ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 24, פרוטוקול מספר 120, 2022-02-22 10:30

אימאן ח'טיב יאסין: בוקר טוב לכולם, אנחנו מוכנות ומוכנים לפתוח את הדיון המיוחד הזה לכבוד היום המיוחד בנושא ההתמודדות של חולי ומשפחות חולי סרטן.

אימאן ח'טיב יאסין: הישיבה הספציפית הזאת המשותפת של ועדת זכויות הילד וועדת החינוך והתרבות באה לבחון, להסתכל, לבדוק, לראות מה אפשר לעשות באופן ספציפי לגבי הפלח של התלמידים חולי הסרטן שנמצאים בתוך מערכות החינוך, וגם עם הגורמים הרלוונטיים הבאים בקשר איתם.

אימאן ח'טיב יאסין: אני מודה באמת לשתי הוועדות, לצוותים על ההירתמות, לאנשים שהגיעו לכאן כדי להביע עמדה ולתת ולהיות חלק מדרך ארוכה וקשה שהחולים והמשפחות שלהם מתמודדים.

אימאן ח'טיב יאסין: אנחנו יודעים שכל שנה מאובחנים במדינת ישראל קרוב ל-32,000 חולים, זה הנתון לפחות עד 2019, 32,000 חולים וחולות.

אימאן ח'טיב יאסין: גם הנתון לא ממש עדכני ועל זה אדבר אחר כך.

אימאן ח'טיב יאסין: חיים כ-350,000 חולים וחולות סרטן.

אימאן ח'טיב יאסין: ישראל היא מהמדינות המככבות לצערי הרב במובן השלילי באחוזי המחלה.

אימאן ח'טיב יאסין: אחוזי המחלה הגבוהים גורמים גם לתמותה בחברה היהודית, אצל גברים יהודים זה סרטן הערמונית ואצל הערבים זה סרטן ריאות.

אימאן ח'טיב יאסין: אצל נשים משני הצדדים זה סרטן שד עם עלייה ואחוז יותר גבוה אצל הנשים הערביות, כאשר אצל הערביות זה 24% ומשהו ואצל היהודיות זה 18%.

אימאן ח'טיב יאסין: זה לא מנחם אף אחד ואף אחת.

אימאן ח'טיב יאסין: אנחנו רוצים להגיע למצב שאנחנו באמת נוכל לא רק במדינה שלנו אלא בכל העולם למגר את המחלה הזאת ולהתגבר עליה ולאפשר חיים יותר בריאים ונורמטיביים גם לחולים וגם לסובבים אותם.

אימאן ח'טיב יאסין: ספציפית אנחנו נתמקד בתוכניות ובהתמודדות של משרד החינוך במתן טיפול רגשי-נפשי דרך תוכניות מובנות לאותם ילדים חולים.

אימאן ח'טיב יאסין: אמורה להיות איתנו בזום גברת זיוה כרמי, מנהלת אגף חינוך מיוחד שהיא האחראית על כל הנושא של מתן טיפול.

אימאן ח'טיב יאסין: התוכניות בתוך מערכת משרד החינוך נמצאות באגף של החינוך המיוחד.

אימאן ח'טיב יאסין: נשמח לשמוע איזה תוכניות יש למשרד החינוך.

אימאן ח'טיב יאסין: בבקשה, גברת זיוה.

זיוה כרמי: בוקר טוב לכולם, משרד החינוך במסגרת תוכניות ייעודיות שהוא מקיים בכפוף לחוק חינוך חינם לילדים חולים, מקיים מספר תוכניות.

זיוה כרמי: תוכנית אחת בעצם עוסקת במתן מענה לילדים חולים בעת האשפוז שלהם בבית החולים.

זיוה כרמי: בכל בית חולים שבו קיימת מחלקה אונקולוגית שנותנת מענה לתלמידים, לילדים ובני נוער, קיים מוסד חינוכי שנותן מענה בצורת שירותי חינוך וטיפול גם יחד.

זיוה כרמי: איזה שירותים ניתנים?

זיוה כרמי: אנחנו בעצם מגיעים אל התלמיד.

זיוה כרמי: במידה והוא יכול, התלמיד מגיע למוסד.

זיוה כרמי: המוסד נמצא ממש בתוך המחלקות.

זיוה כרמי: במידה ולא, הצוות החינוכי או הצוות הטיפולי מגיע אל התלמיד עצמו כמובן במידה וההורים מסכימים, כפוף תמיד להסכמת הורה, ומתחיל תהליך של ליווי התלמיד בקשיים שיש לו ואחר כך אולי גם בפעילות שהיא יותר נורמטיבית, יותר מזכירה את היום-יום, את השוטף ואת המוכר לו.

אימאן ח'טיב יאסין: שאלה בקשר לתהליך של הליווי.

אימאן ח'טיב יאסין: את אמרת, מתחיל תהליך הליווי.

אימאן ח'טיב יאסין: מה זה אומר בפועל?

זיוה כרמי: בפועל זה אומר ליווי של כשלוש שעות שבועיות שבהן ניתנים שירותי חינוך או טיפול.

זיוה כרמי: איך מחליטים על המינון?

זיוה כרמי: זה נעשה בהיוועצות עם הצוות הרפואי וכמובן המשפחה, ובאמת מחליטים על אופי הליווי והמשמעות שלו, אבל אנחנו מדברים על סדר גודל של שלוש שעות שבועיות, בין אם זה לצד מיטת התלמיד ובין אם זה הגעה של התלמיד למרכז.

אימאן ח'טיב יאסין: אני רוצה לשאול, מה זה טיפול שנותנים?

אימאן ח'טיב יאסין: ממש לפרט על זה.

אימאן ח'טיב יאסין: חוץ מזה, שלוש שעות, בעיניי זה נשמע זעיר מאוד.

זיוה כרמי: תיראי, אני חושבת שהמענה צריך להיות מדויק למה שהתלמיד צריך.

זיוה כרמי: בהחלט אנחנו שואלים את עצמנו הרבה פעמים עד כמה יש פניות מצד התלמיד באותה עת לקבל את השירות הזה.

זיוה כרמי: אני חייבת לומר שלאף אחד לא נופל העט אחרי שלוש שעות, אבל יחד עם זאת בעצם נוצר איזשהו קשר, והרעיון הוא בעצם להביא את התלמיד ולתת לו מענה קודם כל לקשיים הרגשיים שעולים ובהחלט להחזיר אותו לאיזושהי פעילות מוכרת ונורמטיבית.

זיוה כרמי: שאלת אותי לגבי טיפול.

זיוה כרמי: באגף לחינוך מיוחד אנו מנחים ונותנים שירותי טיפול על ידי מטפלים.

זיוה כרמי: בדרך כלל באמצעות אומנויות שבעצם עוזרים לתלמיד להתמודד עם קשיים רגשיים כאלו ואחרים.

זיוה כרמי: זה המנדט שלנו.

זיוה כרמי: אנחנו לא נותנים שירותים מעבר לזאת.

זיוה כרמי: כל שירות טיפולי נעשה בהיוועצות עם הצוות הרפואי שמלווה את התלמיד ובהדרכתו.

זיוה כרמי: אנחנו מעודדים מאוד עבודה רב-מקצועיות שהיא יותר מרב-מקצועית, רב-תחומית.

זיוה כרמי: אני אבוא ואומר שבעצם היא מסתכלת באופן הוליסטי על הצרכים של התלמיד ומלווה אותו ואת משפחתו במידה מסוימת למרות שמוקד העבודה שלנו היא מול התלמיד.

אימאן ח'טיב יאסין: את חוזרת ומדגישה, אל מול התלמיד.

אימאן ח'טיב יאסין: נכון, התלמיד הוא החולה.

אימאן ח'טיב יאסין: איך אפשר לנתק אותו מכל מה שקורה בתוך המשפחה מסביב?

אימאן ח'טיב יאסין: התלמיד הוא החולה אבל גם יש אימא, יש אבא, יש אחים, יש חברות, יש חברים ואת מדברת על מתן טיפול בתוך בית החולים.

אימאן ח'טיב יאסין: השאלה מה הטיפול שניתן אחר כך?

אימאן ח'טיב יאסין: בחומר שקראתי, מי שזכאי ומוכר כתלמיד שהוא חולה, מי שנעדר מבית הספר במשך 21 ימים רצופים.

זיוה כרמי: אני מייד אתייחס.

זיוה כרמי: התוכנית שהצגתי היא תוכנית אחת.

זיוה כרמי: התוכנית השנייה היא מייצגת של תלמיד שהוא חולה אבל הוא שוהה בביתו.

זיוה כרמי: במסגרת התוכנית השנייה שאנחנו מובילים יש שירותי חינוך לתלמיד ששוהה בביתו ובאמת מוגדר וישנה המלצה רפואית שהוא ימשיך לשהות בביתו בשל מחלתו.

זיוה כרמי: איך אנחנו מגדירים כזה תלמיד?

זיוה כרמי: אנחנו מדברים על תלמיד כזה ששוהה בעצם בבית מעל 21 יום תחת אישור והמלצה רפואית לשהות שם.

זיוה כרמי: לצורך זה אנחנו בעצם מפעילים איזשהו מערך חינוכי וטיפולי שמגיע לבית התלמיד ונותן לו מענה.

זיוה כרמי: סוגי המענים משתנים, בין אם זה מענה רגשי/טיפולי ועד לצורך העניין הגשה לבגרות.

זיוה כרמי: היכולת שלנו לסייע לתלמיד בעצם לקבל אישור מיוחד לגשת לבגרות בבית ולקבל את התמיכה הלימודית לצורך כך על מנת שהוא לא יפספס אירועים חינוכיים משמעותיים ויוכל להתקדם על אף מחלתו.

זיוה כרמי: התוכנית השלישית היא התוכנית שאנחנו מדברים על מתן מענה חינוכי לתלמידים ששבים למסגרת החינוכית.

זיוה כרמי: אנחנו רוצים שתלמידים שנעדרו הרבה מאוד זמן, נוצר פער לימודי משמעותי.

