ועדת החוץ והביטחון, כנסת 24, פרוטוקול מספר 84, 2022-02-27 10:00

רם בן ברק: בוקר טוב, חברים, אנחנו מתחילים היום את הדיון על הצעות חוק האזרחות והכניסה לישראל.

רם בן ברק: כידוע לכם, על שולחן ועדת החוץ והביטחון מונחות ארבע הצעות חוק: אחת שיזמה הממשלה, אחת שיזם חבר הכנסת צביקה האוזר, אחת שיזם חבר הכנסת שמחה רוטמן, ואחד שיזם חבר הכנסת אבי דיכטר, שגם נמצא איתנו פה.

רם בן ברק: אנחנו נתחיל לדון בהצעות, כאשר בשלב ראשון אני אתן לכל אחד מהנציגים להביע את דעתו.

רם בן ברק: אני מניח שכולכם קראתם את החוק, ובקיאים בו.

אוסאמה סעדי: אדוני, אפשר הצעה לסדר בעניין הזה?

רם בן ברק: כן, בבקשה.

אוסאמה סעדי: העמדה שלנו, אדוני היושב-ראש, חבריי חברי הכנסת, הייתה שזאת טעות להעביר את הדיון בהצעת החוק הממשלתית ובהצעות החוק הפרטיות לוועדת חוץ וביטחון, כי אין לנו ייצוג ואנחנו לא חברים.

אוסאמה סעדי: אנחנו לא מקבלים את החומר כי אנחנו לא חברים.

אוסאמה סעדי: זה מעיד על הפורום הלא-טבעי לדון בחוק הזה, שנקרא חוק האזרחות, בוועדת חוץ וביטחון.

אוסאמה סעדי: כנראה זה מתחבר לכך שהדיון מתקיים עכשיו בוועדת העלייה והקליטה.

אוסאמה סעדי: אולי זה גם מרמז על משהו, שמדירים את האוכלוסיות הנפגעות, וגם אותנו, כמייצגים של האוכלוסיות הנפגעות.

אוסאמה סעדי: אין לנו חברים, אנחנו לא יכולים להצביע.

אוסאמה סעדי: מאז 2003, אף פעם, אבל אף פעם לא היה דיון אך ורק בוועדת חוץ וביטחון.

אוסאמה סעדי: אני זוכר דיון כשנבחרתי כחבר כנסת ב-2017-2016, בוועדה המשותפת של ועדת הפנים ושל ועדת חוץ וביטחון.

אוסאמה סעדי: הפעם, משום מה, הקואליציה והממשלה מתעקשות והתעקשו, על אף שביקשנו ועל אף שיו"ר ועדת הפנים ביקש להעביר את הדיון אליו או לוועדה משותפת.

אוסאמה סעדי: היועצת המשפטית של ועדת הכנסת אמרה שהפורום הטבעי והנאות לדון בהצעות החוק האלה הוא בוועדת הפנים, או לכל היותר, ועדה משותפת של ועדת חוץ וביטחון וועדת פנים.

אוסאמה סעדי: מה שקורה בדיון הזה, הוא שאני רואה עכשיו שיש עמדות, הוגשו ניירות עמדה וכולי, ואנחנו, בגלל שאנחנו לא חברים, אנחנו לא מקבלים את זה.

אוסאמה סעדי: אנחנו לא נשתתף בהצבעה, ולכן אני אומר לפרוטוקול, כי הדיון הזה יגיע בסופו של יום לבית המשפט העליון.

אוסאמה סעדי: אני שם את זה בהתחלת הדיון, שמן הראוי היה לקיים את זה בוועדת הפנים או בוועדה משותפת לוועדת הפנים וועדת חוץ וביטחון.

אוסאמה סעדי: אבל מכיוון שוועדת הכנסת הצביעה, אנחנו כאן ואנחנו נשתתף בדיון, אבל זה לא טבעי ולא סביר.

רם בן ברק: תודה רבה על הדברים שאמרת.

רם בן ברק: אני רוצה לעדכן בעניין הזה שני דברים: ראשית, החומר נשלח גם למנהל סיעת הרשימה המשותפת.

רם בן ברק: כל החומרים הועלו לאתר האינטרנט של הכנסת, וגם נשלחו למנהלי כל סיעות הבית.

רם בן ברק: זאת אומרת, לא היה מישהו שרצה לעיין בחומר ולא קיבל אותו.

רם בן ברק: הסיבה שבחרנו בחדר של ועדת עלייה וקליטה - - -

אוסאמה סעדי: לא, לא אני יודע שלא בחרתם - - -

רם בן ברק: כמובן, כמו שאתה יודע, גם אני הלכתי בהתחלה לחדר שלנו, וראיתי שזה לא שם.

רם בן ברק: זה נבחר כי ערוץ הכנסת היה עדיף לו לשדר מכאן, ואנחנו חושבים שזה דיון מאוד מאוד חשוב, ורוצים שיהיה נגיש לכל אחד.

רם בן ברק: אנחנו חוזרים לדיון ואני שפשוט נעבור לפי הסדר.

רם בן ברק: ראשית, חברי הכנסת ואחרי זה הארגונים השונים – משרד הביטחון, שירות הביטחון וכן הלאה.

רם בן ברק: חבר הכנסת יוסי שיין, בבקשה.

יוסף טייב: אני לא רוצה לדבר לפני הדיון.

יוסף טייב: אני חושב שהדיון הזה מאוד מאוד חשוב.

יוסף טייב: הוא דיון שיש בו מספר אלמנטים חשובים, שקשורים אכן לביטחון, וקשורים בכלל בכל מערכת האזרחות הישראלית.

יוסף טייב: אני רק רוצה להזכיר שזאת הייתה הוראת שעה, שהייתה מתחדשת באופן אוטומטי, ומסיבות כאלה ואחרות קואליציוניות לא התחדשה, ולכן הנושא הזה עולה לסדר-היום.

יוסף טייב: אני מבקש מאדוני לשמור לעצמי את זכות הביטוי אחר כך, אחרי שנשמע את כל אלה שהעלו את ההצעות, ונוכל לקיים דיון כמו שצריך.

יוסף טייב: לכן, אני לא רוצה לגזול זמן עכשיו.

רם בן ברק: תודה.

רם בן ברק: חבר הכנסת מוסי רז, בבקשה.

מוסי רז: אדוני היושב-ראש, אנחנו דנים כאן בהצעת חוק שקיימת בארץ כבר כמעט 19 שנים, ולא פעם כמעט נפסלה על ידי בית המשפט העליון.

מוסי רז: אני מציע שזה יהיה לנגד עינינו כשאנחנו דנים בהצעה הזאת, שהיא בעייתית ביותר כפי שהיא, על מנת שאם לא לבלום אותה, לפחות לבצע בה שיפורים.

מוסי רז: אני רוצה להדגיש, שבדיון הציבורי שהיה בחודשים האחרונים, הייתה איזושהי הצגה מטעה, לדעתי, במסמך שנמסר פה על ידי שלטונות הביטחון, כאילו מכניסים לפה עשרות אלפי פלסטינים מהשטחים הכבושים.

מוסי רז: אגב, זה דבר מוזר, כי אנשים שרואים את האזור כיחידה אחת, מתייחסים לזה כך.

מוסי רז: אני רוצה שהוועדה, אם לא תקבע את שיקולי הביטחון – את מי מכניסים ואת מי לא – תקבע מה המעמד של מי שכבר כאן.

מוסי רז: הרי במסגרת המצב שבו אנחנו נמצאים, יש רבים שהם פה כאיחוד משפחות, שקיבלו אישור של אנשי הביטחון, של שירותי הביטחון לנושא הזה.

מוסי רז: מה קורה עם המבוגרים שביניהם?

מוסי רז: מה קורה עם הצעירים שבהם, לגבי כל הבעיות שאנחנו יודעים עליהן, אם זה רישיון נהיגה, בריאות, יכולת לעבוד, מעמד כמו של תושב, אם לא מעמד של תושב.

מוסי רז: כבר לא דיברתי על אזרחות, ואפילו לא על מעמד של תושב.

מוסי רז: מה אנחנו עושים עם אלה שכבר כאן?

מוסי רז: האם אנחנו ממשיכים להשאיר אותם תלויים בין שמיים לארץ, כמו שהם תלויים הרבה פעמים 19 שנה וגם יותר?

מוסי רז: אלה אנשים שלא נטענת טענה ביטחונית כלפיהם.

מוסי רז: עובדה שהם פה, מעולם לא נעצרו, מעולם לא הייתה שום בעיה, ודווקא זה שאנחנו שמים אותם במעמד כזה – לא הייתי אומר מעמד נחות, אלא בחוסר מעמד – זאת בעיה, גם ביטחונית אבל גם אחרת.

מוסי רז: אני חושב שאנחנו נצטרך לעסוק בדבר הזה, וגם לראות מי קובע מי הוא סכנה ביטחונית.

מוסי רז: אני מניח שהמציעים עוד ידברו, וניסיתי לקצר.

מוסי רז: נעמוד על זה בהמשך.

רם בן ברק: תודה רבה לך.

רם בן ברק: חבר הכנסת אוסאמה, בבקשה.

אוסאמה סעדי: אני אתייחס עכשיו לגופו של החוק.

אוסאמה סעדי: אני אומר שהחוק הזה הוא החוק הגזעני ביותר שחוקקה הכנסת ב-2003.

אוסאמה סעדי: הוא מוארך מידי שנה עד יולי האחרון, אז הכנסת לא האריכה אותו.

יוסף טייב: כשאתה אומר גזעני, למה אתה מתכוון במונח גזעני?

יוסף טייב: אני מנסה להבין.

אוסאמה סעדי: אתה פרופסור למדעי המדינה, ואם אתה לא יודע מה זה גזעני - - -

יוסף טייב: על בסיס גזע?

אוסאמה סעדי: זה גזע.

אוסאמה סעדי: אתה מונע מפלסטינים להתאחד.

יוסף טייב: זה לא על בסיס של גזע.

מיכל רוזין: למה אתה מפריע לו בזכות הדיבור, יוסי?

יוסף טייב: מיכל, את מגינה עליו?

יוסף טייב: שאלתי שאלה.

מיכל רוזין: יש לי תשובה.

רם בן ברק: חברים, אני מציע שחבר הכנסת שיין לא יפריע לו, ואת לא תפריעי לחבר הכנסת שיין.

אוסאמה סעדי: מונעים מפלסטינים משני עברי הגבול להתאחד ולהתחתן ולהקים משפחה.

אוסאמה סעדי: אם זאת לא גזענות, אז אני לא יודע מה זה גזענות.

אוסאמה סעדי: זאת גזענות פרופר.

אוסאמה סעדי: אומרים: תתחתן בתוך הזה.

אוסאמה סעדי: מה, אתה קובע למישהו עם מי יתחתן, איפה יתחתן ועם מי להתחתן?

אוסאמה סעדי: יש אנשים בירושלים המזרחית, שמתחתנים עם קרובי משפחה מרמאללה, מנבלוס, מאל חליל.

אוסאמה סעדי: למה זה אסור?

אוסאמה סעדי: למה?

אוסאמה סעדי: אומרים – ביטחוני, אבל הם עוברים בדיקות.

אוסאמה סעדי: 15 אלף המשפחות האלה שיש היום, והן סובלות מ-2003 – המשפחות האלה סובלות במשך כמעט 20 שנה.

רם בן ברק: לא 15 אלף.

רם בן ברק: מתוכן, 3,500 כן קיבלו תושבות.

רם בן ברק: אתה צודק, אבל זה 11.5 אלף שעדיין לא קיבלו.

אוסאמה סעדי: 11.5, אבל גם 3,000 לא קיבלו רישיון קבוע.

אוסאמה סעדי: קיבלו שדרוג.

אוסאמה סעדי: ה-2,000 שמדברים עליהם, או 1,600 בזמן של שר הפנים הקודם דרעי, שדרגו אותם ממת"ק ל-א5, אבל הם לא קיבלו רישיון קבוע.

אוסאמה סעדי: עשו להם הנחה, במירכאות כפולות ומכופלות, כך שבמקום שיאריכו את זה כל שנה, יאריכו את זה כל שנתיים.

אוסאמה סעדי: אבל בכל זאת הם צריכים לעבור דרך ייסורים, ויה דולורוזה.

אוסאמה סעדי: אני יודע מה זה שמבקשים מהם כל פעם אישורים על מרכז חיים, ארנונה, ילדים, לימודים, קופת חולים.

אוסאמה סעדי: מסמכים כל שנה, כל שנתיים.

