עידית סילמן: התוכנית הבין משרדית הגדולה שאתם מתהדרים בה, איפה חלקך בתוכה?

עידית סילמן: האם הייתה דרישה?

עידית סילמן: אתם יוצאים לתוכנית בין משרדית גדולה שמטפלת בבריאות הנפש ובילדים לנוער ואמורה להיות מושקעת ב-920,000,000 ₪, אולי יותר, ואמורה לייצר את הרצף הטיפולי.

עידית סילמן: האם יש דרישה שלכם לתוך הדבר הזה?

עידית סילמן: איפה אתם עומדים במקום הזה?

נורית שלפמן: היו בתוכניות העבודה שלנו בקשות רבות להרבה דברים שצריך להרחיב ולעשות טוב יותר, יש הרבה חוסרים וקשיים, הכל היה בתוכניות העבודה.

נורית שלפמן: לא קיבלנו כמעט כלום בתוכניות העבודה.

עידית סילמן: אז לא קיבלתם.

עידית סילמן: זה בעייתי מאוד.

נורית שלפמן: זו המציאות.

עידית סילמן: במה תקצבתם בערך, סתם שנדע מה תקצוב תוכנית העבודה שביקשתם?

נורית שלפמן: התקנים שביקשנו היו תקנים חיצוניים בשלב הזה, הם עוד לא היו תקנים פנימיים, זו עבודה שאנחנו חוזרים ועושים אותה כל כמה זמן, אנחנו נעשה אותה שוב השנה.

נורית שלפמן: בין היתר ביקשנו 20 תקנים חיצוניים - - -

עידית סילמן: אנחנו רוצים לעזור לכם.

נורית שלפמן: הייתה בקשה ל-20 תקנים חיצוניים לבקרה על השירותים הקנויים שלנו.

נורית שלפמן: שוב, אני הייתי מעדיפה תקנים פנימיים, אבל בלית ברירה ביקשנו תקנים חיצוניים ולא קיבלנו.

נורית שלפמן: כל מה שנקרא סלי איכות, זה בעצם למשל להכניס משתקמים לתוך המסגרות האלה לראיונות עומק, גם כן לא קיבלנו תקצוב בכלל לסלי האיכות שלנו.

מיכל מרים וולדיגר: אם הצבעת קודם על - - -

עידית סילמן: חברת הכנסת שניה, בכמה זה נאמד בערך?

נורית שלפמן: אני לא זוכרת בדיוק את הסכומים.

עידית סילמן: אוקי.

עידית סילמן: יש לנו מחר גם דיון מהיר, יש לנו בהמשך דיונים גם על נושא התקצוב.

עידית סילמן: אנחנו נשמח לקבל מכם את הנתונים כדי לדעת, אנחנו רוצים לעשות סדר.

עידית סילמן: אנחנו נמצאים בקשר מול המשרד כרגע לקראת התוכניות שמגיעות ולקראת התוכניות שנאמר שתוקצבו.

עידית סילמן: צריך לראות בכמה זה תוקצב, מה הם החוסרים וכמה צריך להשלים.

עידית סילמן: בסופו של דבר המציאות הזו היא מציאות קשה שאנחנו רואים מול העיניים והיא צריכה לבוא על פתרונה.

עידית סילמן: אי אפשר להשאיר את המציאות ככה ו - - -

נורית שלפמן: עידית, אני מרגישה שאת מטיפה לי מוסר כשאני זאת שהולכת - - -

עידית סילמן: בסוף אנחנו מחוקקים, הכנסת מחוקקת ומפקחת על עבודת הממשלה.

נורית שלפמן: כשהייתה שביתה הלכנו כל יום לראות שאנשים מטופלים, שהכול בסדר.

עידית סילמן: התפקיד שלנו הוא לבוא ולדרוש דרישות שלא נעשות.

עידית סילמן: אם יש משהו בתקציב שכמו שאת מציינת אותו הוא בחוסר גדול ולא נעשה, אנחנו רוצים לבוא ולדרוש את הדרישה הזאת כי אנחנו חושבים שזה הכרחי ורצוי.