זיוה כרמי: לצורך כך המשרד מקצה שעות ישירות לתוך תקן בית ספר שנועד בדיוק לצמצם פערים לאותו תלמיד ששב למערכת.

זיוה כרמי: ניתן בהחלט על פי הצורך לתת שעות תמיכה נוספות מעבר לשעות הלימודים על ידי צוות ההוראה שמלווה אותו.

זיוה כרמי: אם מדובר על צורך נקודתי סביב מקצוע כזה או אחר או חיזוקים או השלמת פערים, גם זה אנחנו מאפשרים על מנת לעזור לו לחזור חזרה להסתגל למערכת עד כמה שניתן הרגילה לאחר מחלתו.

זיוה כרמי: אלו שלושת הנושאים.

זיוה כרמי: אני מוכנה להרחיב על כל אחד מהם.

אימאן ח'טיב יאסין: למרות שהמוקד שלנו הוא התוכניות והתמיכה הרגשית-נפשית, בעיניי זה דבר מאוד בסיסי וחשוב שניתן עליו את הדעת.

אימאן ח'טיב יאסין: בשלב מסוים אם אנחנו מדברים על בגרויות, זה גם שלב קריטי בחייו של תלמיד.

אימאן ח'טיב יאסין: רציתי לשמוע ממך כמה שעות מוקצות ספציפית לסוגיה הזאת של בגרויות לתלמיד בשבוע?

זיוה כרמי: תיראי, אני באה ואומרת, השעות שנגזרות מאוד משתנות וזה יכול להגיע, מספר שעות, עד 12 אפילו אם אני מדברת על ילד שניגש לבחינת בגרות.

זיוה כרמי: זה יכול להגיע עד כדי 12 שעות שבועיות שתלמיד יכול לקבל מענה בביתו.

זיוה כרמי: כרגע דיברתי על הבית.

זיוה כרמי: אני חושבת שאת מכוונת לתוכנית הזו, על ילד ששוהה בביתו, אז אנחנו בהחלט מסייעים לו גם בתגבור למידה לצורך הבגרות, ובמידת צורך אפילו מתן אישור מיוחד להיבחנות בבית.

אימאן ח'טיב יאסין: את אומרת עד 12 שעות.

אימאן ח'טיב יאסין: את חושבת שה-12 שעות מספיקות לילד שנמצא בסיטואציה כזאת קשה, שנעדר לתקופה מסוימת מהלימודים, כדי לגשת לבגרויות?

זיוה כרמי: תיראי, אני לא יכולה לדבר על 100% מהתלמידים.

זיוה כרמי: אני כן יכולה לבוא ולהגיד שזה מסייע מאוד.

זיוה כרמי: אני חייבת לומר שכדי להצליח בבגרות, לא רק חשוב כמה שעות הוא קיבל, אלא עד כמה הוא פנוי ללמידה.

אימאן ח'טיב יאסין: נכון.

אימאן ח'טיב יאסין: אני מדברת על אלה שהם פנויים ומתכוונים לגשת לבגרות.

זיוה כרמי: נכון, עד כמה מצבו הפיזי והרגשי פנוי לתגבר את זה.

זיוה כרמי: אנחנו יכולים לתת המון.

זיוה כרמי: השאלה עד כמה הילד מסוגל.

זיוה כרמי: קחו בחשבון שילד שהוא חולה בביתו, כל שעת למידה מחייבת עוד שעות תרגול לא מעטות, ולכן אני כאן באה ואומרת, צריך לראות את התמונה כולה ובאמת לחשוב עד כמה הילד או הילדה או הנער באמת מסוגל לסוג למידה כל כך מואט.

אימאן ח'טיב יאסין: יש התאמות מסוימות לאותם תלמידים?

זיוה כרמי: כן, בוודאי.

זיוה כרמי: אם נדרשות התאמות מיוחדות במיוחד בשל מצבו הבריאותי, יש הליך מאוד מואץ לפתרון של זה.

זיוה כרמי: גם ההיבחנות בבית היא התאמה בפני עצמה.

זיוה כרמי: זה לא שכיח שילד יכול להיבחן בחינת בגרות בבית אבל זה בהחלט מתרחש בעת הצורך בעת שזה המענה הבלעדי כדי לסייע לתלמיד להשיג את ההישגים שהוא אמור להשיג.

זיוה כרמי: אני חושבת שההיצמדות להישגים החינוכיים שילד יכול לחוות אותם היא תהליך טיפולי בפני עצמו.

זיוה כרמי: אני חושבת שמאוד חשוב להבין, ככל שאנחנו נחזיק בהישגים הנורמטיביים, זה כשלעצמו מחזק את תחושת המסוגלות להתמודד גם עם אתגרים רפואיים אחרים.

אימאן ח'טיב יאסין: תוכלי להגיד לנו, בממוצע כל שנה כמה תלמידים יש לכם במערכת שהם חולים?

זיוה כרמי: כן, אני יכולה להגיד לך.

זיוה כרמי: בממוצע, וממוצע אני מדברת על מעל 200.

אימאן ח'טיב יאסין: למרות שמה שאנחנו קיבלנו בתוך הדוחות מדובר ב-500 תלמידים.

זיוה כרמי: אני מדברת על תלמידים שחולים בביתם.

אימאן ח'טיב יאסין: חולים שהם רשומים במערכת, תלמידים חולים שהם אמורים להיות רשומים בתוך מערכת משרד החינוך.

זיוה כרמי: אני מייצגת את האגף לחינוך מיוחד.

זיוה כרמי: לא כל תלמיד חולה, מה שנקרא צבוע או מוגדר אצלנו.

זיוה כרמי: ישנם תלמידים חולים שחווים את זה ונשארים תחת סוג של שגרה ייחודית.

זיוה כרמי: אין לי מספרים מדויקים.

זיוה כרמי: אני כן יכולה לתת הערכה על איזה שירות של תלמידים חולים אנחנו נותנים מענה בביתם, גם אם זה מעניין אתכם בהתפלגות למגזרים שונים.

אימאן ח'טיב יאסין: את יכולה להגיד?

זיוה כרמי: כן, בהחלט.

זיוה כרמי: אם אנחנו מדברים על מעל 200, אנחנו מדברים מעל 150 במגזר היהודי וכ-60 במגזר הערבי.

זיוה כרמי: המספרים משתנים אבל זה פחות או יותר התמונה שכרגע יש בידנו ביחס לשנת הלימודים הנוכחית.

אימאן ח'טיב יאסין: אני חייבת להגיד מספר דברים.

אימאן ח'טיב יאסין: אני מוחה על זה שהייתה פנייה למשרד החינוך מזמן לקבל חומר יותר מקיף ומעמיק לגבי המצב, ורק אתמול בערב קיבלנו מסמך שאפילו לא הייתה הזדמנות למי שהיה צריך לקרוא את זה, לקרוא אותו.

אימאן ח'טיב יאסין: הדבר הנוסף, אני חושבת שבתוך המערכת של משרד החינוך אין מספיק התייחסות והגדרות ברורות.

אימאן ח'טיב יאסין: ממה שאני הבנתי מתוך המסמכים שקראתי, כל הילדים המדווחים כחולי סרטן, הם נמצאים בטיפול ותחת האחריות של האגף לחינוך מיוחד.

אימאן ח'טיב יאסין: את עכשיו אומרת, לא כל הילדים נמצאים אצלי.

אימאן ח'טיב יאסין: במסמכים שאנחנו קיבלנו מדובר על איך מתייחס משרד החינוך לאותם ילדים מבחינת הגדרה.

אימאן ח'טיב יאסין: כותבים שם, ילדים במצוקה או ילדים בסיכון ולא כותבים ילד או תלמיד שהוא חולה.

אימאן ח'טיב יאסין: בנוסף, אין התייחסות איך מתייחסים לאותם תלמידים בתקופה של הבדיקות.

אימאן ח'טיב יאסין: אנחנו יודעים שלוקח לפעמים תקופה די ארוכה עד שמגיעים לשלב של הטיפול ושל האבחנה הסופית, אז מה התוכניות של המשרד לאותם תלמידים שנמצאים יום בית הספר, שלושה לא נמצאים?

אימאן ח'טיב יאסין: לצערי הרב לפי ההגדרה וההתייחסות של המשרד, הם צריכים להיעדר 21 ימים ברצף כדי שירשמו אותם בקטגוריה הזאת.

אימאן ח'טיב יאסין: לא מספיק מה שעובר על אותו תלמיד ועל המשפחה שלו, ואנחנו עדיין לא הגענו גם לכל הסוגיה והמעטפת של אותו תלמיד.

אימאן ח'טיב יאסין: מה התפקיד של מערכת החינוך במקום הזה ומה היא עושה במקום הזה, אם זה עם המשפחה של התלמיד, אם זה עם החברים של אותו תלמיד בתוך בית הספר, אם זה עם הכיתה בכלליותה, שהוא נמצא בתוכה.

אימאן ח'טיב יאסין: מה נעשה בתוך המסגרות הבלתי פורמליות שהתלמיד גם נמצא בתוכן?

אימאן ח'טיב יאסין: אין שום זכר בחומר שנשלח לגבי לא מתן מענה רגשי ולא התייחסות אחרת באותן מסגרות.

אימאן ח'טיב יאסין: אשמח מאוד לקבל את תגובתך כנציגת המשרד במקום הזה.

זיוה כרמי: אני רוצה רגע להדגיש לגבי הגדרת התלמיד.

זיוה כרמי: האגף לחינוך מיוחד פועל באופן ישיר ומגדיר את התלמידים האלה כילדים חולים.

זיוה כרמי: מעצם ההגדרה של ילד חולה אנחנו מתגייסים ונותנים מענה בשלושת התוכניות שהצגתי.