אוסאמה סעדי: מביאים את זה בכל פעם.

אוסאמה סעדי: זה קצת הנחה?

אוסאמה סעדי: זה קצת הנחה, אבל המשפחות האלה עברו כבר את המבחן הביטחוני, אם אתם מדברים על מבחן ביטחוני.

אוסאמה סעדי: הן עברו אותו ועוברות אותו כל שנה.

אוסאמה סעדי: כמה זמן הן צריכות לחכות עד שיקבלו את רישיון הקבע שלהן?

אוסאמה סעדי: כמה?

אוסאמה סעדי: ולמה מונעים ממשפחות חדשות להגיש בקשות?

אוסאמה סעדי: מגישים בקשות?

אוסאמה סעדי: תבדקו אותן.

אוסאמה סעדי: עומדים בקריטריונים?

אוסאמה סעדי: יש סכנה ביטחונית?

אוסאמה סעדי: אין סכנה ביטחונית?

אוסאמה סעדי: אפשר לבדוק את זה.

אוסאמה סעדי: אבל לבוא אפריורי, מראש, ולהגיד שאסור בכלל?

אוסאמה סעדי: בא החוק של שמחה רוטמן, שקובע מכסות, והממשלה תומכת בזה.

אוסאמה סעדי: המכסה יכולה להיות אפס.

אוסאמה סעדי: מה זה יכולה להיות אפס?

אוסאמה סעדי: היא תהיה אפס.

אוסאמה סעדי: הרי זאת המטרה של החוק של שמחה רוטמן.

אוסאמה סעדי: לכן אני אומר, אדוני היושב-ראש, כאשר אנחנו מדברים על זכות בסיסית, זכות חוקתית, כאשר בית המשפט העליון כבר אמר את דעתו כמה פעמים, וגם בפעם הראשונה, בפסק הדין של זהבה גלאון, זה היה 6 נגד 5 – חמישה שופטים בבית המשפט העליון אמרו שזה חוק לא חוקתי.

אוסאמה סעדי: והשישי, שהכריע את הכף, אמר גם שזה לא חוקתי, אבל מכיוון שזאת הוראת שעה לשנה, הוא מכשיר את זה.

אוסאמה סעדי: השנה הזאת זה עוד שנה ועוד שנה, כבר עשרים שנה.

אוסאמה סעדי: לכן, הגיע הזמן לבדוק את כל התיקים האלה ולאשר אותם.

אוסאמה סעדי: הם כבר נבדקו לפני ולפנים.

אוסאמה סעדי: עשרים שנה בודקים אותם.

אוסאמה סעדי: כמה זמן אפשר לבדוק את המשפחות האלה?

אוסאמה סעדי: די לחוק הגזעני הזה.

רם בן ברק: תודה רבה, חבר הכנסת אוסאמה.

רם בן ברק: חבר הכנסת דיכטר, בבקשה.

אבי דיכטר: בוקר טוב לכולם, צריך לזכור שהחוק הקיים או הוראת השעה שהייתה קיימת לשנה וכל פעם התחדשה מ-2003, לא חודשה, ולכן אנחנו עוסקים בחוק חדש.

אבי דיכטר: אומנם בנסיבות הנוכחיות היה נכון לקחת חוק הגירה ולמסמר אותו בצורה רצינית, אבל המבנה הפרלמנטרי הפוליטי בכנסת הנוכחית לא מאפשר לעשות את המהלך הזה, ואז הלכנו למהלך של תיקון החוק להוראת שעה נוספת.

אבי דיכטר: צריך לומר שגם ההצעה של חבר הכנסת האוזר, גם ההצעה של רוטמן וגם ההצעה שלי, כל אחד מאיתנו לקח את ההצעה הממשלתית, שהייתה בסיס מהפעם הקודמת, ואמרנו שבהזדמנות זו אפשר לעשות את ההתאמות הנכונות, הנדרשות, המתבקשות כדי שיהיה מהלך גישור עד שיהיה חוק קבוע, ולא הוראת שעה.

אבי דיכטר: בהצעת החוק שלי – אני מניח שרוטמן והאוזר ידברו על ההצעה שלהם – הוספתי שלושה רכיבים להצעת החוק הממשלתית.

אבי דיכטר: לקחתי את הצעת החוק הממשלתית as is, והרכיבים שהוספתי עוסקים בנושא של המכסות.

אבי דיכטר: בסעיף שבו הצעת החוק הממשלתית אומרת ששר הפנים יוכל לקבוע בצו, באישור הממשלה, מכסה שנתית, הוספתי את המילים: באישור הממשלה ובאישור ועדת החוץ והביטחון.

אבי דיכטר: אני חושב שהכנסת נדרשת לנושא הזה.

אבי דיכטר: המכסה השנתית אמורה להיות של רישיונות או היתרים שיינתנו או שיאושרו לפי סעיף זה.

אבי דיכטר: בהיעדר קביעה כזאת, אם שר הפנים לא קובע או מחליט שהוא לא קובע את המכסה, כדי שהנושא הזה יהיה באמת ברוח הצעת החוק ובלשון הצעת החוק, המכסה של השנה הקודמת תהיה המכסה המרבית על פי החוק הזה.

אבי דיכטר: הסעיף השני שהוספתי, קיים גם בהצעה של צביקה האוזר.

אבי דיכטר: הוא נותן איזשהו רפרנס.

אבי דיכטר: בכל אופן, אנחנו גם עם חוקי יסוד.

אבי דיכטר: לתכלית הזאת יש שני חוקי יסוד, שלדעתי צריכים לשמש להצעת החוק שעולה כאן היום.

אבי דיכטר: בסעיף 9 בהצעה שלי, שר הפנים יפעיל סמכותו בהתאם לחריגים שנקבעו בהצעת החוק הממשלתית, בהתאם לערכיה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית, לרבות על פי עקרונות היסוד הקבועים בחוק יסוד: ישראל מדינת הלאום של העם היהודי.

אבי דיכטר: סעיף אחד של חוק יסוד: ישראל מדינת הלאום של העם היהודי, וסעיף אחד לחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו.

אבי דיכטר: נדמה לי שזה האיזון הנכון, המתבקש כשאנחנו מדברים על הצעת חוק בנושא הגירה.

אבי דיכטר: ברקע צריך לזכור שיש פה מאבק בין שני דברים מאוד מאוד קיומיים: הדרישה, בעיקר של חברי כנסת ערבים, אבל לא רק, היא בסופו של דבר לממש את זכות השיבה כאן, במדינת ישראל, ולהפוך את ישראל למדינת כל לאומיה.

אבי דיכטר: ראינו את זה גם בדיונים הרבים שהיו סביב חוק יסוד: הלאום, שהייתה לי הזכות לקדם אותו ולהביא אותו בכנסת ב-2018.

אבתיסאם מראענה: זאת הבושה הכי גדולה.

צבי האוזר: עשרה שופטי בית משפט עליון אישרו את החוק, ואחד התנגד.

רם בן ברק: צביקה, צביקה, צביקה.

צבי האוזר: אני מבקש לכבד את החוקה הישראלית.

רם בן ברק: צביקה, אני מבקש.

אמילי חיה מואטי: אין חוקה, צביקה.

רם בן ברק: צביקה, אני מבקש.

צבי האוזר: הפרעתי שני, לא ראשון.

אבי דיכטר: אני חושב שכולנו מבינים את הרקע לצורך הזה בחוק כזה גם ב-2003, גם היום וגם בעתיד.

אבי דיכטר: חוק קבוע, שיעסוק בהגירה.

אבי דיכטר: אבל בהיעדר משהו אידאלי, עוסקים במשהו אופטימלי.

אבי דיכטר: ואם לא אופטימלי, אז משהו סביר.

אבי דיכטר: אני חושב שאנחנו מעבירים פה היום את ההצעות הסבירות, לפחות ההצעה שלי.

אבי דיכטר: הנושא השלישי הוא השקיפות, שחסרה מאוד בהצעת החוק הממשלתית.

אבי דיכטר: מדובר בחובת דיווח לוועדת החוץ והביטחון של הכנסת בתחילת כל חודש, על מספר הבקשות.

אבי דיכטר: אני זוכר את הדיונים, גם כחבר בוועדה וגם כיושב-ראש הוועדה.

אבי דיכטר: נדמה לי שעמיתיי שיושבים כאן, חברי הכנסת – מי שנכח בדיונים – תמיד היו ויכוחים על הנתונים.

אבי דיכטר: כשנתונים היו צריכים להיות מסוכמים בסוף שנה, היו אי בהירויות, אי הסכמות ומחלוקות.

אבי דיכטר: נדמה לי שאם ועדת החוץ והביטחון תקבל דיווח חודשי, נדע אל נכון בדיונים בסוף השנה איפה אנחנו עומדים בצורה מדויקת, ולא נצטרך להמתין שנה שלמה כדי להבין לאן הדברים הולכים.

אבי דיכטר: בנוסף לדברים שאמרתי, אני מודה שבבחינה של החוקים, גם הממשלתיים וגם שלוש הצעות החוק, כולל שלי, מצאתי שני סעיפים נוספים.

אבי דיכטר: אני ממליץ מאוד לוועדה לדון בהם, מפני שהם מאוד רלוונטיים.

אבי דיכטר: הם לא טכניים, אבל הם טכנו-מהותיים.

אבי דיכטר: נתון מאוד מעניין שאף פעם לא עסקנו בו בתיקוני החקיקה או בהארכות השעה, אומר כך: אין בחוק סעיף שאומר מפורשות, שאדם ששוהה בישראל שלא כדין, הבקשה שלו לא תטופל והוא יגורש מהשטח.

אבי דיכטר: זה נראה דבר טריוויאלי.

מיכל רוזין: אני מוכנה לדיל, מי שכן - - -

אבי דיכטר: אי-אפשר שמדינת ישראל תעסוק בבקשה, בין אם מוצדקת ובין אם לא מוצדקת, של מישהו ששוהה בישראל שלא כדין.

אבי דיכטר: אני אומר את זה, כי זה מבחינת עשייה והרתעה גם יחד.

אבי דיכטר: זה סעיף אחד, שאני ממליץ לוועדה להוסיף למסכת הדיונים.

אבי דיכטר: הסעיף השני קשור בנו ולא קשור בנו.

אבי דיכטר: לאורך השנים הוגשו עשרות אלפי בקשות, וגם אושרו לא מעט.

אבי דיכטר: כשאתה מסתכל, חלק מהבקשות עוסקות בכלל בפליטים, שמוגדרים באונר"א כפליטים.

אבי דיכטר: אני מזכיר לכם, כל אזרח שני בשטחי יהודה, שומרון ועזה, מוגדר באונר"א כפליט.

מוסי רז: אין שם אזרחים; נתינים.

אבי דיכטר: כל אזרח שני - - -

רם בן ברק: חברים, שנייה אחת.

רם בן ברק: אני מודיע לכם, זה דיון טעון ואני לא אהסס להוציא מכאן אנשי קואליציה ואופוזיציה שיפריעו לי בדיון.

רם בן ברק: כל אחד שיתאפק, יגיע זמנו לדבר, והוא ידבר.

רם בן ברק: אני לא מתכוון לקיים דיון עם צעקות אחד מול השני.

רם בן ברק: בבקשה, דיכטר.

אבי דיכטר: סוגיית הפליטים היא הרבה מעבר לסוגיה ישראלית.

אבי דיכטר: אתה קולט מישהו ונותן לו אשרת שהייה בישראל, הוא מוגדר באונר"א כפליט, אין הצלבה בין הנתונים האלה.

אבי דיכטר: האיש הזה או האישה הזאת, הם ילדיהם, נכדיהם, ניניהם ועד סוף כל הדורות.

אבי דיכטר: הרי הגדרה של פליט היא הגדרה מוזרה עד אבסורדית בקנה מידה עולמי.

אבי דיכטר: כל מי שהיה בארץ ישראל בין יוני 1946 למאי 1948, הוא וצאצאיו עד קץ כל הדורות מוגדרים כפליטים.

אבי דיכטר: לסבר את האוזן, 71% מהעזתים מוגדרים פליטים.

אבי דיכטר: 25% מהעזתים גרים היום במחנות פליטים.

אבי דיכטר: אני חושב שתרומתה הצנועה של מדינת ישראל, והכנסת בחקיקה הזאת, היא קודם כול לקבוע שכל מי שמוגדר כפליט, ומעמדו משתנה, כלומר הוא מקבל אשרה כלשהי במדינת ישראל, יהיה חייב לוותר על מעמדו כפליט.

אבי דיכטר: הוא וכל צאצאיו.