עידית סילמן: כן, הרבה פעמים מתוך המשרדים באים ויושבים כאן בדיונים ואומרים שאנחנו עושים, כשבעצם אנחנו רואים שיש חוסרים מאוד גדולים.

עידית סילמן: צריך להגיד את זה, אי אפשר רק להגיד שעושים והעבודה נעשית, בסוף אנחנו רואים את הרצף הטיפולי בפועל.

עידית סילמן: אנחנו כאן באותה שותפות, אם אפשר לומר.

עידית סילמן: מנגד את המשרד שממך כולם באים לבקש ולך אין יותר לתת.

עידית סילמן: זה בהחלט - - -

מיכל מרים וולדיגר: נורית, אני רוצה לשאול אותך שאלה.

מיכל מרים וולדיגר: קודם אמרת שיש לך תקן, לפי הוועדה הבין משרדית ב-2016 שדיברה על מפקח אחד על כל 370 מתמודדים, כשבפועל יש לך חצי.

נורית שלפמן: יש לי אחד ל-700.

מיכל מרים וולדיגר: כלומר חסר.

מיכל מרים וולדיגר: למה כשעידית שאלה אותך כמה ביקשת, ביקשת רק 20?

מיכל מרים וולדיגר: את אומרת שחסרים לך - - אני רוצה להבין את הפער.

מיכל מרים וולדיגר: יש תוכנית וכבר קבעו מה צריך ומה התקן שצריך להיות, אז למה לבקש - - -

נורית שלפמן: יש לך שאלות מעולות, אני מאוד מקווה שמאחר שנכנסתי לתפקיד חודש לפני, אני מאוד מקווה שבעוד שנה אנחנו נבוא מאוד מוכנים.

עידית סילמן: אבל אם יש תקציב עוד מעט וזה לא עוד שנה, תקציב חדש שמתחילים לעבוד עליו, אם יש בנוסף גם תוכנית מתוקצבת שיוצאים אליה, מבחינתנו הדרישה של הוועדה היא שאתם תיכנסו לתוך הדבר הזה ותהיו חלק ממנו, שיתקצבו גם אתכם.

עידית סילמן: לכן אנחנו מבקשים לראות את החוסרים ואת מה שצריך בתוכניות העבודה, מה שאת אומרת שצריך.

עידית סילמן: בסופו של דבר באים לכאן אנשים, החברה האזרחית, המתמודדים, המתמודדות ובני המשפחה שלהם, ואנחנו בתור מחוקקים רוצים לסייע להם ולתת את הכי טוב שהמדינה יכולה לתת.

עידית סילמן: ללא שקיפות מלאה של המשרדים בלהגיד לנו מה חסר, מה אין, באיזו מציאות הם יוכלו להתקיים או להתחיל להתקיים בצורה הגיונית, אנחנו לא נוכל לבוא ולדרוש.

עידית סילמן: זו הדרישה שלנו כי יבוא כאן שבוע הבא דיון שלם עם תוכניות העבודה של המשרד שלך, יגיע לכאן השר ויציג את תוכניות העבודה של המשרד.

עידית סילמן: אנחנו יחד איתכם, אנחנו רוצים לדעת שלא הכל מראה ורודה כי אנחנו רואים את זה כל יום בתוך הוועדות.

עידית סילמן: אנחנו כמחוקקים נלחמים בשבילם ועבורם, בשביל זה אנחנו פה.

עידית סילמן: זו המשימה שלנו ואנחנו נשמח שתעבירו אלינו את כל הדברים שלכם, זה חשוב לנו, זה קריטי למתמודדים, זה קריטי למטפלים, זה קריטי לעידית סרגוסטי שיושבת כאן ומדברת על רצף שיקומי, על סל שיקום ועל המעבר לקהילה בכל דיון מחדש.

עידית סילמן: תודה רבה.