זיוה כרמי: לגבי ילדים בזמן בדיקות, לגבי ילדים במעבר בעצם, בהליך הלא פשוט של הבירור הרפואי, אני מייצגת את החינוך המיוחד אבל כנציגת המשרד אני כן אומר, בידי מנהל בית ספר ישנו תקציב שהוא יוכל בהחלט, אני בהחלט חושבת, לנהל אותו באופן גמיש ולהעמיד לצורך התלמיד מענה גם בשלבי הבירור.

זיוה כרמי: לכל מחנך כיתה יש שעות פרטניות ושעות שהייה שיוכלו לעמוד לצד התלמיד ולסייע לו ולתגבר לו את הלמידה לאור ההיעדרויות שלו.

זיוה כרמי: אני חושבת גם שמעבר לזאת, לכל בית ספר יש מגוון של תוכניות שיכולות לסייע ולתמוך רגשית.

זיוה כרמי: לגבי מתן מענה למשפחות, המנדט שלנו הוא התלמיד.

זיוה כרמי: את צודקת בהחלט.

אימאן ח'טיב יאסין: כואב בהחלט לשמוע את זה.

זיוה כרמי: המנדט שלנו הוא לטיפול בתלמיד.

זיוה כרמי: את צודקת בהחלט שיש צורך בראיה הוליסטית על כל צרכי המשפחה, אבל אני חוזרת ואומרת, כרגע מבחינתנו המנדט שלנו כמערכת החינוך היא לתת מענה לתלמיד עד כמה שניתן בכל הרבדים, בין אם זה לבטא את החשש שלו ממזרקים ועד המוכנות שלו לבחינת בגרות במתמטיקה.

זיוה כרמי: לגבי הטיפול במשפחה, אני חושבת שצריך לבדוק מול מערכות נוספות.

אימאן ח'טיב יאסין: להגיד לך שהתשובה מספקת?

אימאן ח'טיב יאסין: אני אומרת, בכלל לא.

אימאן ח'טיב יאסין: כואב לשמוע שאין מענה לאותם ילדים שנמצאים בתקופה של בדיקות או של טיפולים לא רציפים.

אימאן ח'טיב יאסין: כואב לשמוע שלא מסתכלים על התלמיד בצורה הוליסטית.

אימאן ח'טיב יאסין: כואב לשמוע שאין תוכנית סדורה, כתובה, ברורה גם למנהל בית הספר, גם לצוות בית הספר.

אימאן ח'טיב יאסין: עם כל הכבוד, ואנחנו לא מפחיתים מערכם של המורים, המחנכים והמנהל, אבל אמור להיות בתוך חוזרי מנכ"ל של משרד החינוך תוכניות ברורות, מובנות, מונגשות, נגישות לכל מי שנמצא בתוך המערכת כדי לתת אותן.

אימאן ח'טיב יאסין: אמורה להיות איתנו חגית נזרי שהיא מדריכה, מרכזת ארצית ביחידה למצבי לחץ ומשבר.

אימאן ח'טיב יאסין: אולי נמצא אצלה חלק מתשובות.

חגית נזרי: שלום לכולם, תודה על הרשות לדבר.

חגית נזרי: אני רוצה רגע להציג את עצמי גם כמרכזת ביחידה כבר 12 שנה, אבל גם כאימא לילד שהיה חולה סרטן בגיל 4, ואימא למשפחה ברוכת ילדים שנדרשה לג'נגל גם עם הילד החולה במשך של שנה שלמה במחלקה האונקולוגית בסורוקה, וגם בעבודה שלי וגם עם הילדים, עם האחים.

חגית נזרי: השאלות שאת מעלה הן שאלות מאוד נכונות, שמבקשות רגע התייחסות בראיה הוליסטית לדברים.

חגית נזרי: אני רגע רוצה להגיד מהדוגמה הפרטית שלי שהיא לא מעידה על הכלל, ואחר כך אני אכנס לכובע המקצועי ואני אתייחס גם על זה.

חגית נזרי: כאימא לברוכת ילדים הייתי צריכה התייחסות למגוון רחב של ילדים בגילאים שונים, חלקם בר מצווה, אחת בת מצווה, חלקם היו בתהליכי מעברים שונים.

חגית נזרי: המפגש הראשון של רגע ההודעה, שזה נמשך בערך שבוע כל הטיפולים, עד שהבנו ועד שהגענו ועד שהיינו צריכים בדיקה וכו'.

חגית נזרי: בשבוע הזה לנו היה קשר עם הגן, אבל גם במקביל בתוך המחלקה יצרה איתנו קשר יועצת המחלקה שהייתה אמונה על בעצם החיבור.

חגית נזרי: היא יצרה איתי קשר, היא שאלה איפה הילד לומד והסבירה שהתפקיד שלה זה לעשות את החיבור בין המחלקה, בין השירות שלנו כאן, לעדכן את הגננת, לשאול מה הם לומדים ולנסות בעצם לסגור את המעגל, שזה היה מבחינתי איזושהי נקודת אור שבעצם אמרתי, אמאל'ה.

חגית נזרי: ה-1 בספטמבר, דרך אגב, זה היה יום ההודעה שלנו, כמה סמלי, שכינסו אותי ואת בעלי ואמרו לנו שהדבר הנורא מכל קורה.

חגית נזרי: ב-1 בספטמבר תוך כדי שבוע שאנחנו מאושפזים ומבינים, היא יצרה איתנו קשר ואני אמרתי, אימאל'ה, כל השנה הזאת שהולכת - - - , פתאום יש מישהי שאומרת לך על איזושהי רציפות לימודית עם הילד, אנחנו יוצרים קשר עם הגן וכו'.

חגית נזרי: ספציפית, הייתה לנו גננת מלאכית שהייתה מבקרת את הילד כל הזמן במחלקה, שולחת לו ציורים, מספרת לילד מה קורה בגן.

חגית נזרי: בעצם היא קיבלה הדרכה מצוינת לדעתי, שבעצם גם היא ידעה ללוות אותנו ואת הילד מידי פעם.

חגית נזרי: היא יצרה רציפות עד לסוף שנה, שאת יום ההולדת שלו בסוף שנה, ביוני, הוא חגג בגן עם כל הקשיים והאתגרים, כי הייתה לילד איזושהי רציפות, שהיה מאוד טבעי שאת החגיגה הוא חוגג בגן.

חגית נזרי: זו הייתה ההתנסות שלנו.

חגית נזרי: זו הייתה התנסות עם הילד החולה.

חגית נזרי: היה לנו מגוון שונה של קשרים גם עם האחים שהם היו צריכים להתמודד.

חגית נזרי: אחד לא רצה ללכת ללמוד, אחד, למדנו באסיפת הורים שהוא בכלל לא נוכח בבית ספר.

חגית נזרי: שאלתי, רגע, אתם יודעים שאח שלו חולה?

חגית נזרי: ידעתם.

חגית נזרי: בראש שלי כמדריכה ידעתי שהדבר הראשון שאני עושה באותו ערב שחזרתי הביתה אחרי שהודיעו לנו בצוהריים, זה להתקשר לכל המחנכים שלהם, ערב התחלת הלימודים, 1 בספטמבר, שיש להם אח חולה והם לוקחים את זה איתם בילקוט מחר ביום הראשון.

חגית נזרי: זו הייתה המשימה הראשונה שלי.

חגית נזרי: לא לכולם זה עבד בטוב, חלק בגלל שהאחים לא הסכימו לקבל שום עזרה.

חגית נזרי: הם התביישו מאוד לקבל עזרה.

חגית נזרי: זה תהליך מאוד מורכב רגשי שהיה צריך לעבור אותו, כל אחד ודרכו.

חגית נזרי: זה הסיפור.

אימאן ח'טיב יאסין: במקרה הזה את גם נמצאת בתפקיד ויש לך יכולת וכל הדברים, אבל במצב הרגיל מה קורה?

חגית נזרי: אני רוצה להתייחס רגע למצב הרגיל, כי המצב הרגיל בתפקיד שלי, אחד מהתפקידים שאנחנו עושים זה באמת להדריך את אותם יועצים בבתי הספר לדעת להתייחס לאותם ילדים שהם מתגלים כחולים, החל מהיום הראשון שהם מתחילים להיעדר, שלושה ימים, יוצרים קשר טלפוני, מבינים את העניין ואז אנחנו מתחילים לייצר קשר עם המשפחה כדי לדעת להתעדכן מה קורה, להבין איך זה מתפתח.

חגית נזרי: ברגע שאנחנו מבינים שלשם זה הולך, אז אנחנו מתחילים לבדוק בעצם את כל מערך הקשרים שאפשר לעשות, אם זה עם האחים.

חגית נזרי: במילים מקצועיות אני מדברת על מעגלי הפגיעות, להבין כמה אחים יש במשפחה, איפה הם לומדים, לדעת את הצרכים שלהם ולדעת לפתח איזה שהן רגישויות וגמישות כלפי הצרכים שעולים.

חגית נזרי: זה בוודאי בשלב הראשון.

חגית נזרי: יש גם תדריכים מסודרים שהיועצים מקבלים אותם.

חגית נזרי: התדריכים שלנו מאוד ייעודיים לילד שחולה, איך ללוות אותו.

חגית נזרי: תדריך ייעודי לאחים, איך ללוות אחים.

חגית נזרי: בעצם יועצת מקבלת הדרכה ממדריכה לייעוץ.

חגית נזרי: מדריכים לייעוץ הם ביחידה למצבי לחץ, אנחנו עוסקים עם המשברים האלה, ובעצם גם להורים.

חגית נזרי: התדריך להורה, לאח.

חגית נזרי: אני חושבת שבמסמך שנשלח, אם אני מבינה נכון זה גם הגיע, התדריכים, והם מופיעים וזמינים לכל יועצת בשפ"י.

חגית נזרי: בשנה האחרונה קיימנו שלושה כנסים, אחד מהם אני גם הרצאתי בעצמי מהדמות של הורה מתמודד, כנסים שהיו בליווי עזר מציון וניבנו איתם.

חגית נזרי: אחד עשינו ב"זיכרון מנחם" וכו'.