אבי דיכטר: אחרת, אנחנו מגדלים גם אזרח או תושב במעמד כלשהו, וברמה העולמית יש עדיין פליט שיושב על ה-payroll של אונר"א.

אבי דיכטר: אני חושב שבנושא הזה לא נגענו, ואני מודה שישבתי עם אנשים שמבינים ומתמצאים בדברים האלה.

אבי דיכטר: יושב כאן מומחה לנושא הזה, מוריס הירש, שמכיר את הדברים היטב.

אבי דיכטר: הוא עורך דין, יועץ משפטי לשעבר, והוא האיר את עיניי בנושא הזה.

אבי דיכטר: אני מודה לו, וגם חושב שהנושא הזה הוא ממין עניינה של הוועדה.

רם בן ברק: בהחלט נקודה מעניינת.

אבי דיכטר: תודה רבה.

רם בן ברק: חברת הכנסת רוזין, בבקשה.

צבי האוזר: מציעי החוק לא מדברים קודם?

רם בן ברק: לא.

רם בן ברק: נלך לפי הסדר.

אמילי חיה מואטי: אני לא דיברתי.

רם בן ברק: הגעת אחרונה.

אמילי חיה מואטי: הגעתי ראשונה, ויצאתי.

רם בן ברק: חברת הכנסת רוזין, בבקשה.

צבי האוזר: אדוני היושב-ראש, יש מציעי חוק.

צבי האוזר: הוועדה הזאת דנה בהצעות חוק, ואני מציע שמציעי החוק יציגו את החוק, כמו שהציג את זה דיכטר, ואז אנשים יגיבו להצעות החוק.

רם בן ברק: אתה ממהר?

רם בן ברק: כולם קראו את הצעת החוק.

צבי האוזר: קראו, אבל יש בכל זאת איזשהו הסבר.

רם בן ברק: טוב.

רם בן ברק: חבר הכנסת שמחה רוטמן נמצא בזום, בבקשה.

רם בן ברק: אני רק רוצה להדגיש, שלפנים משורת הדין אני מאפשר לך לדבר בזום, למרות שבעיקרון אסור.

רם בן ברק: מאחר ואתה מגיש ההצעה, אני אתן לך להגיד את דברך.

שמחה רוטמן: אני מודה לך על כך, וזה באמת עניין חריג.

שמחה רוטמן: זה גם בגלל השינוי של הרגע האחרון במועד הדיון, כך שלא יכולתי להיערך.

שמחה רוטמן: בחדר הוועדה נמצאת חברת סיעתי, וגם היא חתומה על החוק.

שמחה רוטמן: במידת הצורך, היא תוכל גם להרחיב וגם לדבר.

שמחה רוטמן: אני רוצה להגיד מעט דברי פתיחה בעניין החוק הזה, ובעיקר בעניין שעלה גם בדברים של חלק מהדוברים לפניי, וזה עניין המכסות והשקיפות.

שמחה רוטמן: חוק האזרחות והכניסה לישראל (הוראת שעה), הוא מלכתחילה סוג של פלסטר, וצריך להגיד את האמת.

שמחה רוטמן: הוא סוג של פלסטר ששמנו על הכניסה לישראל, בין היתר בגלל פסיקת בג"ץ.

שמחה רוטמן: הרבה מאוד מהאנשים, גם מהמציעים שלו בתחילה – הוא גם שונה לאורך השנים, מאז שהוא נחקק לראשונה והוסיפו לו עוד ועוד חריגים – היו אומרים, אם היו שואלים אותם, והם אמרו את זה גם בקולם, שהם היו מעדיפים סגירה מוחלטת.

שמחה רוטמן: כדי לא לממש את אותה זכות שיבה מומצאת של הערבים לתחומי ישראל הקטנה, באמצעות נישואים, צריך לאסור על הדבר הזה לגמרי.

שמחה רוטמן: כל אחד יכול לבחור את בן הזוג שלו כרצונו, אבל שערי הכניסה לישראל לא חייבים - - -

מוסי רז: למה הוא מתכוון?

מוסי רז: אני לא מבין.

אמילי חיה מואטי: ישראל, אחת המעצמות הכי משמעותיות בעולם, פתאום היא קטנה?

אמילי חיה מואטי: באמת.

מיכל רוזין: לתאר את ישראל כישראל הקטנה?

רם בן ברק: את לא חייבת להסכים.

רם בן ברק: אני מניח שאת לא היחידה שלא מסכימה.

אורית סטרוק: מיכל, ישראל הקטנה זה הביטוי של ישראל בגבולותיה הריבוניים הנוכחיים.

מיכל רוזין: ישראל היא מדינה ריבונית - - -

אורית סטרוק: ככה אנחנו קוראים לזה, ותתרגלו.

מיכל רוזין: תתרגלו?

מיכל רוזין: את פוגעת בעצמאותה ובריבונותה של מדינת ישראל, כשאת קוראת לה "הקטנה".

אורית סטרוק: אנחנו אומרים: בגבולותיה הקטנים, הנוכחיים.

אורית סטרוק: זה הכול.

רם בן ברק: חברת הכנסת רוזין, אני מבקש.

יוסף טייב: מיכל, אני אסביר לך.

יוסף טייב: זה כמו רוסיה הקטנה.

מיכל רוזין: לא צריך להסביר לי.

אורית סטרוק: ממש אותו גודל כמו רוסיה הקטנה.

רם בן ברק: חברים, אני מבקש.

רם בן ברק: אני אומר לכם, אני לא אהסס.

אורית סטרוק: אותו גודל, אותו מרחק.

רם בן ברק: אורית, אני מזהיר אותך פעם ראשונה, רוזין, אני מזהיר אותך.

אורית סטרוק: איך זה עובד?

אורית סטרוק: היא התפרצה ראשונה, ואותי מזהירים?

רם בן ברק: אני מזהיר אותך עכשיו פעם שנייה.

רם בן ברק: רוזין, אני מזהיר אותך פעם ראשונה, וגם אותך, אמילי, אני מזהיר פעם ראשונה.

אמילי חיה מואטי: איך אני קשורה?

רם בן ברק: את קשורה, כי את מתפרצת.

רם בן ברק: כן, בבקשה.

רם בן ברק: אל תעמידו אותי במבחן, גם ככה באתי היום עם מצב רוח לא מי יודע מה.

שמחה רוטמן: המימוש של זכות השיבה, הלא קיימת, שמנסים לעשות לתחומי ישראל, ניסו להציג אותו כאילו הוא מתנגש.

שמחה רוטמן: כאילו העובדה שמדינת ישראל מנסה לחסום אותו, פוגעת בזכות לחיי משפחה.

שמחה רוטמן: בגלל אותה טענה, גם משפטית מופרכת, וגם תקדימית מבחינה בין-לאומית מופרכת, מדינת ישראל מחוקקת פעם אחר פעם את חוק האזרחות כהוראת שעה.

שמחה רוטמן: היא מאריכה אותו מפעם לפעם, ומוסיפה לו סייגים וחריגים מפעם לפעם.

שמחה רוטמן: הכול מאימת בית המשפט העליון.

שמחה רוטמן: דרך המלך לתקן את זה, כפי שאמר לפניי חבר הכנסת אבי דיכטר, היא להציב את העקרונות הללו בחוק יסוד ההגירה, וכך שמדינת ישראל תהיה מדינה ריבונית, שקובעת לעצמה מי יכול לבוא בשעריה.

שמחה רוטמן: עד שהדבר הזה יקרה – ניסינו לעשות את זה גם בכנסת הזאת, וכמובן, בשל המבנה הקואליציוני התמוה מאוד שיש עכשיו, הדבר הזה לא התקדם.

שמחה רוטמן: צריך לנסות לשמר סטטוס קוו.

שמחה רוטמן: שימור הסטטוס קוו עמד בסכנה מהיום הראשון שבו הוקמה הממשלה הזאת.

שמחה רוטמן: באו אנשי מרצ, אנשי רע"מ וחלק מאנשי מפלגת העבודה, ודרשו רוויזיות ושינויים במדיניות ההגירה של ישראל.

שמחה רוטמן: הרוויזיות והשינויים האלה היו אמורים לעבור במסננת של מה שמכונה הוועדה ההומניטרית, או כל מיני הקלות נוספות, של חוק האזרחות (הוראת שעה).

שמחה רוטמן: זאת הסיבה לכך שמלכתחילה התנגדנו לשתף פעולה בהעברתו של החוק, מכיוון שהחוק בנוסחו ללא תיקונים, מאפשר בשיקול דעת של שרת הפנים, לאשר עוד ועוד כניסות, בעצם ללא הגבלה.

שמחה רוטמן: המגבלה היחידה היא הוועדה ההומניטרית, שיכולה לעבוד בקצב מהיר יותר, היא יכולה להעביר יותר פניות לאישור השרה, והשרה גם יכולה לאשר יותר.

שמחה רוטמן: לכן, דרשנו שתהיה איזושהי מכסה.

שמחה רוטמן: הלוואי והיינו יכולים לייצר את המכסה הזאת בחוק יסוד: ההגירה, כפי שרצינו, אבל הדבר הזה לא קיים כרגע.

שמחה רוטמן: המכסה שדרשנו, תהיה מבוססת על הסטטוס-קוו.

שמחה רוטמן: כלומר, אנחנו רוצים שכל זמן שהקואליציה הזאת קיימת, לצערנו, לא יהיה מצב שבו שערי הכניסה של מדינת ישראל נתונים לסחיטה על ידי מפלגות החברות בקואליציה, שדורשות עוד ועוד אישורים.

שמחה רוטמן: לכן, דרישת המכסות שלנו היא דרישת סטטוס קוו.

שמחה רוטמן: היא לא דרישה להחמיר את המצב, היא לא דרישה לשנות את המצב לטובה, כפי שרצינו בחוק יסוד: ההגירה, אלא היא דרישה שמבוססת סטטוס קוו.

שמחה רוטמן: בהצעת החוק הפרטית שלי, המכסות מבוססות על מה שהתרחש בשנת 2017.

שמחה רוטמן: אפשר בהחלט לחשוב על דרך אחרת לשקף את הסטטוס קוו, אבל הרעיון המרכזי של שיתוף הפעולה הדי נדיר שהיה פה בין חלקים בקואליציה לבין אופוזיציה, היה כדי לשמר את הסטטוס קוו ולא להפוך את הסיטואציה הפוליטית של הקואליציה, למשפך עבור זכות השיבה.

שמחה רוטמן: אני לא ארחיב בזום.

שמחה רוטמן: יש חברי כנסת אחרים שנמצאים שם, ויוכלו להגיד את זה טוב ממני אפילו.

שמחה רוטמן: אני מאוד מודה ליושב-ראש הוועדה גם על קביעת הדיון בקצב מהיר, כדי לקדם את החוק הזה – אני חושב שחשוב לקדם את החוק הזה בהקדם – וגם על האפשרות שאני אוכל להתייחס באופן חריג ויוצא מן הכלל באמצעות הזום.

שמחה רוטמן: תודה רבה.

רם בן ברק: תודה רבה.

רם בן ברק: חבר הכנסת האוזר, בבקשה.

צבי האוזר: תודה רבה.

צבי האוזר: אנחנו מתכנסים לדיון בנושא מאוד טעון.

צבי האוזר: מדינה נאלצת מעת לעת לדון בעניינים, כאשר ערכי יסוד, עליהם היא מושתתת, מתנגשים, והיא צריכה להכריע לטובת איזה ערך יסוד היא מכריעה.

צבי האוזר: אבן הראשה של שיקול דעת לאומי, הוא ערך החיים כמובן.

צבי האוזר: צריך להבין מהו הקונטקסט ומהו הרקע לאותה חקיקה, לאותה הוראת שעה, שמלווה את ישראל מ-2003.

צבי האוזר: מ-1993 ועד 2003, כאשר אותה הוראה לא הייתה, פוסט הסכמי אוסלו, השתקעו במדינת ישראל כ-140 אלף פלסטינים.

צבי האוזר: המספר הזה הוצג בפני הוועדה הזאת על ידי המשנה ליועץ המשפטי בתוארו דאז, מני מזוז.

צבי האוזר: יש פרוטוקולים, יש עדות וצריך להבין את הקונטקסט של הדברים – כ-140 אלף איש היגרו בעשור, כאשר ישראל ראתה לנכון לאפשר את אותה מסגרת נישואים ללא הבחנה וללא התערבות.

צבי האוזר: לצערנו, בשנת 2000, בשל אירועים כאלה ואחרים, פורצות מהומות שלימים מכונות האינתיפאדה השנייה.