יהונתן הדרי: אפשר בבקשה לקבל את זכות הדיבור?

יהונתן הדרי: יהונתן הדרי, אני נציג פורום הבריאות של בית איזי שפירא ואני גם גר בדיור חוץ ביתי.

יהונתן הדרי: אני אגיד בגדול שחובת המדינה, ההפרטה אינה מפחיתה את האחריות של משרדי הממשלה.

יהונתן הדרי: לוקחים 80% מהקצבה של הדיירים במוסדות לשם מימון המוסדות.

יהונתן הדרי: הפיקוח על הבריאות חייב להיות שיתוף פעולה תקין ופורה בין משרד הבריאות למשרד הרווחה בנושא הפיקוח על אורח חיים בריא ורפואה מונעת ומסודרת.

יהונתן הדרי: ההדרכה וההכשרה, צוותי המדריכים צריכים לעבור הכשרה על כל סוגי המוגבלויות, לא רק על מוגבלויות הנפש או הספקטרום האוטיסטי.

יהונתן הדרי: ההכשרה תעזור לאנשים עם מוגבלויות לקבל את שירות איכותי יותר וגם תפחית את האלימות המופנית כלפיהם בשל השחיקה, תסכול וחוסר ידע של הצוות.

יהונתן הדרי: יש להוציא מידי המפעילים את ההכשרה, הצוותים צריכים לעבור הדרכה והכשרה במכון הכשרה משותף לשני המשרדים, ולקבל ציון עובר במבחן שיתקיים בסוף ההדרכה.

יהונתן הדרי: יש ליצור תורת הדרכה מסודרת, יש לחייב הדרכת ריענון אחת לחצי שנה, יש להקים מעקב מסודר וממוחשב כדי לוודא שהמדריכים יעברו הכשרה מתאימה.

יהונתן הדרי: בנוגע לשכר ראוי, יש לתת למדריכים שכר גבוה יותר ולקבוע תנאי סף לקבלת המקצוע.

יהונתן הדרי: לפני שאני מסיים את דבריי, אני חייב להגיד את זה גם פה לוועדה - - -

עידית סילמן: ממש משפט אחרון כי אנחנו צריכים להתחיל דיון בעוד דקה.

יהונתן הדרי: אני אומר את זה ככה, כאדם שגר בדיור חוץ ביתי, גם לי נגע הסיפור של בני ציון.

יהונתן הדרי: הבת של אח של אבא שלי הייתה גם היא באירוע הזה וזה נגע בי כמו שאני גר בדיור חוץ ביתי.

יהונתן הדרי: הדברים וההמלצות של הפורום שגיבשנו, הן ההמלצות עליהן צריך להתבסס, עליהן צריך לעבוד.

יהונתן הדרי: זה ישנה בצורה כזאת שלא יהיו עוד אירועים כאלה.

יהונתן הדרי: אני בכיתי כשראיתי את האירועים האלה.

יהונתן הדרי: צריך לעשות שינוי כלל רוחבי בכל הדיור החוץ ביתי של משרד הרווחה והבריאות ,זאת הדרישה.

עידית סילמן: תודה רבה.

עידית סילמן: אנחנו נמשיך לעקוב ונקיים על זה דיונים נוספים.

עידית סילמן: בכל מה שצריך מאתנו עזרה, אנחנו חיילים של המערכת לצורך זה.

עידית סילמן: אנחנו צריכים להתחיל את הדיון הבא בעוד כשתי דקות ולכן אנחנו נאלצים לקטוע את הדיון ולנעול את הישיבה.

עידית סילמן: אנחנו נקיים דיונים נוספים ונאפשר לכולם לדבר, רק פתחנו את הנושא.

עידית סילמן: אנחנו מבינים שזה נושא טעון וגדול ושיש לנו הרבה מה לעשות בו.

עידית סילמן: אנחנו נהיה על זה ביחד עם וועדת העבודה והרווחה.

עידית סילמן: תודה לכל מי שלקח חלק והשתתף, הישיבה נעולה.