חגית נזרי: בעצם כל אחד מהמדריכים יצר אצל היועצים באזורים שלו ימי הדרכה ועיון ליועצים בשטח כדי לדעת איך ללוות ולרענן את הדברים ולהעביר את התדריכים ולהפיץ אותם הלאה.

חגית נזרי: עכשיו אני אומרת גם כאימא וגם כאשת מקצוע, לא הכול מושלם.

חגית נזרי: אני אומרת שיש תמיד עוד מה לשפר.

אימאן ח'טיב יאסין: ושם אנחנו יודעים שלא יהיה.

אימאן ח'טיב יאסין: השאלה כמה זה מתקרב להיות מספיק טוב.

חגית נזרי: צריך לדעת מה הצרכים.

חגית נזרי: אני חושבת שגם מה שזיוה אמרה כאן, זה סיפור ייחודי, אישי של כל תלמיד, שצריך להבין ולתפור עבורו את הצורך.

חגית נזרי: צריך להבין איזה רמת חולי ועד כמה הוא מושבת וגם מה המצב הנפשי של כל אחד ולראות רגע את הצרכים ולדעת כמה יש לו שהות בבית וכמה הוא נמצא בתוך המחלקה, וכמה בכלל יש קשר?

חגית נזרי: יש שעות אבל הוא לא יכול להגיע.

חגית נזרי: גם אצלנו היה שעות אבל היא לא יכלה להגיע.

חגית נזרי: הוא לא היה במצב שהיה יכול לקבל שום דבר, בטח לא בהתחלה.

אימאן ח'טיב יאסין: אנחנו לא מדברים ספציפית על שעות למידה.

חגית נזרי: גם בתוך המחלקה.

חגית נזרי: היו לנו מענים בתוך המחלקה.

חגית נזרי: יש מענים שיועצת צריכה לדעת לקחת את הילד, לבדוק מה קורה וללוות, לראות אם יש שינוי.

חגית נזרי: לפחות זאת ההדרכה שאנחנו נותנים בשטח ואני בתקווה שבאמת אכן זה נעשה, אבל הצרכים כל הזמן משתנים.

אימאן ח'טיב יאסין: כמה מדריכים שעושים את ההדרכה הזאת בשטח יש למשרד החינוך?

חגית נזרי: 90 בכל המגזרים.

אימאן ח'טיב יאסין: שזה התפקיד שלהם לשעות משבר?

חגית נזרי: הם מדריכים שעוסקים במצבי משבר בכלל, משבר חירום ומניעת אובדות, ואנחנו מכניסים את זה לתוך הסוגיה של באמת התמודדות עם משבר כי זה בהחלט משבר.

חגית נזרי: אנחנו מתמודדים עם המון אירועים.

חגית נזרי: זאת התפיסה שלנו.

חגית נזרי: אנחנו מתמודדים כל הזמן עם המון אירועי חיים.

אימאן ח'טיב יאסין: בממוצע, את יכולה להגיד בשנה על משברים?

אימאן ח'טיב יאסין: נכון שאנחנו מדברים על חולי וסרטן, אבל על משברים, כדי לראות גם את היחסיות בין התפקידים לבין הצורך בשטח.

חגית נזרי: לא הבנתי את השאלה.

אימאן ח'טיב יאסין: את אמרת שיש 90 מדריכות ומדריכים שהתפקיד שלהם זה עזרה בשעת משבר, נכון?

אימאן ח'טיב יאסין: את יכולה להגיד כמה סיטואציות משבריות במשך השנה עוברים על התלמידים בתוך מערכת משרד החינוך מסך כול התלמידים שנמצאים?

חגית נזרי: זאת שאלה קשה מאוד.

חגית נזרי: אני לא יודעת להגיד לך מספר.

חגית נזרי: אני רק יודעת שמדובר באלפים, אבל השאלה היא מה זה משבר.

חגית נזרי: פגיעה מינית?

חגית נזרי: ניסיון אובדני?

חגית נזרי: אמירות אובדניות?

אימאן ח'טיב יאסין: הכול משברי ביותר ממה שאת סופרת עד עכשיו.

חגית נזרי: הפניות הן כל כך רבות והלקוח הראשון שלנו כמדריכים זה היועצים בשטח שפונים להדרכה, כי אם יש אירוע, יש ילד עכשיו שמתמודד עם משבר, לא משנה איזה משבר, זה יכול להיות גם משבר כלכלי, משבר גירושין, כל מיני משברים שהביטוי שלהם אצל הילד זה שכבר נקטע לו הרציפות של החיים שלו, ומבקשים הדרכה.

חגית נזרי: אז אנחנו בעצם נותנים מענה לאלפים.

חגית נזרי: יש לנו גם קו פתוח בעניין הזה גם לקהל הרחב, אבל אני רק אומרת, הלקוח שלנו זה יועצים.

חגית נזרי: הרבה פעמים המשבר הוא לא שאלה אחת, זה לא אירוע אחד.

אימאן ח'טיב יאסין: אני חייבת להגיד במקום הזה, באמת יישר כוח וכל הכבוד לכל העבודה של היועצות ושל היועצים בבתי הספר, אבל ממה שאנחנו מכירים מההכשרה של היועצות גם באקדמיה וגם אחר כך, הם לא אנשי ונשות טיפול.

אימאן ח'טיב יאסין: לצערי הרב גם אנשי הטיפול שנמצאים בתוך בתי הספר, שזה הפסיכולוגים, הם נמצאים במצוקה מאוד גדולה, ולדעתי הפסיכולוגים הם היחידים שיכולים לתת טיפול אמיתי.

אימאן ח'טיב יאסין: צריך לחשוב איך באמת להכניס לתוך מערכת בית הספר אנשי טיפול שיהיו תפקיד מובנה, כי זה המקום הראשון, המוכר, הבטוח שאמור להיות גם המכיר את מה שעובר על התלמיד.

אימאן ח'טיב יאסין: קורים הרבה דברים בתוך מערכות בית הספר, ממה שספרת עכשיו, אם זה פגיעה מינית, אם זה ניסיון להתאבדות, אם זה מחלה קשה, אם זה גירושין, אם זה אפילו משבר כלכלי, זה דברים מאוד קשים.

אימאן ח'טיב יאסין: לצערי הרב אין את הכלים ואין את האפשרות למי שיש לו את הכלים, לתת את הטיפול בתוך המערכת.

אימאן ח'טיב יאסין: אני חושבת שזאת סוגיה מאוד עקרונית שצריך לתת עליה מענה.

אימאן ח'טיב יאסין: שמעתי בתקופה האחרונה שיש חשיבה להכניס עובדים סוציאליים.

אימאן ח'טיב יאסין: רעיון מבורך, השאלה אם זה הולך באמת לקרות?

אימאן ח'טיב יאסין: האם יש לך מידע לגבי זה?

חגית נזרי: לעובדים סוציאליים אני לא יודעת.

חגית נזרי: אני רק כן יודעת שיש פסיכולוג בית הספר בוודאי ביסודי - - -

אימאן ח'טיב יאסין: יש לנו מאות תלמידים, לפעמים 600, 700, 800 על חצי תקן שבקושי מתעסק בהשמות בסוף השנה.

חגית נזרי: אני מסכימה ממש עם הדברים שאת אומרת.

חגית נזרי: אין ספק שלתגבר פסיכולוגים כדי לתת מענה בתוך בית הספר ושיהיו קבועים ושיכירו את הילדים זה מתנה גדולה ומבורכת והלוואי והיא תתקיים.

חגית נזרי: כל תוספת כזאת היא מבורכת בהחלט.

אימאן ח'טיב יאסין: אוקיי, תודה רבה על מה שאת מביאה לנו לכאן, שבעצם מראה על הצורך החזק, העמוק שמחייב גם מענה מיידי.

אימאן ח'טיב יאסין: מישהו נמצא ממשרד הבריאות?

נטע הראל: בוקר טוב לכולם ותודה על הדיון החשוב הזה.

נטע הראל: אני מנהלת המחלקה לעבודה סוציאלית ברפואה כללית בשירות הארצי לעבודה סוציאלית במשרד הבריאות, ואני מתארחת פה במרכז האונקולוגי בבית החולים שניידר.

נטע הראל: לידי יושבת עובדת סוציאלית ענת קליין והיא תסביר ככל שתבקשו על מערך הטיפול התמיכתי, הפסיכו-סוציאלי והממשק עם החינוך בטיפול בילדים חולי סרטן.

אימאן ח'טיב יאסין: אנחנו מודים על הנוכחות שלכן אבל לפני שאנחנו נותנים לעובדת הסוציאלית, ענת, היינו רוצים לשמוע ממך, נטע, מה התוכניות של משרד הבריאות ברמת מדיניות לגבי ילדים ותלמידים חולים.

נטע הראל: יש מערך שלם שבעצם מלווה את הילד ואת משפחתו מזמן האבחנה לתקופת הטיפולים ועבור בתקופת החלמה לפחות הראשונית כאשר הרבה פעמים מדובר - - - ארוכת שנים שבמהלכה המחלקה, המרכז נתפס כבית שני ושמקום שאליו גם הילד וגם המשפחה מגיעים על מנת לקבל ייעוץ, סיוע - - - וזה מתקיים בצורה כזאת כדבר שבשגרה בכל המרכזים לאונקולוגיית ילדים בישראל.

נטע הראל: הסיבה שאני החלטתי לא רק להציג את הדברים מהעמדה של המטה, מכיוון שמערך התמיכה הפסיכו-סוציאלי בתחום של אונקולוגיית ילדים הוא מערך מאוד מפותח וראוי לשמוע את מאנשים שזאת המומחיות פר-אקסלנס שלהם, לכן היה לי מאוד חשוב להביא את הקולות מהשטח.

אימאן ח'טיב יאסין: אוקיי.

אימאן ח'טיב יאסין: לפני זה רק עוד שאלה ברשותך.

אימאן ח'טיב יאסין: תוכלי להגיד לנו כמה תקנים יש במשרד הבריאות למשימה הזאת ואיך הם מחולקים מבחינת גם חלוקה גיאוגרפית וגם מבחינת נגישות שפתית.