צבי האוזר: באינתיפאדה השנייה נרצחים למעלה מ-1,000 אזרחים, וכאשר בוחנים את המעורבות של אזרחים ישראלים באותן מהומות – כמובן, לא באחריות מלאה לכל ה-1,000 – רואים היקף מדאיג, חסר פרופורציות של מעורבות בטרור, של אנשים שהיגרו בעשור שלפני כן, מתוך אותם 140 אלף איש.

מוסי רז: - - -

צבי האוזר: אני מדבר איתך על הדיונים ב-2003, ומפנה אותך לפרוטוקול.

צבי האוזר: אשר על כן, מדינת ישראל מחליטה לטפל בעניין הזה, שהוא בעיה נרחבת, באותו זנב או אפידרמיס דק, ומסדירה הסדר שכולו מפוקס וממוקד על ענייני ביטחון.

צבי האוזר: בעצם, מדינת ישראל אוסרת, למעט חריגים, על אותה אפשרות של הגירה באמצעות נישואים.

צבי האוזר: אגב, היא איננה מונעת נישואים, כאשר אזרח ישראלי רוצה לעבור ליהודה ושומרון.

צבי האוזר: אבל הדברים האלה לא מתקבלים, כמובן.

צבי האוזר: ההסדר הזה מאושר על ידי ממשלות ישראל, על כל הרכביהן – ימין, שמאל, ממשלות אחדות מ-2003 ועד עכשיו.

צבי האוזר: ההסדר הזה מאושר, הגם שהוא מעלה קושי רב על העקרונות החוקתיים של מדינת ישראל, בפרט כפי שהיו עד לפני שנתיים.

צבי האוזר: בכל זאת, בג"ץ מאשר, בהסתייגויות כאלה ואחרות, פעם אחר פעם.

צבי האוזר: הכיוון או ההכוונה על מניעת טרור, והאיזון בין מניעת טרור לזכות להקים משפחה או לפגיעה בזכות זו, מובנה גם ובפרט באשר למבנה החוקתי של מדינת ישראל דאז.

צבי האוזר: ב-2003, כשכנסת ישראל מאשרת את ההסדר הזה, שהוא הסדר פוגעני במובן מסוים – הוא הסדר פוגעני, כי בחוקתה של ישראל אבן ראשה אחת עומדת: זכויות הנגזרות מחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו.

צבי האוזר: מדינת ישראל עושה צעד מרכזי בהשלמת החוקה הישראלית, וזה אירוע משמעותי, דרמטי, משנה סדרי יסוד.

צבי האוזר: ב-2018 היא מצמידה, לצד החוק החשוב והמהותי של כבוד האדם וחירותו, את חוק יסוד: ישראל, מדינת הלאום של העם היהודי.

צבי האוזר: החוק הזה, חוק היסוד, נתקף על ידי 25 עתירות, והוא מונח בפני בג"ץ עם ערערים מנומקים ומוסדרים, במשך מספר חודשים.

צבי האוזר: בג"ץ מפרסם ומכריע לפני מספר חודשים בשאלה החוקתית העקרונית, באשר לתקפותו של חוק יסוד, המכונה כאן בעגה חוק יסוד: הלאום, וקובע ברוב חסר תקדים, של 10 שופטים מול 1 - -

אוסאמה סעדי: עשרה יהודים וערבי אחד.

צבי האוזר: - - 10 שופטים ליברלים, שמרנים, יש שנותנים בהם סימנים ואינני אוהב לתת סימנים בשופטי העליון, אבל אומרים שהם נוטים לכאן או נוטים לשם.

צבי האוזר: הם קובעים קביעה דרמטית אסטרטגית, שכל חבר כנסת צריך להבין, אם הוא אוהב זאת או לא, שהמבנה החוקתי של מדינת ישראל ואבני הראשה של ההסדר המכונן של ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית, הם חוקי היסוד.

צבי האוזר: בראשם הוא קובע את חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו, וחוק יסוד: ישראל מדינת הלאום של העם היהודי.

צבי האוזר: שניים מהם צוותא חדא, לא זה עדיף על זה, ולא האחר עדיף על השני.

צבי האוזר: הם עומדים באותו מדרג חוקתי, והם מסדירים את אותם מקרים קשים ובעייתיים, שמתנגשים ערכים במדינת ישראל.

צבי האוזר: הם נותנים סוף-סוף משוואה הוגנת, ראויה ומשקפת בצורה מדויקת את ההסדר המכונן של מדינת ישראל, כפי שנקבע במגילת העצמאות, כפי שהוסדר ב-48', וכפי שהיה ויכוח בין אומות העולם ב-47' באונסקו, האם זאת תהיה מדינת כל אזרחיה או מדינה יהודית דמוקרטית.

צבי האוזר: גם האו"ם מכריע בדבר הקמתה של מדינה יהודית דמוקרטית, מגילת העצמאות מעגנת זאת, וחוק הלאום מעגן את זה.

מוסי רז: באיזה גבולות?

צבי האוזר: אני לא נותן את דעתי עכשיו לגבולות, ובכלל זאת בגבולות ריבונות מדינת ישראל.

רם בן ברק: לא להפריע.

צבי האוזר: מתקן את עצמי, בגבולות ריבונות מדינת ישראל.

צבי האוזר: ישראל ביהודה ושומרון, שזה שטח במחלוקת, מחזיקה אותו ולא החילה את הריבונות.

צבי האוזר: לעמדתי, היא צריכה להחיל על שטחי C.

צבי האוזר: נשים את זה בצד.

צבי האוזר: אני מבקש לא להפריע לי, ואני אודה על כך.

אמילי חיה מואטי: כמה זמן הוא ידבר?

רם בן ברק: צביקה, תקצר.

צבי האוזר: אני גם מציג החוק, והדברים עוסקים בנושאים משמעותיים וקריטיים בראייה לאומית.

צבי האוזר: זאת לא רק השאלה הפרטיקולרית של משפחה כזאת או אחרת, אלא דבר גדול.

צבי האוזר: מה הרקע שאנחנו דנים בו?

צבי האוזר: ישראל נמצאת בסיטואציה, ששום מדינה אחרת בעולם לא נמצאת בה.

צבי האוזר: היא נמצאת בסכסוך אתני בין יהודים לבין פלסטינים; קהילה פלסטינית נמצאת הן בישראל והן ביהודה ושומרון; והיא נמצאת בבעיה שבין יהודה ושומרון/עזה לישראל, יש פער כלכלי בלתי נתפס.

צבי האוזר: יש פה כלכלה שחצתה עכשיו 50 אלף דולר תל"ג לעומת 5,000.

צבי האוזר: אין ספק, שאם הגבולות יהיו פתוחים, כל אדם שירצה – קהילה פלסטינית – לחיות שם או כאן, יעדיף לחיות כאן.

צבי האוזר: אם הוא חפץ ברווחתם של בני משפחתו, של ילדיו ושל נכדיו, הוא יעדיף לחיות תחת המערכת הישראלית, תחת כלכלה של 50 אלף דולר תל"ג ולא 5,000 דולר תל"ג.

צבי האוזר: זאת רק שאלה כלכלית, ומי שמכחיש את זה, טומן את ראשו בחול.

צבי האוזר: אשר על כן, אני אומר כך.

אוסאמה סעדי: מה אתה מדבר?

אוסאמה סעדי: אתה סתם מדבר שטויות.

צבי האוזר: אני לא מדבר, זה הפער הכלכלי.

צבי האוזר: אני מבקש לא להפריע לי, אדוני היושב-ראש.

צבי האוזר: הדברים שלי נאמרים בשיקול דעת ובכאב לב.

אמילי חיה מואטי: כמה זמן ניתנת זכות דיבור?

רם בן ברק: אמילי, תתאפקי.

אמילי חיה מואטי: אני לא מבינה.

צבי האוזר: אמילי, אני מבקש להתאפק.

צבי האוזר: בפעם הבאה אני ממליץ לך להגיש הצעת חוק דומה, ולקבל את מלוא זכות הדיבור.

צבי האוזר: אני מסיים, אם תיתני לי.

צבי האוזר: אני חוזר ואומר, שאנחנו בוחנים לצד המרכיב הכלכלי את מערכת המסוכנות, שעד כה היא מעוגנת או שהיא עיקר העיגון בחקיקה הנוכחית.

צבי האוזר: תופעת הלוואי המסוכנת של אותם גלי הגירה, היא מובהקת וברורה.

צבי האוזר: היא הייתה מובהקת וברורה באינתיפאדה, היא מובהקת וברורה לאורך השנים, והיא מובהקת וברורה באירועים מצערים שהתרחשו רק השנה, במה שמכונה שומר החומות.

צבי האוזר: כשאנחנו רואים בשומר החומות את המעורבות של דור שני של אותם אנשים, שהגיעו בגלי ההגירה, אנחנו מבינים מה המשמעות של פתיחת השערים ומתן כניסה לגלי הגירה נוספים.

צבי האוזר: אשר על כן, אני קורא לכל חבר כנסת אחראי, שרואה את טובתה של מדינת ישראל, לעגן בחקיקה את אותה הוראת שעה.

צבי האוזר: אני חושב שבשל השינוי החוקתי, שהחלנו על עצמנו לפני כשנתיים, עם אימוץ חוק יסוד: ישראל מדינת הלאום של העם היהודי, חובה על השר לשקול בשיקוליו את ההסדרים החוקתיים, קרי חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו – זה שיקול רציני – וחוק הלאום.

צבי האוזר: אני קורא לכנסת, למען הסר ספק, לעגן בשיקול את שיקול דעת השר, ולא רק להניח שהוא ישקול את זה.

צבי האוזר: יכול להיות שיהיו שרים, שיסרבו לשקול את כל השיקולים הנדרשים, וייטו לשקול רק חלק מהשיקולים, מנטיות כאלה ואחרות.

צבי האוזר: אשר על כן, וזאת הצעת החוק שלי, יש להורות לשר שבהפעילו את שיקול דעתו, וזה שיקול דעתו של השר לגבי כל אותם הגבלים, לשקול את כל המערכת החוקתית.

צבי האוזר: אני חוזר ואומר כאן לפרוטוקול, וזה חשוב לבג"צים העתידיים, שבעיניי השתנה ההסדר החוקתי, והשר חייב לשקול את כל ההסדרים החוקתיים, קרי את חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו, ואת חוק הלאום.

צבי האוזר: בצוותא חדא ברמה שווה, בהיותו מפעיל את שיקול דעתו.

צבי האוזר: אני קורא לחברי הכנסת לאמץ את הצעת החוק השלי, שגם לוקחת את אותה הרמוניה חקיקתית, ומעגנת אותה בהוראת שעה מורכבת, קשה, פרובלמטית, אך קריטית וחיונית לעם שהוא חפץ חיים.

צבי האוזר: תודה רבה.

רם בן ברק: תודה רבה.

רם בן ברק: חברת הכנסת רוזין, בבקשה.

מיכל רוזין: בוקר טוב לכולם, אכן, אני מסכימה עם הדוברים הקודמים, שהחוק עוסק באמת במהותה של מדינת ישראל.

מיכל רוזין: המהות שלנו היא מדינה יהודית ודמוקרטית, ולכן, אכן יש פה עיסוק משמעותי במהות המדינה.

מיכל רוזין: צר לי שאני צריכה להגיד את המובן מאליו – פרופ' שיין, אני עונה לך מדוע החוק גזעני.

מיכל רוזין: במדינה דמוקרטית, לכל אזרח ואזרחית יש את הזכות להינשא עם בחיר-בחירת ליבו, ולהקים משפחה.

מיכל רוזין: אם לך מותר להינשא לאישה ממדינה זרה, בין אם היא יהודייה או לא, כך מותר גם לפלסטיני, אזרח ישראלי או אזרחית ישראלית, לשאת את מי שהוא בוחר כדי לחיות ביחד.

יוסף טייב: השאלה היא לא נישואים - - -

מיכל רוזין: אני לא בדיון איתך.

מיכל רוזין: בבקשה, תפסיקו דווקא כשאני מדברת, להפריע לי.

מיכל רוזין: סליחה.

מיכל רוזין: אני הקשבתי קשב רב.

צבי האוזר: זה בסדר, גם לי הפריעו.

מיכל רוזין: אני לא הפרעתי לך.

מיכל רוזין: הקשבתי קשב רב.

יוסף טייב: מה זה קשור בכלל לנישואים?

מיכל רוזין: לכן, ברור מאליו שמדובר פה בחוק גזעני.