נטע הראל: אין תקנון ספציפי לעובדים סוציאליים שעל זה אני יכולה לדבר, למחלקה כזאת או אחרת.

נטע הראל: לצערי הרב זה לא משהו שעדיין הצלחנו להעביר אותו למרות שמאוד היינו רוצים לקבוע תקן שעל X מטופלים יש Yמטפלים.

נטע הראל: זה משהו שמאוד היינו רוצים.

נטע הראל: זה לא בהכרח תלוי רק בנו.

נטע הראל: יחסית לתחומים אחרים, מכונים אונקולוגים ואונקולוגיית ילדים בפרט זוכה בעובדים סוציאליים שהם - - - לנושאים האלה, שהם לא בהכרח נעים ונדים בתוך בית החולים כמו עובדים סוציאליים אחרים, אלא הם מומחים בתחום הזה, וההכשרות שלהם הן קונקרטיות לתחום הזה, והם נותנים שנים ארוכות.

נטע הראל: אני לא יכולה לתת לך תשובה מדויקת על הנושאים האחרים כי אני לא נותנת תשובות בלי לבדוק אותן ולכן אני הרבה פעמים ממליצה שאם יש שאלות קונקרטיות אפשר לפנות בכתב ולשאול שאלות קונקרטיות ואז אני עושה בירור לאשורו, מרכז-מרכז, לא מדלגת אף אחד ואף מגזר, לא בתי חולים של המדינה, לא בתי חולים של קופת חולים ולא בתי חולים פרטיים, כולל בתי החולים שהם ספציפיים הפרטיים בצפון, נוצרים וכו'.

אימאן ח'טיב יאסין: נודה מאוד אם תוכלי לתת לנו לפחות תשובה.

אימאן ח'טיב יאסין: אחר כך תשלחי לוועדה לגבי כמה קיים עכשיו וכמה מטופלים, כמה תקנים קיימים על כמה מטופלים.

אימאן ח'טיב יאסין: תודה.

אימאן ח'טיב יאסין: עובדת סוציאלית ענת, נשמח לשמוע אותך.

ענת קליין: שלום לכולם, כפי שאמרת, באמת כל שנה מאובחנים 500 ילדים עם מחלקת סרטן, ולמרכז שניידר מגיעים כ-200 עד 250 ילדים.

ענת קליין: הטיפול הרגשי והנפשי אצלנו במחלקה הוא חלק בלתי נפרד מהטיפול הרפואי.

ענת קליין: בשלב הראשון כשיש אבחנה של ילד, לכל משפחה יש עובדת סוציאלית שמלווה אותם מרגע האבחנה עד לסיום הטיפולים, כשהעבודה היא בעיקר כמובן בהיבט הרגשי-נפשי, היא מדברת על שלב ראשון, מה מספרים ואיך מספרים לילד.

ענת קליין: יש כאוס מאוד גדול.

ענת קליין: הראיה שלנו זאת ראיה הוליסטית מערכתית.

ענת קליין: כשיש ילד חולה, כל המשפחה נפגעת.

ענת קליין: אנחנו גם מתייחסים לאחים ומתייחסים למשפחה המורחבת, לסבים וסבתות.

ענת קליין: אין ספק שההשלכות על כל בני המשפחה.

ענת קליין: אני מייצגת פה צוות לא רק של עובדים סוציאליים.

ענת קליין: זה צוות פסיכו-סוציאלי.

ענת קליין: יש לנו מטפלים באומנות, פסיכיאטרית, פסיכולוגית, מטפלים בשיאצו ומורים שהם חלק מהצוות מהפסיכו-סוציאלי, כשהעובד הסוציאלי הוא הקייס מנג'ר.

ענת קליין: יש לנו ישיבות שאנחנו דנים איזה מטפלים יכנסו למשפחה.

ענת קליין: אני תמיד אומרת למשפחות, תציפו לי את הבעיות, תציפו לי את הדברים.

ענת קליין: כל משפחה, באמת יש לה את הצרכים הייחודיים שלה.

ענת קליין: אני רוצה לציין לגבי קשר עם בית ספר, מה שהוזכר קודם.

ענת קליין: יש לנו פה צוות של מורים.

ענת קליין: ברגע שילד מאובחן, לפני הקורונה היינו עושים ביקור בבית הספר של הילד החולה, מעבירים לכיתה מה עובר על הילד החולה.

ענת קליין: כמובן שאנחנו קודם מתאמים עם הילד החולה והמשפחה שלו, מסבירים על מחלת הסרטן, מדברים על חשיבות של הקשר בין חברים והילד החולה וכמה זה חשוב שהקשר הזה יישמר.

ענת קליין: עושים עיבוד רגשי של החברים של הילד החולה, כי ברגע שהם שומעים את המילה סרטן זה מאוד מעורר אצלם המון דברים ופחדים, ואנחנו באים ומספרים גם.

ענת קליין: יש כאלה שחושבים שהמחלה מדבקת.

ענת קליין: מאוד חשוב לנו שיהיה קשר בין הילד החולה והחברים שלו.

ענת קליין: לאורך כל תקופת הטיפולים יש קשר בין המורות במחלקה לצוות של בית הספר, ואצלנו בשניידר זה מתנהל מאוד טוב, אני חייבת לציין, ויש שיתוף פעולה מלא.

ענת קליין: מכיוון שאנחנו יודעים שיש השלכות של ילד חולה על כל בני המשפחה, אנחנו גם מתייחסים לאחים.

ענת קליין: אנחנו מדברים עם מסגרות החינוך של האחים ואנחנו תמיד מנסים לדאוג שיהיה איזשהו מענה גם לאחים, לא בתוך המחלקה כי אין לנו את כוח האדם לזה.

ענת קליין: אני דיברתי על השלב הראשון.

ענת קליין: לכל שלב הטיפולים יש ליווי ממש צמוד למשפחות ולילדים החולים ואני חייבת לציין כשמסתיים הטיפולים שכל כך מחכים לזה, יש שבר גדול למשפחה, כי כל הזמן שהם פה בתוך המחלקה, יש מעטפת ותמיד יש למי לפנות.

ענת קליין: עשינו סדנה להורים והבנו שזה שבר מאוד גדול, אז נחנו מנסים לעשות עוד לפני שאנחנו יודעים שיש את הסיום של הטיפולים, לעשות תכנון ולדאוג שיהיו אנשי טיפול שיטפלו גם בהורים וגם בילד החולה, כי זה מאוד לא פשוט.

ענת קליין: יש לפעמים חזרות של מחלה, שהמשבר נהיה עוד יותר קשה ומורכב.

ענת קליין: יש מקרים לצערי שילדים נפטרים במחלקה.

ענת קליין: יש לנו פה צוות - - - שתומך בילד החולה, במשפחה, ועושה - - - גם לאחים בבית.

ענת קליין: כשאני מדברת על 250 כל שנה שמתווספים, זה לא ה-200 ילדים האלה.

ענת קליין: זה הילדים, זה הורים שלהם, זה האחים שלהם.

ענת קליין: יש פה מרפאת מעקב של אלפי ילדים, זאת אומרת כמה שאנחנו עושים זה לא מספיק.

ענת קליין: אנחנו עושים קבוצות להורים וקבוצות לילדים המתבגרים.

ענת קליין: יש אוכלוסיות ייחודיות שלכל אחת אנחנו צריכים לתת את המענה שלהם.

ענת קליין: אנחנו גם נותנים מענה לצוות עצמו, אם זה אחרי פטירה - - - .

ענת קליין: לצערי אנחנו לא ממשיכות אחרי הפטירה כי אנחנו לא - - - , אבל האגודה למלחמה בסרטן, יש לה קבוצה להורים שכולים.

ענת קליין: את המענה הפרטני אנחנו לא יכולים להמשיך ולתת לצערי והמשפחות מאוד מרגישות שניתקנו איתן את הטבור.

ענת קליין: בכלל אי אפשר לתאר כמה זה קשה ומורכב.

אימאן ח'טיב יאסין: תודה רבה על כל העשייה.

אימאן ח'טיב יאסין: רק דבר אחד שאני רוצה להעלות כאן שעלה מהישיבה הקודמת, שזה קשור למרכזי מחלימים.

אימאן ח'טיב יאסין: כיוון ששניידר הוא בית החולים וגם אליכם מגיעים כמעט חצי מהחולים בכל הארץ, האם יש חשיבה להקים מרכז מחלימים שיוכלו אחר כך הילדים, ההורים, כאילו לחזור למקום הזה כדי להתגבר קצת גם על המשבר הזה בסיום?

אימאן ח'טיב יאסין: הילד נמצא בתוך חממה, ממש מעטפת מאוד מקיפה במיוחד שמדובר בילדים.

אימאן ח'טיב יאסין: אני יודעת שבתוך בית החולים יש התייחסות מאוד רצינית וגבוהה ומקיפה, ופתאום אחרי שמסיימים את הטיפול התרופתי, הפיזי, אז טבעי שהילד חוזר לסביבה הטבעית שלו ושם הוא כמעט בודד ולבד, הוא והמשפחה שלו.

אימאן ח'טיב יאסין: האם יש חשיבה, רעיון להקים מרכז מחלימים לילדים?

ענת קליין: הלוואי ויכולנו.

ענת קליין: אני מאוד רוצה שיהיה אבל באיזשהו שלב אנחנו צריכים את - - - שלנו ואת ההשקעה שלנו לתת למשפחות שנמצאות.

אימאן ח'טיב יאסין: אוקיי, אנחנו שמענו את התשובה.

אימאן ח'טיב יאסין: נמצאת איתנו גברת מירי ארנטל, מייסדת עמותת "זיכרון מנחם".

אימאן ח'טיב יאסין: תציגי את עצמך בבקשה.

מירי ארנטל: אני מ"זיכרון מנחם".

מירי ארנטל: חיים ואני הקמנו את העמותה לאחר ששכלנו את מנחם.

מירי ארנטל: מנחם היה הבן הבכור שלנו.

מירי ארנטל: הוא היה חולה במשך 14 וחצי שנים, חמש פעמים.

מירי ארנטל: אחרי הפעם הרביעית שהוא חלה הסכמנו שהוא יעבור השתלת מח עצם כשהבן השלישי שלנו היה מתאים מבחינת סיווג רקמות במאת האחוזים.

מירי ארנטל: בתקופה הקשה הזאת היה לנו הרבה אומץ וילדנו חמישה ילדים בלי עין רעה.

מירי ארנטל: זה לא היה קל לגדל ילדים בצל של ילד חולה, לגמרי לא, וכשהוא עבר את ההשתלה, לכאורה היה נראה שהשתל נקלט במאת האחוזים, אבל מהר מאוד הבנו שזה לא כך.

מירי ארנטל: המחלה חזרה לו בפעם החמישית ואז ידענו שיותר אין אפשרות לעזור לו, שזה בעצם גזר דין מוות, אם לא היום, מחר.

מירי ארנטל: אם לא מחר, מוחרתיים.

מירי ארנטל: ישבנו וחיכינו.

מירי ארנטל: זה היה חצי שנה וזה קרה.

מירי ארנטל: מנחם נפטר לפני 32 וחצי שנים.

מירי ארנטל: עקב הניסיון הרב שצברנו, הקשרים שיצרנו והמידע, הידע, החלטנו להקים את העמותה ולתרום משלנו לאחרים גם בצד החיובי וגם בצד הפחות חיובי, ללמד את המשפחות שעוברות את אותם הדברים איך עוברים את התקופה הקשה הזו בצורה הכי קלה שיכולה להיות, לכן ייסדנו את העמותה.

מירי ארנטל: היום היא אימפריה.

מירי ארנטל: היא חולשת על הרבה דברים שאנחנו עושים.

מירי ארנטל: יש לנו גם פתרון למה שאת אמרת הצגת, האם יש בדעתכם להקים משהו כזה.

מירי ארנטל: עד הקורונה זה היה.

מירי ארנטל: זה נפסק בקורונה.

מירי ארנטל: אנחנו שנה אחרי שהילד היה חולה, או שהוא החלים או שהוא נפטר, שנה אחרי אנחנו נתנו עזרה.

מירי ארנטל: זה משהו שהוא מאוד מיוחד, מאוד לא שכיח, קוראים לזה "בחזרה לחיים".

מירי ארנטל: למעשה משפחה שהיא עם מעטפת כל כך גדולה של יחס, תשומת לב ואהבה מכל הכיוונים עוטפים אותה ופתאום היום הכול נגמר.

מירי ארנטל: זה אומר או שהילד החלים או לסירוגין אם הילד נפטר ושכחו אותי בבית, יותר אין מה לעשות.

מירי ארנטל: כמו שהיא אמרה, כולם משקיעים באלה שעכשיו חולים.

מירי ארנטל: אנחנו חשבנו שזה דבר שהוא מאוד מיוחד ולא מייד אחרי אלא שנה אחרי שהילד או החלים או נפטר, להורים קשה מאוד לחזור לשגרה אז יש לנו מענה של מישהו מאוד מיוחדת שהיא נותנת ב-12 צעדים, זה 12 מפגשים איך חוזרים לשגרה.

אימאן ח'טיב יאסין: יש משהו כתוב, תוכנית כתובה, סדורה?

מירי ארנטל: לא, זה ביניהם.

מירי ארנטל: היא פוגשת פרטני את האימא.

מירי ארנטל: זה היה גם פעם אחת אבא, אבל בדרך כלל זו אימא.

מירי ארנטל: זה דבר שהוא מאוד יקר ואנחנו נותנים כל פעם לשניים אחרים.

מירי ארנטל: 12 מפגשים, הם מסיימים ואז יש שניים אחרים.

מירי ארנטל: 12 מפגשים של שעה וחצי.

מירי ארנטל: אני חושבת שזה משהו נפלא.

מירי ארנטל: עכשיו גם פתחנו משהו חדש, מזמינה את כולם.

מירי ארנטל: זה משהו מאוד מיוחד ב"זיכרון מנחם".

מירי ארנטל: אנחנו קוראים לזה "מעגלים".

מירי ארנטל: זה מרכז הדרכה חדש, מרכז הדרכה לקבוצות שונות.

מירי ארנטל: זה יכול להיות לצוות סוציאלי, לרופאים, למשטרה, לצבא, למפקחים.

אימאן ח'טיב יאסין: איפה המרכז הזה קיים?

מירי ארנטל: ב"זיכרון מנחם" בבית חלומותיי בירושלים.

מירי ארנטל: בית חלומותיי זה מקום מאוד מיוחד עם הרבה פונקציות, שבבוקר יש לנו שם גן שיקומי, גן טיפולי לילדים שלא יכולים ללכת לבית ספר משום המערכת החיסונית שלהם חלשה.

מירי ארנטל: אין להם נוגדנים והם חשופים לזיהומים, ואז הם לא יכולים להיות בחברת בני גילם.

אימאן ח'טיב יאסין: האם משרד החינוך מעורב, נותן משהו?

מירי ארנטל: לא, ממש לא.

מירי ארנטל: מזמינה את כולם לבוא לבקר אצלנו ולראות מקרוב מה זה משהו מיוחד שהוא לא קיים.

מירי ארנטל: יש שם בין שמונה לעשרה ילדים.

מירי ארנטל: יש לנו מערך הסעות שהם לוקחים את הילדים מהבית.

מירי ארנטל: הילדים מגיעים אלינו ובצוהריים מחזירים את הילדים הביתה.

מירי ארנטל: זה התוכנית של הבוקר.

מירי ארנטל: אחרי הצוהריים ב-15:30 מגיעים למרכז הזה ילדים שבעצם המערכת החיסונית שלהם מאפשרת להם להגיע ולהיות עם ילדים אחרים כי כרגע המצב שלהם הוא בסדר.

מירי ארנטל: בין טיפול לטיפול הם יכולים להגיע.

מירי ארנטל: מגיעים גם אחים של ילדים חולים ומגיעים גם ילדים של הורים חולים.

מירי ארנטל: אני חושבת שזה מענה להרבה משפחות שמתמודדות.

מירי ארנטל: המקום הזה נפלא.

מירי ארנטל: הילדים, לא שהם לא רוצים לחזור הביתה.

מירי ארנטל: הם מחכים לרגע שייקחו אותם.

מירי ארנטל: זה מערך הסעות מהבתים.

מירי ארנטל: הם מגיעים אלינו, עושים שיעורי בית.

מירי ארנטל: יש לנו מדעים, צילום, אלקטרוניקה, נגרות, אומנות ויצירה, ספורט ותנועה, חמישה חדרי מוסיקה שאין דבר כזה בארץ, עם אולפן.

מירי ארנטל: זה שווה לבוא לראות.

מירי ארנטל: מיוחד.

אימאן ח'טיב יאסין: אני מבטיחה לבוא.

מירי ארנטל: זה מיוחד.

מירי ארנטל: הילדים נמצאים, אמרנו, שלושה סוגי ילדים, גם ילדים של הורים חולים.

מירי ארנטל: אחר כך בערב הם אוכלים ארוחת ערב טובה, מבושלת, ויש מערך הסעות חזרה הביתה.

מירי ארנטל: זה במרכז שלנו.

מירי ארנטל: אני מדגישה ש"זיכרון מנחם" הקים את המעגלים שהוא באמת עוזר למשפחות במגוון תחומים לעבור את התקופה הזאת בצורה יותר קלה, כי עם הניסיון שלנו והוא הרבה, אנחנו יכולים לתרום לאחרים, מה גם שאני נמצאת במקום מכמה היבטים.

מירי ארנטל: לפני שנה הבן הנשוי שלנו חלה בסרטן, אבא לשישה ילדים, ואז הפכתי גם לסבתא מתמודדת.

מירי ארנטל: קודם הייתי לאימא.

מירי ארנטל: יש לנו ארבעה בנים ובת יחידה, אבל לבת היחידה הזו יש עכשיו שלושה בנים ונולדה בת נסיכה, והיא נולדה בתסמונת מאוד קשה.

מירי ארנטל: מתמודדים אם לוותר, אם לעבור דברים קשים.

מירי ארנטל: היא נכה באמת האחוזים.

מירי ארנטל: ברוך השם יש עוד ילדה אחריה אבל ההתמודדות היא כל כך גדולה, והידע שלנו הוא כל כך רחב שיש לנו באמת הרבה מה לתרום בנושא הזה.

מירי ארנטל: עברנו את זה מכמה היבטים, מכמה כיוונים.

מירי ארנטל: אנחנו עדיין עוברים.

מירי ארנטל: אני חושבת שהמעגלים, החדר הזה המיוחד הוא באמת משהו שיכול לעזור להרבה קבוצות גם של חינוך, גם של בריאות.

מירי ארנטל: מזמינה את כולם להגיע אלינו.

מירי ארנטל: אנחנו סבורים שהעולם הוא עגול.

מירי ארנטל: הוא נע.

מירי ארנטל: הוא לא קופא על שמריו.

מירי ארנטל: הוא זז.

מירי ארנטל: לפעמים אנחנו למעלה ובאיזושהי צורה, בכל מצב אנחנו מגיעים ללמטה.

אימאן ח'טיב יאסין: תודה רבה מירי, רק שאלה אחת, האם אתם מקבלים כעמותה תמיכה או תקצוב מאיזה משרד ממשלתי?

מירי ארנטל: חינוך ובריאות מעט מאוד.

מירי ארנטל: לא מסביר את עצמו בשביל לתמוך בעמותה כל כך גדולה שעושה כל כך הרבה.

אימאן ח'טיב יאסין: את יכולה להגיד מה המחזור?

מירי ארנטל: לא, בכספים אני ממש לא מתמצאת מצטערת, לא התחום שלי.