מיכל רוזין: ניתן לומר, כמו שאומרים המציעים, שהוא חוק נדרש כי אנחנו צריכים לדאוג למהותה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ועוד ועוד.

מיכל רוזין: אי-אפשר להתכחש לכך, שזהו חוק גזעני, לא דמוקרטי ולא חוקתי, ואמרו כך גם המציעים.

מיכל רוזין: הם פשוט מוכנים לחיות עם זה, במנעד של בין יהודי לדמוקרטי.

מיכל רוזין: למה הוראת שעה?

מיכל רוזין: ניסיתי לחשוב: אם ראש הממשלה ממרצ, למה הוא לא הפך את זה לחוק קבוע?

מיכל רוזין: ואז נזכרתי שלא היה ראש ממשלה ממרצ בכל השנים האחרונות; היה ראש ממשלה מהליכוד, שהמשיך לחוקק את החוק הזה מידי שנה בהוראת שעה.

מיכל רוזין: למה?

מיכל רוזין: מכיוון שהוא ידע, שהסיבה האמיתית לחוק הזה, אינה סיבה ביטחונית אלא סיבה דמוגרפית בלבד.

מיכל רוזין: הסיבה הזאת לא מתקבלת על ידי בג"ץ, ובשיטה החוקתית שלנו, הדמוקרטית, היא לא תתקבל.

מיכל רוזין: מכיוון שכך, המשיכו לחדש את זה בהוראת שעה, בסוג של ישראבלוף, עם תירוצים ביטחוניים שלא היו קיימים.

מיכל רוזין: אצלך בוועדה היו דיונים, כשבאו נציגים גם מהשב"כ וגם מכוחות הביטחון, ואמרו: אין עילה ביטחונית.

מיכל רוזין: תכלית החוק היא דמוגרפית, ואת זה אומרת השרה אילת שקד.

מיכל רוזין: היא לא מסתירה את זה.

מיכל רוזין: גם לפי המציעים של החקיקה הפרטית, וגם אילת שקד אומרים שתכלית החוק אינה ביטחונית; היא דמוגרפית.

מיכל רוזין: בואו לא נרמה את הציבור, בואו לא נרמה את בג"ץ.

מיכל רוזין: אני שואלת את הייעוץ המשפטי של הוועדה, מאחר ותכלית החוק הופכת להיות דמוגרפית על השולחן, על פי הכרזתה של שרת הפנים, שהיא זאת שמחוקקת את החוק, האם זה יעמוד בבג"ץ?

מיכל רוזין: צריך לשאול את עצמנו, כדי שלא נחוקק דבר, ואחר כך בג"ץ יבטל אותו.

מיכל רוזין: אנחנו מדברים פה על כמה עשרות אלפי אנשים נשים, בעיקר נשים, שחיות פה עם בן זוג ישראלי, עם ילדים ישראלים לכל דבר ועניין, עם תעודת זהות ישראלית.

מיכל רוזין: אף אחד לא מבקש לגרש את הילדים, לא את האזרח או האזרחית הישראלים, ובטח גם לא את בן או בת הזוג.

מיכל רוזין: היא נמצאת פה עם אישור מת"ק, אישור ביטחוני.

מיכל רוזין: היא נמצאת פה ומחדשת את האישור מידי חצי שנה או פחות מזה.

מיכל רוזין: וזה ניתן לה.

מיכל רוזין: אין שום חשש ביטחוני מפניה.

מיכל רוזין: אף אחד לא חושב שיש פה חשש ממנה, אבל עדיין לא מעבירים אותה למעמד של תושבות ארעית אפילו.

מיכל רוזין: זה דבר שיאפשר לה, למשל, שיהיה לה ביטוח לאומי, שהיא תוכל לעבוד פה, שיהיה לה ביטוח בריאות, שיהיה לה רישיון נהיגה.

מיכל רוזין: משאירים אותה תלויה בבן הזוג הישראלי, במקום שבו הוא תמיד יכול לאיים עליה, שהיא תגורש.

מיכל רוזין: הילדים נמצאים פה כחוק, ולה יש בררה, או להישאר פה איתם כחוק, אפילו תחת התעללות וכפייה, או להיות מגורשת.

מיכל רוזין: אותן נשים נמצאות פה בלי יכולת להתפרנס, אפילו בלי יכולת לטוס עם הילדים לחופשה בחו"ל, כי מותר לה רק לעבור דרך ירדן והיא לא יכולה לטוס דרך נתב"ג.

מיכל רוזין: והכול תחת אישור מת"ק – אישור ביטחוני שהיא מקבלת מידי חצי שנה.

מיכל רוזין: נבדקת ומקבלת מכוחות הביטחון, שאומרים שאין שום בעיה.

מיכל רוזין: אם לשיטתו של דיכטר, מי שנמצא פה שלא כחוק, צריך לגרש אותו, האם מי שנמצא פה כחוק וקיבל היתר, צריך לקבל אישור לתושבות ארעית?

מיכל רוזין: לתושבות קבע?

מיכל רוזין: אני מוכנה לעשות איתך את הדיל הזה.

רם בן ברק: חבר הכנסת דיכטר, דווקא הייתי שמח אם היית עונה לה על השאלה הזאת.

אבי דיכטר: קודם כול, הייתי עושה סדר.

אבי דיכטר: יש פה חברי כנסת חדשים וגם קהל צעיר.

אבי דיכטר: כדאי לדייק.

אבי דיכטר: הערכת הוראת השעה הזאת לאורך השנים הייתה בממשלות שונות, ולא רק של הליכוד.

יוסף טייב: גם מיכל רוזין הצביעה עבורה.

מיכל רוזין: אני הצבעתי, מכיוון שהובטח לנו שתהיה בדיקה פרטנית, חבר הכנסת שיין, כפי שבג"ץ קבע, שצריכה להיות בדיקה פרטנית לכל אחד ואחד.

מיכל רוזין: אם תרשה לי אני אמשיך, כי דיכטר לא ניצל את ההזדמנות לענות לי לעניין, אלא רק לעניין הליכוד.

מיכל רוזין: העניין של בדיקה פרטנית הוא קריטי.

מיכל רוזין: אני לא תמימה, ואני מבינה באיזו מדינה אני חיה.

מיכל רוזין: אני מבינה את מערכת היחסים בינינו לבין הרשות הפלסטינית.

מיכל רוזין: אני שואפת לחיים במשותף, להפרדה, כמובן, להיפרדות, אבל לשתי מדינות, זו לצד זו.

מיכל רוזין: אני מבינה את המורכבות.

מיכל רוזין: אנחנו יושבים פה בוועדת החוץ והביטחון – ישבתי תחת דיכטר במשך שנים, ועכשיו תחת הנהגתך.

מיכל רוזין: ועם זאת, יש פה סוג של התעללות ממש באנשים.

מיכל רוזין: אני לא אומרת לקבל כל אחד, ושכל אחד יקבל מייד תושבות קבע או אזרחות.

מיכל רוזין: גם שם החוק – חוק האזרחות – כל כך מטעה, כי אף אחד לא מדבר על אזרחות.

מיכל רוזין: אנחנו מדברים על הזכות להינשא ולהקים משפחה, כמובן, באופן דמוקרטי.

מיכל רוזין: אבל בוודאי אלה שחיים וחיות פה שנים על גבי שנים, עשרות שנים, עם אישור מת"ק, כלומר כוחות הביטחון אומרים שאין בעיה איתם.

מיכל רוזין: הילדים, אותם אלה שהתפרעו במהומות בנגב, הם ישראלים עם תעודת זהות ישראלית, כחולה.

מיכל רוזין: זה לא קשור לאימא שלהם, שלא מקבלת אישור.

מיכל רוזין: הילדים עצמם הם ישראלים לחלוטין, כך שהבעיה שלכם היא עם דור שני, שצריך לעסוק בחינוך, ברווחה ואיך אתה מטפח את הנגב ואיך אתה מטפח את האוכלוסייה הזאת.

מיכל רוזין: אין קשר לאותן נשים, שלא נותנים להן אישור.

מיכל רוזין: עוד לא שמעתי את השב"כ, אבל לאורך השנים השב"כ אמר שהבעיה שהייתה באינתיפאדה, כבר לא קיימת.

מיכל רוזין: אין לנו שום מידע, שום הוכחה ולא הוצג שום טיעון לגבי מעורבות של איחודי משפחות בפעילות חבלנית.

מיכל רוזין: לכן, מה שאני מבקשת זה מה שבג"ץ מבקש כל השנים.

מיכל רוזין: לכן, הסכמנו להצביע בקריאה ראשונה, גם לטובת שלמות הקואליציה, כמובן, אבל גם כי התחייבו לנו.

מיכל רוזין: ראש הממשלה ושרת הפנים התחייבו בצורה חד משמעית, שתקום ועדה שתעשה בדיקות פרטניות.

מיכל רוזין: למה קריטי ועדה שתבדוק בדיקות פרטניות?

מיכל רוזין: יושב-ראש הוועדה, חשוב מאוד שתשמע את זה.

מיכל רוזין: מכיוון שהיום, על פי החוק הנורא הזה, הוועדה קובעת שאם יש לך בן זוג ישראלי ויש לכם ילדים ישראלים, זאת סיבה לא לתת לך מעמד.

מיכל רוזין: תראו איך התחכמו.

מיכל רוזין: קבעו בחוק – אם אני לא טועה, בסעיף 18 – שדווקא העובדה שיש לך משפחה ישראלית עם תעודת זהות ישראלית, היא סיבה לא לתת לך הליך של אזרחות או תושבות במדינה.

רם בן ברק: הפוך מזה.

מיכל רוזין: עשו הפוך.

רם בן ברק: אני חושב שאת טועה.

מיכל רוזין: לא, אני לא טועה.

מיכל רוזין: אני מוכנה להקריא לך, אם אתה רוצה.

רם בן ברק: חייב להיות בסיס ישראלי.

מיכל רוזין: לא, ממש לא.

מיכל רוזין: בן משפחה השוהה בישראל ובן זוגו של המבקש, או כי יש לבני הזוג ילדים משותפים, לא תהווה כשלעצמה טעם הומניטרי או מיוחד להענקת רישיון לישיבה ארעית בישראל, ולהחריג ממנו - - - פשוט מאוד.

מיכל רוזין: אני יודעת על מה אני מדברת.

מיכל רוזין: על פי מה שאמר בג"ץ 18 שנים, וגם על פי מה שאנחנו סיכמנו עם ראש הממשלה ושרת הפנים, תקום ועדה פרטנית שתבדוק אחד-אחד באופן פרטני.

מיכל רוזין: זה צודק, זה נכון במדינה דמוקרטית, וזה מייצר את האיזון מול הצורך לשמור על ביטחון המדינה, ועל מדינת ישראל כיהודית ודמוקרטית.

רם בן ברק: לדעתי, יש כאן שני נושאים, שצריך לדון בהם בנפרד.

רם בן ברק: אחד הוא החלת החוק מהיום והלאה, על פי איך שנחליט, והשני הוא אותם 15 אלף אנשים שנמצאים כאן.

רם בן ברק: לגבי 3,500 כבר נעשה הדבר הזה, ולגבי כ-12 אלף, צריך לראות האם לעשות את מה שאת אומרת.

רם בן ברק: זה נושא שהוא נפרד מהחוק, וצריך לדון בו.

רם בן ברק: צריך לקבל לגביו החלטה, והוא קשור, אולי.

רם בן ברק: נדון בו גם בוועדה הזאת.

רם בן ברק: אמילי מואטי, בבקשה.

אמילי חיה מואטי: תודה רבה.

אמילי חיה מואטי: אני תוהה למה אנחנו טורחים לקרוא את החוקים של המגישים, אם בסופו של דבר אנחנו מקבלים אותם כאן, במלואם, כולל הרצאת TED על תולדות האזרחות במדינת ישראל.

רם בן ברק: צביקה, אל תענה לה.

אמילי חיה מואטי: צביקה, יש דרך לסגור את הגבולות.

אמילי חיה מואטי: ראה נאום בן אילן של נתניהו, שבו הוא פורס חזון יוצא מן הכלל, איך סוגרים את הגבולות ואיך מדינת ישראל מקבלת החלטות מי נכנס לכאן, ולמי יש הזכות לבוא בשעריה.

אמילי חיה מואטי: על זה אני מסכימה, כי למדינה ריבונית יש הזכות לקבוע מי נכנס בשעריה.

אמילי חיה מואטי: יש החובה לקבוע, ולכן הצבעתי בעד החוק.

אמילי חיה מואטי: מתוך ידיעה שזה יתגלגל לכאן, שזה חדר ניתוח פרלמנטרי לחוקים כאלה.