אימאן ח'טיב יאסין: בסדר גמור.

אימאן ח'טיב יאסין: באמת אני מודה לך.

מירי ארנטל: מזמינה אתכם.

אימאן ח'טיב יאסין: אני מבטיחה להגיע.

קריאה: קיבלתם פרס ישראל.

אימאן ח'טיב יאסין: נכון.

אימאן ח'טיב יאסין: גם הדלקתי משואה.

אימאן ח'טיב יאסין: כל הכבוד.

אימאן ח'טיב יאסין: במקום הזה, באמת כמה שהנושא קשה וכאוב, כמה מצער לראות איך שהרשויות מתייחסות.

אימאן ח'טיב יאסין: הנה אנחנו יושבים פה בוועדה ורואים מי מגיע, מי לא מגיע.

אימאן ח'טיב יאסין: זה באמת כואב, אבל לי אישית מרחיב את הלב לשמוע ולראות אנשים ונשים מיוחדות ומיוחדים בתוך העמותות, שעושים עבודה התנדבותית נפלאה, ועדיין זה רק מדרבן אותי להדגיש ולבקש וללחוץ לשים את הדברים האלו על שולחן מקבלי ההחלטות.

אימאן ח'טיב יאסין: אין ספק שהמקום הזה, גם הוא חלק ממקבלי ההחלטות, אז תודה לך מירי.

אימאן ח'טיב יאסין: ניתן אפשרות והזדמנות לאמל שהיא עכשיו בוועדה הזאת נמצאת על הכובע של המתנדבת.

אימאן ח'טיב יאסין: בוועדה הקודמת הייתה בכובע של המנהלת האדמיניסטרטיבית של היחידה הקהילתית אונקולוגית בכללית באל אברז' נסרי.

אימאן ח'טיב יאסין: בבקשה, אמל, תספרי לנו על הדברים הנפלאים שאת עושה כמתנדבת ועל הצרכים הזועקים בשטח גם בתוך החברה.

אמל: שלום לכולם, כל הכבוד על היוזמה.

אמל: באמת מצדיעה לכם, ועל כל הכוח.

אמל: אימאן, תודה שהזמנת אותי שוב לוועדה.

אמל: כמו שאמרת, אני עכשיו בכובע של מתנדבת בעמותת מרים שהיא לחולי סרטן, במיוחד ילדים ומבוגרים.

אמל: אני נמצאת ביחידה האונקולוגית מבוגרים במיוחד בשירותי בריאות כללית.

אמל: היום אני מדברת על ההתנדבות בחברה הערבית לילדים עם מחלה או בזמן גילוי מחלה.

אמל: אנחנו במיוחד ספציפית מתייחסים לילדים מגיל אפס עד תשע.

אמל: יש ספר של עדנה כצנלסון, "הורים וילדים ומה שביניהם".

אמל: הרוב, אני חושבת שמכיר.

אמל: אני משנה את המשפט הזה, ילדים והורים ומה שביניהם בזמן מחלה וקבלת טיפול.

אמל: יש בעיה מאוד רצינית בחברה הערבית שאין את החממה שאנחנו מדברים עליה בזמן טיפול כימי.

אמל: אנחנו ממש במצוקה אמיתית שהילד החולה הוא צריך ליווי 24 שעות.

אמל: אין לנו את היכולת לקבל תמיכה גם ממשרד הבריאות וגם ממשרד החינוך וגם מעובדות סוציאליות.

אמל: המחלקה תוססת.

אמל: לא כל עובדת סוציאלית לחולה.

אמל: יש לה כמה חולים והיא צריכה להתמודד ולהתנייד בין כל חולה וחולה.

אמל: המשפחה הרוסה לגמרי.

אמל: האבא והאימא מחלקים להיות ליד הבן, אם זה השפה או הבעיה בליווי רפואי של הילד בזמן הבדיקות וגם המעקבים.

אמל: אתם יודעים, ילד זה לא כמו מבוגר, מגיע למחזור טיפולי כל שלושה שבועות או כל שבועיים.

אמל: זה חמישה ימים בשבוע או אשפוז ארוך עד שהוא ייצא מהמחלה שלו.

אמל: האימא מפסידה את העבודה שלה, הילדים אצל הסבתות, אצל השכנים, אצל הדודות, אצל הדודים.

אמל: יש לנו בעיה בחברה הערבית שאנחנו ממש צריכים להיות קשובים.

אמל: צריך לחפש איך לעזור לילדים.

אמל: הראשונה שדיברה, שלוש שעות שבועיות ליווי לילד חולה, אני לא יודעת איך הוא יכול לשרוד את החיים אחר כך, או זמן - - - שלו בזמן טיפול כימי של חודשיים ושלושה.

אמל: אין איך להמשיך את החיים שלו, אז אנחנו פחות רואים ילדים חולים אונקולוגיים בחברה הערבית ממשיכים את הלימודים הגבוהים, וזה בעיה ומצוקה מאוד אמיתית.

אמל: תודה.

אימאן ח'טיב יאסין: תודה רבה.

אימאן ח'טיב יאסין: נמצא איתנו מר משה בר חיים, מנכ"ל האגודה למלחמה בסרטן.

משה בר-חיים: בוקר טוב, תודה רבה לך גברת יושבת-הראש על הדיון הרציני והמעמיק.

משה בר-חיים: אנחנו באגודה למלחמה בסרטן עוסקים בנושא ילדים כבר שלושה עשורים לפחות.

משה בר-חיים: אנחנו עמותה שמטפלת בילדים בכל רחבי הארץ ללא הבדל דת, גזע ומין, כמובן עמותה פוליטית.

משה בר-חיים: אני אבקש מאורית שפירא שהיא אחראית מחלקת שיקום ורווחה ועוסקת בזה ביום-יום, לדבר.

אימאן ח'טיב יאסין: אוקיי, אז יש לנו שלוש דקות.

אימאן ח'טיב יאסין: בבקשה.

אורית שפירא: שלום לכולם, אני רוצה רגע לציין שהכניסה של האגודה למלחמה בסרטן לתוך הנושא של ליווי משפחות של ילדים, והראיה היא משפחות של ילדים חולי סרטן, היא בעצם רצף טיפולי שמתחיל מהמחלקות האונקולוגיות לילדים כמו שתיארה את זה קודם העובדת הסוציאלית ענת קליין, כהמשכיות וחזרה לשגרה בתוך הקהילה של המשפחה ושל הילד וללוות אותו לאורך תקופה, והייתי אומרת ללא הגבלת זמן.

אורית שפירא: יש לנו פרויקט שנקרא "השלמת חומר נלמד", שבו אנחנו מלווים ילדים ממוכנות לכיתה א' עד בגרויות כולל, ללא הגבלה של מספר שעות בהתאמה ובדיקה בדיוק של כל ילד וילד בצרכים שלו, האם הוא צריך רק ארבע שעות?

אורית שפירא: האם הוא יכול שנה אחת ללמוד רק שעתיים?

אורית שפירא: האם בשנה אחרי זה הוא יצטרך לקבל שמונה שעות?

אימאן ח'טיב יאסין: כמה השירות הזה נצרך?

אימאן ח'טיב יאסין: יש פניות?

אורית שפירא: אנחנו מקבלים את כל הפניות שלנו מהמחלקות האונקולוגיות ילדים ברחבי הארץ, ויש לנו בכל שנה כ-400 ילדים.

אורית שפירא: יש ילדים שעדיין לא יכולים נגיד באותה שנה להיעזר בהשלמת חומר הנלמד, אבל אנחנו לא עוזבים אותם.

אורית שפירא: אנחנו מלווים אותם רגשית על ידי הצוותים שלנו של העובדות הסוציאליות והפסיכולוגיות, ונעזרים בעובדות הסוציאליות ובפסיכולוגיות במרכזים הרפואיים ברחבי הארץ, כלומר הרצף הטיפולי נשמר לאורך כל הזמן.

אורית שפירא: ההסתכלות היא לא רק דרך החינוך של הילדים.

אורית שפירא: בעיניי, ילד שהולך לבית הספר, זה העולם המשפחתי השני שלו אחרי המשפחה הגרעינית, ולכן מבחינתי בית הספר מתפקד כבית שני, לכן התשובות שאנחנו מנסים כל הזמן לתת ולבנות אותן ביחד עם אנשי הטיפול במחלקות האונקולוגיות נשמר כל הזמן על הרצף הזה ואנחנו לא עוזבים את הילד, את האחים הבריאים, את המשפחה.

אורית שפירא: כמו שנאמר כאן, ילד חולה משנה את כל המערך המשפחתי והפגיעות היא לאורך שנים.

אורית שפירא: יש לנו ילדים שהיום הם מתבגרים, שהיום אנחנו רואים בוגרים צעירים ועדיין אנחנו מלווים אותם.

אורית שפירא: בחלק מהדברים אנחנו עוסקים באבחונים.

אורית שפירא: יושבת כאן ד"ר מיכל שדה שהיא נוירו-פסיכולוגית.

אורית שפירא: ביחד אנחנו מטפלים בכל הילדים עם גידולי ראש במדינת ישראל.

אורית שפירא: זה בין 60 ל-70 ילדים.

אורית שפירא: אנחנו לכולם עושים אבחונים, כולל ילדים דוברי ערבית ודוברי שפות אחרות.

אורית שפירא: אנחנו עובדים עם השירותים בקהילה.

אורית שפירא: אנחנו מנסים ליצור למשפחה מערכת שיקומית אחרי שיסתיים גם השלב הקשה הזה של הטיפול המאסיבי והאינטנסיבי.

אימאן ח'טיב יאסין: המון תודות וכל הכבוד.

אימאן ח'טיב יאסין: באמת יישר כוח על העשייה.

אימאן ח'טיב יאסין: שוב, כמה שזה כואב, הצרכים המרובים.

אימאן ח'טיב יאסין: כמה שבאמת משמח לראות את העמותות.