אמילי חיה מואטי: צריך להגיד את האמת, הסוגיה יותר דמוגרפית מביטחונית, וצריך להגיד את זה בכנות.

אמילי חיה מואטי: אנחנו חיים בשלום עם ההגדרה של מדינת ישראל כמדינת הלאום של העם היהודי, ואם כולנו מסכימים עם ההגדרה הזאת, הרי שכדי שהיא תמשיך להתקיים כמדינת הלאום של העם היהודי, צריכים לשמור על רוב, נכון?

אוסאמה סעדי: זה דמוגרפי או ביטחוני?

אוסאמה סעדי: לא הבנתי.

אמילי חיה מואטי: יש גם עניין ביטחוני.

אבי דיכטר: לא התרשמתי מכך, שחבר הכנסת סעדי מסכים להגדרה שלך, שכולם מסכימים לזה, שישראל היא מדינת הלאום של העם היהודי.

צבי האוזר: הוא נגד מדינה יהודית דמוקרטית.

אמילי חיה מואטי: אם נמשיך במדיניות של הימין, שמתכוונת לא להפריד - - -

אוסאמה סעדי: צביקה, אני אענה לך.

אוסאמה סעדי: דמוקרטית ליהודים, ויהודית לערבים.

צבי האוזר: אתה בעד מדינה פלסטינית ומדינה דו-לאומית.

צבי האוזר: אתה בעד מדינה פלסטינית, בלי אף נוכחות של יהודי אחד, ומדינה דו לאומית כאן.

צבי האוזר: אתה בעד מדינה וחצי חצי.

רם בן ברק: צביקה - - -

צבי האוזר: אתה לא מכיר בזכות ההגדרה העצמית של יהודים.

צבי האוזר: אתה בעצם לא מכיר בזכות ההגדרה של יהודים, רק בזכות הגדרה של פלסטינים.

אמילי חיה מואטי: אפשר, בבקשה, את זכות הדיבור?

צבי האוזר: אתה בעד מדינת ישראל דו לאומית, ומדינה פלסטינית ללא נוכחות של יהודי אחד.

אמילי חיה מואטי: ברשותכם.

רם בן ברק: צביקה, פעם שלישית.

רם בן ברק: תודה רבה.

רם בן ברק: עזוב את האולם, בבקשה, צביקה.

רם בן ברק: תודה.

רם בן ברק: כן, בבקשה.

רם בן ברק: (חבר הכנסת צבי האוזר יוצא מאולם הוועדה)

אמילי חיה מואטי: הימין הישראלי לוקח אותנו בדיוק לאזורים האלה, שאם לא תהיה הפרדה בינינו לבין הפלסטינים, יכול להיות שיהיה כאן רוב פלסטיני, ואז אוסאמה סעדי יהיה רוב בכנסת.

אמילי חיה מואטי: יכולה להיות אפשרות כזאת, ולשם הימין המשיחי לוקח אותנו.

אמילי חיה מואטי: הימין מתעדף את ארץ ישראל על פני מדינת ישראל הריבונית והדמוקרטית, וזאת הסכנה האמיתית, אם אנחנו כבר מדברים על סכנה.

אמילי חיה מואטי: אני תומכת בחוק הזה.

אמילי חיה מואטי: אני חושבת שיש הרבה מה לעשות עם החוק הזה, ולצאת קצת מהשיח של בעד ונגד, וכל הקרקס שמתרחש סביבו.

אמילי חיה מואטי: צריך להתחיל לדבר על מה שכן אפשר לעשות, מה קורה מרגע שמאפשרים לבני האדם האלה תושבות במדינת ישראל.

אמילי חיה מואטי: למדינה יש גם אחריות לקרב בני אדם שחיים כאן.

אמילי חיה מואטי: אני לא אגיד לאתוס, אוסאמה סעדי, אבל כן למקום שמאפשר איזושהי מסגרת.

אמילי חיה מואטי: אמילי, מה שאת מדברת, זה הפוך לחלוטין ממה שאמרה כל הזמן יושבת-ראש המפלגה שלך בחוק הזה.

מיכל רוזין: חד משמעית.

אמילי חיה מואטי: אוסאמה סעדי, אני נבחרתי - - -

רם בן ברק: חברת הכנסת אמילי מואטי היא ישות עצמאית.

אמילי חיה מואטי: חברי מפלגת העבודה בחרו בי בפריימריז.

אמילי חיה מואטי: יש לי מנדט להיות כאן, גם אם אתה חושב אחרת.

אמילי חיה מואטי: תודה.

רם בן ברק: אני מבקש לא להפריע לה.

רם בן ברק: אוסאמה.

אמילי חיה מואטי: אתה יותר ממוזמן להרים טלפון ליושבת-ראש המפלגה שלי.

אמילי חיה מואטי: אני מאמינה בתיקון המציאות, ולא במריבות על כל מיני סעיפים.

אמילי חיה מואטי: אני חושבת שברגע שייפתר הסכסוך הישראלי-פלסטיני, גם הבעיה הזאת תיפתר.

אמילי חיה מואטי: אני חושבת שיש דברים שאפשר לעשות, ואני תוהה, אם אנחנו מתעסקים בסוגיה הביטחונית, איך יכול להיות שדור שני לאנשים שחיים כאן, קשוב יותר למסרים של שנאה מאשר למקום שנתן לו בית, במובן מסוים.

אמילי חיה מואטי: אני חושבת שצריך לדבר מה עושים בהינתן החוק, ולא רק על מה לא.

אמילי חיה מואטי: תודה רבה.

רם בן ברק: תודה רבה, אמילי.

רם בן ברק: אבתיסאם, בבקשה.

אבתיסאם מראענה: תודה רבה, אדוני יושב-הראש, אני מאוד לא שמחה על הדיונים האלה, כי אני חושבת שזה חוק שלא היה אמור להיות פה.

אבתיסאם מראענה: אני חושבת שזה בדיוק האפקט של החוק הזה, ואנחנו משלמות ומשלמים את המחיר הכל כך כבד של חוק הלאום.

אבתיסאם מראענה: חוקקתם את חוק הלאום, ומבחינתי הוא אות קין על החברה הישראלית כולה.

אבתיסאם מראענה: להפריד שפתית ולהפריד אנשים כי הם ערבים או יהודים, ולהגדיר את היהודים כיותר עליונים על הערבים – אני לא חושבת שהשגנו משהו טוב יותר.

אבתיסאם מראענה: החברה הישראלית לא הפכה להיות חברה יותר סובלנית; החברה הישראלית לא הפכה להיות חברה פחות משוסעת.

אבתיסאם מראענה: חוק הלאום יצר שסע פנימי בתוך החברה הישראלית.

אבתיסאם מראענה: הדור החדש של החברה הערבית שגדל פה, הוא דור שיודע ששונאים אותו.

אבתיסאם מראענה: הוא פחות נאהב, הוא פחות רצוי, הוא פחות שווה.

אבתיסאם מראענה: כל האלימות שאנחנו חווים בחברה הערבית, במיוחד הדור הצעיר – אם ייתנו לו הזדמנות לבחור להיות פושע או להיות אזרח, הוא יבחר להיות פושע.

אבתיסאם מראענה: למה?

אבתיסאם מראענה: כי מראש סימנו אותו כפושע.

אבתיסאם מראענה: סליחה, אדוני היושב-ראש, שהטון שלי גבוה, אבל אני מסתכלת על חוק האזרחות הזה, וזה בדיוק מה שקרה לנו עם חוק הלאום.

אבתיסאם מראענה: עאלק מדינה יהודית על הכיף כיפאק, אף אחד לא מתנגד לזה, אבל שתהיה דמוקרטית.

אבתיסאם מראענה: שתסתכל על האזרחים שלה, על העתיד של הצעירים והצעירות שלה, שרוצים לחיות בשוויון.

אבתיסאם מראענה: כל חוק בא להגיד להם: אתם לא שווים.

אבתיסאם מראענה: לכו מכאן, אתם פשוט לא שווים.

אבתיסאם מראענה: אם הבת שלי תתאהב במישהו מג'נין – תתאהב, כמו שאני התאהבתי בבועז, בחור יהודי – מה האוזר רוצה?

אבתיסאם מראענה: שהבן שלו יתחתן עם ערבייה פלסטינית?

אבתיסאם מראענה: מה אנחנו מאפשרים לדור הזה, שצומח כאן?

אבתיסאם מראענה: למיעוט הערבי שנמצא במדינת ישראל?

אבתיסאם מראענה: כמה אפשר להתחתן עם הבן דוד?

אבתיסאם מראענה: דחיל ראבק.

אבתיסאם מראענה: כמה אפשר?

אבתיסאם מראענה: אין אפשרות יותר.

אבתיסאם מראענה: היכולת של החברה הערבית להתחתן – מצטמצמת.

אבתיסאם מראענה: מצד אחד, אתם אומרים: אל תלדו יותר מדי, ומצד שני, לא יולדים יותר מדי.

אבתיסאם מראענה: עם מי הבת שלי תתחתן?

אבתיסאם מראענה: עם מי הבת של סעדי תתחתן?

אבתיסאם מראענה: כמה אפשר להתחתן עם הבן דוד, עם הבן דודה?

אבתיסאם מראענה: בסוף אנחנו מגלגלים עוד מחלות גנטיות, עוד בעיות בתוך המשפחה, עוד מחלות כל כך קשות בגלל נישואי קרבה.

אבתיסאם מראענה: איזה אופציות השארתם לאותו דור?

אבתיסאם מראענה: מה השארתם להם?

אבתיסאם מראענה: תסבירו לי, מה השארתם להם.

אבתיסאם מראענה: אתם תרצו שכולנו נתבולל?

אבתיסאם מראענה: באהבה מאוד גדולה, אני הראשונה שמניפה את דגל ההתבוללות.

אבתיסאם מראענה: זה המחיר של חוק האזרחות הזה.

אבתיסאם מראענה: לזה הוא גורם.

אבתיסאם מראענה: בשנת 2003 הייתי מאורסת לבחור מג'נין.

אבתיסאם מראענה: שברתם את הלב שלי ואת הלב שלו, מהמעברים – כן עובר, לא עובר.

אבתיסאם מראענה: בסוף התחתנתי עם הבן שלכם, שקוראים לו בועז מנוחין.

אבתיסאם מראענה: הוא יהודי.

אבתיסאם מראענה: זאת המציאות.

אבתיסאם מראענה: מצד אחד, אתם לא רוצים דמוגרפי.

אבתיסאם מראענה: זה האיום הביטחוני?

אבתיסאם מראענה: ובסוף, צעירות וצעירים כמונו מתחתנים עם הילדים והילדות שלכם.

אבתיסאם מראענה: אם זה מה שאתם רוצים – בבקשה.

אבתיסאם מראענה: אנחנו יוצאות באהבה מאוד גדולה לממש את הזכות והחירות של כולנו, וכולנו נתחתן אחד עם השנייה.

אבתיסאם מראענה: זה מה שאתם רוצות ורוצים?

אבתיסאם מראענה: זה מה שיהיה.

אבתיסאם מראענה: זה מה שיהיה.

אבתיסאם מראענה: יש פה אנשים שהגיעו מהשטחים הכבושים.

אבתיסאם מראענה: התחתנו פה.

אבתיסאם מראענה: לא כדי שיהיה להם קוטג' ברהט או בטירה, או פתאום יהיה להם בית מפואר בחיפה.

אבתיסאם מראענה: לא.

אבתיסאם מראענה: כי הם התאהבו.

אבתיסאם מראענה: בהרבה מהמקרים האלה, כשהאישה מתאהבת והיא תלויה באותו גבר, המצב שלה חמור ביותר.

אבתיסאם מראענה: אנחנו נותנים ונותנות יד לכך, שאותן נשים, אין להן בחירה על החיים שלהן.

אבתיסאם מראענה: הן לא עובדות, אין להן יכולת לעבוד.

אבתיסאם מראענה: אין להן יכולת לנהוג.

אבתיסאם מראענה: אפילו אם היא רוצה לנסוע לטיול בטורקיה עם הבן זוג שלה, היא תצטרך להמתין בירדן, והוא ייסע דרך נתב"ג.

אבתיסאם מראענה: דחילאק, מה קרה לנו?

אבתיסאם מראענה: אתם מפחדים מערבים?

אבתיסאם מראענה: אז תכתבו כותרת: אנחנו מפחדים מערבים.

אבתיסאם מראענה: אבל להיות פה בית מחוקקים, ומה שמניע אותנו כל היום זה חרדה מערביות ומערבים?