אימאן ח'טיב יאסין: הנושא של העמותות, בעיניי הוא נושא מאוד עקרוני שצריך לתת עליו גם את הדעת ואיך לתחזק ולתקצב את העמותות כדי באמת שיוכלו לתת את השירות המיטבי שבינתיים הרשויות לא מצליחות לתת.

אימאן ח'טיב יאסין: אנחנו ממש בלחץ של זמן.

אימאן ח'טיב יאסין: אני בכל זאת רוצה לתת לטלי ליפשיץ, נמצאת איתנו בזום, מעמותת "גדולים מהחיים", ממש שתי דקות אם אפשר.

טלי ליפשיץ: אוקיי, נעשה את זה בקצרה.

טלי ליפשיץ: קודם כל עמותת "גדולים מהחיים" היא עמותה שעוזרת כבר 21 שנים לכל הילדים החולים בסרטן בארץ, ללא הבדל מין, גזע, אוריינטציה דתית.

טלי ליפשיץ: ממש כולם נמצאים אצלנו בשמחה.

טלי ליפשיץ: הטיפול שאנחנו נותנים והליווי שאנחנו נותנים לילד הוא לא מנותק מהטיפול שנותנים לכל המשפחה בעצם.

טלי ליפשיץ: העמותה שלנו היא עמותת הורים.

טלי ליפשיץ: היא הוקמה על ידי קבוצה של הורים שהבינו שאין מענה לצרכים המיוחדים שיש למשפחה באחד המשברים הכי קשים שמשפחה יכולה לחוות כשהם בעצם מגלים שהילד שלהם חולה בסרטן.

טלי ליפשיץ: כמו שכבר אמרו גם לפניי, העולם מתהפך.

טלי ליפשיץ: הם במשבר קשה מאוד מהרבה מאוד בחינות.

טלי ליפשיץ: הצרכים שהם צריכים גדולים מאוד ובאמת קשה למצוא מענה, וכאן כמו שאמרת, באמת העמותות נכנסות לתמונה ומשלימות את הצרכים גם ברמה תפקודית, גם ברמה נפשית, גם ברמה כלכלית של המשפחות האלה, כל משפחה לפי הצרכים שלה.

טלי ליפשיץ: אנחנו מסייעים בשנה ל-500 ילדים ולבני המשפחה שלהם, שזה כולל אחים, כולל בעיקר הורים.

טלי ליפשיץ: בעצם מדובר באלפי משפחות שמקבלות מאיתנו סיוע.

טלי ליפשיץ: דיברה כאן העובדת הסוציאלית ענת.

טלי ליפשיץ: אנחנו בקשר הדוק עם העובדים הסוציאליים במחלקות האונקולוגיות לילדים.

טלי ליפשיץ: אנחנו נוכחים בכל המחלקות האלה.

טלי ליפשיץ: אחד הדברים שאנחנו נותנים, שהמשפחות לא מקבלות בעצם ממקום אחר, זה טיפול פסיכולוגי פרטני לפי הצורך.

טלי ליפשיץ: מאות משפחות מקבלות מאיתנו סדרה של טיפול פסיכולוגי פרטני, אם זה הילד ואם זה ההורים שזקוקים לטיפול, מי שהכי זקוק לטיפול, עם המלצה של הצוותים הסוציאליים במחלקות.

טלי ליפשיץ: אנחנו נושאים במלוא העלות של הדבר הזה.

טלי ליפשיץ: מדובר בהוצאה שהיא סביב הרבע מיליון שקל בשנה לכל אותם אנשים שצריכים את הטיפול הזה שהוא עבורם באמת פשוט עזרה ראשונה.

אימאן ח'טיב יאסין: מה שאתם עושים זה דבר באמת נפלא.

טלי ליפשיץ: אני רק אומר שאנחנו עושים את זה ולצערי הרב אין תקצוב לדבר הזה.

טלי ליפשיץ: היה בעבר תקצוב במשרד הבריאות.

טלי ליפשיץ: הוא ירד.

טלי ליפשיץ: אנחנו לא יודעים למה, אבל משום מה הוחלט באמת לא להכליל יותר את הטיפולים הפרטניים, וחבל לנו מאוד.

טלי ליפשיץ: מאוד חשוב לנו שזה כן יחזור.

טלי ליפשיץ: אני חושבת שחשוב להכיר בזה.

טלי ליפשיץ: עוד משהו שאנחנו עושים בהיבט החינוכי, מענה חינוכי לקטנטנים, לפעוטות וילדים בגיל הרך.

טלי ליפשיץ: יש לנו רשת ארצית של גני חלומות.

טלי ליפשיץ: זה מוסדות חינוכיים שיקומיים וטיפוליים, זאת אומרת גם טיפולים בתחום הנפש לפעוטות מגיל חצי שנה ועד כיתה א' בעצם.

טלי ליפשיץ: יש לנו מרכז כזה שפועל מ-2014 בכפר אז"ר ליד בית חולים שיבא, ועוד מרכז חדש שפתחנו השנה ליד בית חולים סורוקה בבאר שבע, שנמצאים בו בעצם גם פעוטות וילדים גם מהמגזר הבדואי.

טלי ליפשיץ: מכל רחבי הנגב מגיעים עלינו, וגם מהמגזר היהודי.

טלי ליפשיץ: שם הם מקבלים בעצם גם גן ילדים ומעון יום שיקומי, שהם אגב מפוקחים על ידי משרד הרווחה ומשרד החינוך.

אימאן ח'טיב יאסין: המון תודות, באמת גדולים מהחיים.

אימאן ח'טיב יאסין: יושב איתנו גם מנכ"ל עמותת "יד תמר".

אימאן ח'טיב יאסין: ממש שני משפטים כי אתמול ודיברנו על כל הדברים אנחנו בלחץ נוראי של הזמן.

מישאל וסרטייל: גבירתי, תודה רבה.

מישאל וסרטייל: אני מקווה שיש לך יותר כוח מנוכחות חברי הכנסת שחסרים פה.

מישאל וסרטייל: אנחנו רוצים לעשות משהו מהפכני.

מישאל וסרטייל: אנחנו עושים אותו כבר למעשה בקהילות.

מישאל וסרטייל: אני אומר, בואו נציע, ואני אומר את זה פה פעם ראשונה, פיילוט חינם עלינו.

מישאל וסרטייל: משרד החינוך יאמץ את התוכנית שלנו להכשיר צוותים בתוך בית הספר, להפוך את בית הספר למקום הטבעי של הילד, להפוך אותו לקהילה תומכת שיודעת לתת את המכלול המלא לכל הצרכים של הילד ושל הילדים של החולים.

מישאל וסרטייל: לא רק הילדים חולים.

מישאל וסרטייל: כשאבא או אימא חולים, הילדים האלה מתחילים לעשות שטויות בכיתה.

מישאל וסרטייל: אני רוצה לסיים בדבר אחד.

מישאל וסרטייל: עד שנגיע לדברים הגדולים, לחייב מנהלי בתי ספר ליידע את הצוות החינוכי במה שקורה אצל הילד בבית.

מישאל וסרטייל: המורה לחשבון לא יודעת.

מישאל וסרטייל: הילדה מתפרעת בכיתה.

מישאל וסרטייל: הרי היא תפרוק את זה באיזשהו שלב, באיזשהו שיעור, בשיעור טבע או בשיעור חשבון והמורה לא יודעת, ואז נכנסים פה למעגלים, לשריטות, לסדקים.

מישאל וסרטייל: חבל על זה.

מישאל וסרטייל: אפשר לחסוך את זה.

מישאל וסרטייל: התוכנית שלנו מוכיחה את עצמה בקהילות.

מישאל וסרטייל: כתבנו את התוכנית לבתי הספר.

מישאל וסרטייל: היינו במגעים עם שר החינוך במשרד החינוך הקודם.

מישאל וסרטייל: התחלפו שרים, שנת תקציב.

מישאל וסרטייל: אני אשמח אם תעזרי לנו לדחוף את זה.

מישאל וסרטייל: תודה לך.

אימאן ח'טיב יאסין: תודה רבה.

אימאן ח'טיב יאסין: באמת תודה לכל מי שטרח, התעניין, תרם, רוצה לתרום.

אימאן ח'טיב יאסין: אני באמת רוצה לסיים במשפט אחד.

אימאן ח'טיב יאסין: הצרכים מרובים.

אימאן ח'טיב יאסין: המענים מועטים מאוד מהצד של הרשויות ולא מהצד של העמותות.

אימאן ח'טיב יאסין: עלו כאן הרבה נקודות שמחייבות התייחסות ומחייבות דיון המשך, על כן, תמי, אני רוצה לבקש דיון המשך בתוך הוועדה לזכויות הילד כדי באמת להשלים את התמונה הזאת ולשים את הצרכים בצורה מסודרת, ולהעלות אותם לאן שצריך להעלות אותם ולבקש אפילו במקום שצריך לעשות חקיקה בנושא, צריך לעשות חקיקה.

אימאן ח'טיב יאסין: אני ממש לא קיבלתי וממש מאוכזבת ממה שעלה כאן מההתנהלות גם של משרד החינוך וגם של משרד הבריאות.

אימאן ח'טיב יאסין: הבקשה הייתה על השולחן שלהם מלפני הרבה זמן.

אימאן ח'טיב יאסין: החומר הגיע אתמול מאוחר וגם אין בו הרבה מענים.

אימאן ח'טיב יאסין: אנחנו מבקשים שמשרד החינוך וגם משרד הבריאות יתנו את דעתם כתובה לסוגיות שעלו כאן ולצרכים שעלו כאן.

אימאן ח'טיב יאסין: אנחנו מפאת הזמן נועלים את הישיבה.

אימאן ח'טיב יאסין: תודה לצוות הוועדה, למנהלות הוועדה, לעמותות שהגיעו ותרמו מזמנם.

אימאן ח'טיב יאסין: נמשיך לשים את הסוגיה הזאת על השולחן ולהביא בעזרת כולנו פתרונות מתאימים והולמים.

אימאן ח'טיב יאסין: תודה רבה לכולם.