אבתיסאם מראענה: חאלאס.

אבתיסאם מראענה: סליחה.

רם בן ברק: תודה רבה.

אבתיסאם מראענה: בלי חיבוקים.

רם בן ברק: אורית, בבקשה.

אורית סטרוק: תודה רבה.

אורית סטרוק: אני מניחה שכולם מאוד נרגשים מהזעקה של חברת הכנסת מראענה.

אורית סטרוק: אני רוצה להביא לפה, לתוך החדר הזה, זעקות אחרות.

מיכל רוזין: את יכולה להיות אמפטית לזעקה שלה.

אורית סטרוק: אני מאוד אמפטית, ועכשיו אני מביאה זעקות אחרות.

אורית סטרוק: אני אשמח, מיכל, אם את תהיי אמפטית גם אליהן.

מיכל רוזין: אני תמיד אמפטית.

אורית סטרוק: תודה.

מיכל רוזין: אתה לא מכיר אותי, לא תעשה ככה.

מיכל רוזין: אתה זה שהפיל את החוק, עם כל הכבוד.

מיכל רוזין: בכלל אין לך זכות לשבת פה בחדר.

אורית סטרוק: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך על כך שאתה מאפשר למיכל להתפרץ לדבריי, בלי לקרוא לה לסדר.

אורית סטרוק: תודה.

רם בן ברק: מיכל, אני קורא אותך לסדר פעם שנייה כבר.

אורית סטרוק: זאת פעם שלישית, אבל לא נורא.

אורית סטרוק: אל תוציא אותה, לא צריך.

אורית סטרוק: רק הערתי על השוויוניות.

רם בן ברק: אורית, קדימה, תתקדמי.

אורית סטרוק: כפי שאמרתי, אדוני היושב-ראש, אחרי הזעקה קורעת הלב של חברת הכנסת מראענה, אני רוצה להביא לכאן, לחדר, זעקות קורעות לב לא פחות.

אורית סטרוק: אני אולי לא אצעק אותן, אבל הן קורעות לב.

אורית סטרוק: אלה הזעקות של נפגעי הפרעות במאי האחרון, אלה הזעקות של נפגעי הפרעות בנגב, וגם של נפגעי הפרעות שעוד יבואו עלינו ברמדאן, שאוטוטו קרב ובא.

אורית סטרוק: וכן הלאה, על זאת הדרך.

אורית סטרוק: ולא אני אומרת את זה, אדוני היושב-ראש, אומרים את זה שירותי הביטחון שלנו.

אורית סטרוק: הרוב המכריע של משתתפי הפרעות האלה הם הדור השני של איחודי המשפחות.

מוסי רז: אפשר לראות את זה?

רם בן ברק: עוד מעט נראה את זה.

מוסי רז: אפשר לראות שהרוב המכריע - - -

אורית סטרוק: אני אשמח, אדוני היושב-ראש, שאתה תגן על זכות הדיבור שלי, כפי שהגנת על זכויות הדיבור של קודמיי.

רם בן ברק: חברים, אני מבקש לא להפריע לאורית סטרוק, בבקשה.

אורית סטרוק: אומרים את זה מפקדי המשטרה בכל הסיורים של ועדת ביטחון הפנים, בראשות מירב בן ארי, שאליהם אני הולכת.

אורית סטרוק: אני משתתפת בכל הסיורים שהיא מארגנת במחוזות השונים של המשטרה, ואנחנו שומעים שם את אותם דברים.

אורית סטרוק: זה לא עניין של מפחדים או לא מפחדים מערבים.

אורית סטרוק: זה עניין שאנחנו, באיוולתנו, הקמנו כאן רשות פלסטינית שהיא רשות עוינת; רשות שמחנכת בבתי הספר שלה את הילדים ואת הילדות לשנאת ישראל; רשות שמתגמלת מחבלים שיפגעו בנו והופכת אותם לגיבורי האומה.

אמילי חיה מואטי: בואו ניפרד מהם.

מיכל רוזין: - - -

אורית סטרוק: כאשר אנחנו מאפשרים מתוך הרשות - - -

מיכל רוזין: אלה ילדים ישראלים שחונכו פה, אז יש בעיה עם מערכת החינוך פה.

אורית סטרוק: אדוני היושב-ראש, אני פשוט מבקשת להגן גם על זכות הדיבור שלי.

רם בן ברק: חברת הכנסת רוזין.

מיכל רוזין: אני שואלת אותה שאלה.

רם בן ברק: חברת הכנסת רוזין, בבקשה, לא להפריע.

רם בן ברק: חברת הכנסת סטרוק, מה שחברת הכנסת רוזין ניסתה להגיד לך, הוא שמדובר על אנשים שהתחנכו במערכת החינוך הישראלית ולא במערכת החינוך הפלסטינית.

אורית סטרוק: לא, לא.

רם בן ברק: אלה אותם דור שני ושלישי.

אורית סטרוק: לא, לא, אני מצטערת.

אורית סטרוק: אני באמצע דבריי ותכף תבינו.

אורית סטרוק: אם לא היו מפסיקים אותי, אפשר היה להבין אותי ברצף.

אורית סטרוק: פשוט לא נעים לדבר בצורה כזאת.

אורית סטרוק: כאשר האימהות של הפורעים האלה גדלו על ברכי השנאה, שמחנכים אליה ברשות הפלסטינית בבתי הספר, בתקשורת הפלסטינית, ברחוב הפלסטיני, בקריאת כיכרות על שמות רוצחים, בקריאת קבוצות כדורגל על שמות רוצחים, בהעצמת הרוצחים האלה, שהם בעצם מקבלי המשכורות הגבוהות ברשות הפלסטינית, יותר ממי שאמורים לסכל טרור, יותר מהשוטרים הפלסטינים, כל האווירה היא של מלחמה נגד ישראל, וכאשר האימא גדלה על ברכי האווירה הזאת, שהרשות הפלסטינית מטפחת, והיא מגדלת את ילדיה, כבר פחות חשוב מה מלמדים אותם בבתי הספר.

אורית סטרוק: יותר חשוב מה אימא אומרת ושרה ומדברת תוך כדי השכבה לישון בבית.

אורית סטרוק: והתוצאות, אדוני היושב-ראש, מדברות בעד עצמן.

אורית סטרוק: חווינו עכשיו את השבר הגדול הזה, שיכול להיות שלא היינו מגיעים אליו, אם לא היינו מאפשרים – זאת לא זכות שיבה, כי אנחנו לא מכירים בזכות הזאת – את הפלישה ההמונית של חניכי הרשות הפלסטינית אל תוככי ישראל הקטנה.

אורית סטרוק: אני קוראת לה ישראל הקטנה, והיא באמת קטנה.

אורית סטרוק: לא כמו רוסיה הקטנה.

אורית סטרוק: זה אומר, אדוני היושב-ראש, שלא רק שהחוק הזה נחוץ, אלא שהחוק הזה לא מספק.

אורית סטרוק: זה אומר שהחוק הזה מחורר ככברה גם בגלגולים הקודמים שלו, לפני שהוא נפל.

אורית סטרוק: לכן, אנחנו מקבלים את התוצאות שאנחנו מקבלים.

אורית סטרוק: זה אומר שוודאי וודאי אחרי חקיקת חוק הלאום, מן הראוי היה שנחוקק חוק אחר, וזה חוק יסוד: ההגירה.

אורית סטרוק: מכיוון שכרגע אנחנו בסיטואציה פוליטית, שלא חזינו בחלומות הכי קשים שלנו - - -

מיכל רוזין: - - -

אורית סטרוק: מיכל, אני מדברת כעת.

אורית סטרוק: מכיוון שאנחנו בסיטואציה פוליטית, שבחלומות הכי פרועים שלנו לא דמיינו אותה, של ממשלה שנשענת על מפלגות, שאכן חותרות למדינת כל אזרחיה, מפלגות שמלכתחילה לא הכניסו או בדיעבד - - -

אמילי חיה מואטי: המפלגה שלך לא בקואליציה.

אמילי חיה מואטי: חותרת למדינת כל אזרחיה ועוד איך, כי זה מה שיקרה אם לא ניפרד.

רם בן ברק: חברת הכנסת אמילי, באמת, נו.

אורית סטרוק: אמילי, שוב אני מבקשת, אני כעת בזכות דיבור.

אורית סטרוק: לא הפרעתי לך בגרם כשדיברת.

רם בן ברק: חברת הכנסת אורית סטרוק, תמשיכי, בבקשה.

אורית סטרוק: מכיוון שאנחנו נמצאים בסיטואציה מסוכנת מאוד, שבה הממשלה נשענת על מפלגות לא ציוניות, כאלה שמלכתחילה לא היו ציונות, או כאלה שמחקו את הציונות מהמצע שלהן.

מוסי רז: איזו מפלגה מחקה את הציונות מהמצע שלה?

אורית סטרוק: מרצ.

מוסי רז: לא נכון.

מוסי רז: זה שקר וכזב, ולא יעזור אם את חוזרת על השקרים שלך.

מוסי רז: הם לא יהפכו לאמת.

מוסי רז: זה לא היה מעולם במצע, ואי אפשר למחוק דבר שלא היה.

אורית סטרוק: אוקיי, לא היה מעולם במצע.

מוסי רז: יפה מאוד - - -

אורית סטרוק: עוד יותר טוב.

אורית סטרוק: מפלגה שמלכתחילה זה לא היה במצע שלה.

מוסי רז: שקר שני בדקה האחרונה.

רם בן ברק: כן, בבקשה, חברת הכנסת סטרוק.

אורית סטרוק: הממשלה, כולל שרת הפנים, שהיא חברתי הטובה, ותלויה בעצם ישיבתה על כיסאה כשרת הפנים, תלויה במפלגות האלה.

אורית סטרוק: היא כבר עשתה טעות אחת, כאשר כדי לחוקק את החוק הזה לפני מספר חודשים, נשענה שוב על המפלגות האלה, והבטיחה להן הבטחות שבעצם מחוררות את החוק ככברה, ועושות אותו לחוק שהוא לא יותר מפיסת נייר, חסר ערך לחלוטין.

אורית סטרוק: מכיוון שהגענו למקום הנוראי הזה, חובה עלינו עכשיו, כשאנחנו מחוקקים את החוק מחדש, ואני אומרת שוב, אנחנו מחוקקים אותו בפורמט הישן כמעט לחלוטין בצער כמעט, כי בממשלה הנוכחית אי-אפשר אחרת.

אורית סטרוק: צריך בעצם לחוקק את חוק יסוד: ההגירה, ומכל מקום, חובה עלינו להציב לפחות את שני החסמים האלה, שאותם הכניס חברי שמחה רוטמן לתוך החוק.

אורית סטרוק: החסם הראשון הוא המכסות, שלא יעברו על המכסה שהייתה עד עכשיו, והיא הרבה יותר ממה שצריך.

אורית סטרוק: והדבר השני הוא החובה של השקיפות ועדכון הוועדה.

אורית סטרוק: בהקשר הזה אני רוצה לומר, אדוני היושב-ראש, שלטעמי הוועדה הנכונה שאליה צריכים לעבור העדכונים, היא לא צריכה להיות ועדת החוץ והביטחון, אלא ועדת ביטחון הפנים, שלא הייתה קיימת כשהחוק הזה הוגש.

אורית סטרוק: ועדת ביטחון הפנים היא ודאי זו שעוסקת באותן בעיות ביטחוניות.

אורית סטרוק: אנחנו לא מדברים על בעיות ביטחוניות שקורות לנו בגבולות, אלא על בעיות ביטחוניות שקורות בנגב, בלוד, בעכו.

אורית סטרוק: לכן, הוועדה לביטחון הפנים היא הוועדה הנכונה, בלי קשר.

אורית סטרוק: אתה יושב-ראש נהדר, כמובן.

אורית סטרוק: אתה יושב-ראש נפלא ונהדר, ואתה יודע שאני אוהבת את הדיונים שלך, אבל הוועדה הנכונה לדון בחוק הזה, וגם לקבל את העדכונים היא הוועדה לביטחון פנים, כי הבעיות הביטחוניות הן שם.

מיכל רוזין: אבל הרגע הצהרת שזה דמוגרפי ולא ביטחוני.

רם בן ברק: אני מבקש לתת לאורית לסיים.

אורית סטרוק: לא.

אורית סטרוק: אמרתי בפירוש את זעקתם של נפגעי הפרעות, וזה ביטחוני.

אורית סטרוק: ההערות שהציג חבר הכנסת אבי דיכטר, והציע לשלב אותן בהצעת החוק, אני חושבת שהן מאוד מאוד נכונות.

אורית סטרוק: אחת, לא לטפל בכלל בבקשות של מפרי חוק.

אורית סטרוק: והשנייה, שמי שמבקש לקבל אזרחות ישראלית, יוותר במקביל ובאופן מיידי על מעמדו כפליט של אונר"א.

אורית סטרוק: אני חושבת שאלה שתי הערות מאוד מאוד חשובות.

רם בן ברק: מי שמתקבל, ולא מי שמבקש.

אורית סטרוק: תודה רבה.

רם בן ברק: תודה רבה.

רם בן ברק: חבר הכנסת שיין, בבקשה.

מוסי רז: האם יש מסמך, כפי שדיברה עליו חברת הכנסת סטרוק, שמראה שרוב – כך היא אמרה - - -

רם בן ברק: יש מסמך של שירות הביטחון הכללי, ואני ראיתי אותו.

מוסי רז: שמראה שרוב?

רם בן ברק: לא אמרתי רוב.

רם בן ברק: היא אמרה רוב.

מוסי רז: הוא מראה שיש כאלה?

מוסי רז: ברור שיש כאלה.

אורית סטרוק: חלק גדול מאוד, מוסי.

אורית סטרוק: עכשיו זה מרגיע אותך?

רם בן ברק: חלק, חלק.

רם בן ברק: כן, בבקשה, חבר הכנסת שיין.

יוסף טייב: אדוני היושב-ראש, החוקים שמועלים בפנינו הם תוצאה של קונייקטורה מוזרה שהייתה בכנסת בהארכת הוראת השעה, שהייתה אוטומטית.

יוסף טייב: מכיוון שהאוטומציה הזאת לא עבדה לרגע, בגלל חריגה קואליציונית כזאת או אחרת, ולא משנה מי הצביע נגד, נפתח כאילו סכר לדיון ורטוריקה, וכל אחד יכול לסחוב אותם לאיזה כיוונים שהוא רוצה.

יוסף טייב: צריך לעשות סדר בכל הנושא הזה, שהוא נושא רחב.

יוסף טייב: צריך לדעת מתי מתחילים בדיון – האם התחלת הדיון היא בסכסוך הישראלי-ערבי?

יוסף טייב: האם התחלת הדיון היא בעקבות מלחמת ששת הימים?

יוסף טייב: האם התחלת הדיון היא בעקבות האירועים של האינתיפאדה השנייה, כפי שצוטט פה?

יוסף טייב: או האם התחלת הדיון היא לאור המצב הקיים, בניסיון להאריך את הוראת השעה, שהוארכה במשך שנים כה רבות?

יוסף טייב: יש פה שני נושאים.

יוסף טייב: הערתי לגבי הנושא הגזעני, אין שום דבר שקשור לגזענות בנושא הזה, ואני אסביר.

יוסף טייב: יש פה נושאים שקשורים למחלוקת, למלחמה ולעוינות בין שתי ישויות: הישות הישראלית, מדינת ישראל, לבין הישות הפלסטינית.

יוסף טייב: דברים שלא הסתדרו.

יוסף טייב: אנחנו רואים מצד אחד התקרבות יוצאת דופן, גם עם ערביי ישראל.

יוסף טייב: ידידתי חברת הכנסת מראענה יודעת גם זאת, שאנחנו יושבים בקואליציה שיש בה שותפים קואליציוניים מהאוכלוסייה הערבית.

יוסף טייב: אנחנו יושבים עם ידידנו מנסור עבאס, שגם דיבר על מדינה יהודית.

יוסף טייב: אנחנו עברנו מטמורפוזה עצומה במדינת ישראל לגבי יחסים יהודים-ערבים.

יוסף טייב: מי שלא שם לב לכך, שיסתכל בנתונים האחרונים של המכון לדמוקרטיה: 54% מערביי ישראל גאים בהיותם ישראלים.

יוסף טייב: גאים.

יוסף טייב: כלומר, זה לאורך זמן, והם חלק אינטגרלי.

יוסף טייב: יש הרבה עבודה, אבל הם אזרחי המדינה.

יוסף טייב: יש עלייה מטאורית של הסטודנטים – אני בא מהאקדמיה – פי 3 באקדמיה.

אוסאמה סעדי: ועל אף מדיניות הממשלה יש עלייה.

יוסף טייב: ישבתי עם חבר ה-ות"ת; יש עידוד עצום לסטודנטים ערבים בכל הרמות.

יוסף טייב: ללמדך, יש תהליך עמוק של אינטגרציה בין שתי האוכלוסיות, וכמובן, יש יריבויות עמוקות, שהן חלק מאותו שסע בהקמתה של מדינת ישראל כמדינה יהודית.

יוסף טייב: אין חולק על כך, אבל נעשתה התקדמות עצומה, גם לאור המצב המזרח תיכוני.

יוסף טייב: לא כאן המקום להרצאה רבתי על כל הדברים האלה.

יוסף טייב: ברור שאין כאן מצב של החלטה גזענית.

יוסף טייב: יש שני מצבים שאתה תיארת, אדוני היושב-ראש.

יוסף טייב: המצב הראשון, ואין תקדים לכך בשום מקום בעולם כולו, הוא האם ישויות שהן ישויות עוינות, קולטות אזרחים מישות עוינת אליהן כחלק מתוך המערכת?

יוסף טייב: אין דבר כזה.

יוסף טייב: רמת העוינות איננה מאפשרת קליטה, ולכן גם נקבעו החוקים האלה בעטיה של האינתיפאדה השנייה.

יוסף טייב: כלומר, אתה לא מקבל נתינים של ישות עוינת כחלק ממך, בזמן המאבק.

יוסף טייב: האם המאבק ירד כרגע בעוצמתו?

יוסף טייב: אלה שאלות גדולות.

יוסף טייב: מאחר וכבר קיבלת חלק מאותם נתינים לתוך שטחך, והם נמצאים במעמד מסוים, אני גם סבור שיש להסדיר נושאים ברמה ההומניטרית, יש להסדיר נושאים ברמת ביטחון בריאות וכן הלאה.

יוסף טייב: הדברים ראויים בתוך המערכת הזאת.

יוסף טייב: כפי שציין יושב-הראש, כבר הוסדרו מספר מקרים, ויש להסדיר עוד מקרים רבים.

יוסף טייב: הדבר השני נוגע להמשך המגמה, וזאת השאלה האם אתה חפץ לערבוב אוכלוסין ברמה האזרחית הישראלית.

יוסף טייב: מדינת ישראל, כפי שהיא קיימת ותמשיך להתקיים, היא מדינה ששמה על יהבה כמדינת העם היהודי.

יוסף טייב: לכן, התפיסה שלה גם במובן חוק השבות ובכל החוקים האחרים, היא מדינתו של העם היהודי.

יוסף טייב: התפיסה הזאת איננה אומרת שום דבר גזעני.

יוסף טייב: תקראו היטב את ספרם של ידידי אמנון רובינשטיין ואלכס יעקובסון, ותבינו את ההבדלים.

יוסף טייב: היא עומדת על כך שיהיו זכויות אזרחיות רחבות ככל שניתן, וראינו גם לאחרונה את הדיון שהיה עם הדרוזים בישראל על החוקים שהעברנו.

יוסף טייב: אין ספק שיש מקום להידוק הנושא האזרחי.

יוסף טייב: בו בזמן, אחד הנושאים הגדולים הוא מעכשיו והלאה, בשאלה כמה אתה רוצה עוד להכיל?

יוסף טייב: אומות גדולות, לרבות האומה האמריקנית, עסקו כל חייהם במה שהן קראו בשם: יכולת ההכלה.

יוסף טייב: אנחנו לא אמריה ואנחנו לא אומות גדולות.

יוסף טייב: יש הרבה אומות, וניתן לתת פה עשרות דוגמאות.

יוסף טייב: אנחנו רואים יריבויות שונות ומשונות לגבי ערבוב אוכלוסין במקומות שונים, ולכן ראוי לנו בהחלט להעביר את החוק הזה.

יוסף טייב: מה גם, שכפי שצוין, הייתה לנו נוכחות גבוהה מדי של עוינות מטעם כאלה שהיו ברמה של תושבות.

יוסף טייב: לכן, אומנם אנחנו בגבהים מאוד גבוהות ועם אמוציות גבוהות, בצדק לעיתים, אבל אין ספק שהחוק הזה שמגיע לפתחנו, לוועדת החוץ והביטחון, הוא כתוצאה מכך שהאוטומטיות שבה היינו מעבירים את הוראת השעה, נעצרה.

יוסף טייב: לכן, דנים בדברים שהם תמיד בעלי אטמוספירה מאוד גבוהה של יריבות, של עוינות ושל מתחים בתוך המשוואה של מדינה יהודית ודמוקרטית, כפי שציינה ידידתי חברת הכנסת רוזין.

יוסף טייב: המתחים האלה לא יתפוגגו בתוך המערך הזה.

יוסף טייב: הסכסוך עם הישות הפלסטינית הוא סכסוך מתמיד.

יוסף טייב: האם הוא יסתיים?

יוסף טייב: אנחנו איננו יודעים.

יוסף טייב: ככל שהסכסוך הזה מתמיד, על מדינת ישראל להגן על עצמה בצורה הטובה ביותר והיעילה ביותר.

יוסף טייב: אחד הנושאים המובהקים הוא סוגיה של אוכלוסין.

יוסף טייב: אוכלוסין זה לא סוגיה שיש בה גזענות.

יוסף טייב: רוב המדינות האתניות בעולם, ורבות מהמדינות בעולם הן אתניות, עושות כדבר הזה.

מוסי רז: איזו?

מוסי רז: אתה יכול לתת דוגמה?

יוסף טייב: דוגמאות רבות, מהונגריה עד פולין, יפן, לרבות גרמניה, עם ויכוחים גדולים בתוכן.

יוסף טייב: לכן אנחנו אומרים שזה לא עניין של מה בכך, מה גם שאנחנו נמצאים באזור של קונפליקט, הדברים יכולים להתפוצץ לנו בפרצוף.

יוסף טייב: לכן, צריך לחשוב על איזונים נכונים ושינויים נכונים בחוק הזה, ברוח שאתה ציינת, אדוני.

יוסף טייב: יש פה ויכוחים פנימיים קואליציוניים וזה דבר אחר לגמרי, אבל זאת הרוח שבה צריך לראות את הדברים.

יוסף טייב: צריך לראות גם את חצי הכוס המלאה, שהלכה והתמלאה בצורה מאוד דרמטית, ולהוריד את רמת הרטוריקה, כי היא איננה עושה צדק למציאות הישראלית העכשווית.

רם בן ברק: תודה רבה.

רם בן ברק: חבר הכנסת שיקלי, אתה רוצה להתבטא?

רם בן ברק: חבר הכנסת פרוש, אתה תהיה מעוניין לדבר?

מאיר פרוש: אני עדיין תחת ההתלהמות.

מאיר פרוש: לא שוכנעתי מההתלהמות, אבל זה בסדר.

רם בן ברק: אם תרצה, תרים יד כדי שאני אדע.

עמיחי שיקלי: אני אשמח לדבר בעוד כמה דקות, אחרי דובר או שניים.

רם בן ברק: אתם אחרוני חברי הכנסת.

אורית סטרוק: יש אפשרות לשמוע נתונים?

אורית סטרוק: בסוף זה הכי חשוב.

רם בן ברק: כל דבר בעיתו.

עמיחי שיקלי: אם זה ככה, אני אדבר עכשיו.

רם בן ברק: מי נמצא איתנו בזום מבחינת שירות הביטחון?

רם בן ברק: משרד ראש הממשלה?

עמיחי שיקלי: רם, אני מוכן לדבר עכשיו.

רם בן ברק: מי נציג משרד הפנים?

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, רק לפרוטוקול, בדקתי עם הסיעה שלי ועם מנהל הסיעה, ולא קיבלנו שום חומר.

אוסאמה סעדי: זה רק לפרוטוקול.

עידו בן יצחק: מג'די וקאהד קיבלו שניהם מיילים.

דפנה סידס כהן: שיבדקו את המייל.

דפנה סידס כהן: אנחנו נוהגים לשלוח את כלל החומרים של הישיבות הפתוחות לכלל מנהלי הסיעות.

רם בן ברק: בדקתי שזה נשלח.

רם בן ברק: שיקלי, אתה רוצה לדבר לפני משרד הפנים?

רם בן ברק: בבקשה.

עמיחי שיקלי: אני רוצה להביא ציטוט חשוב בעיניי, של ג'ון סטיוארט מיל, מהספר שלו: ממשל של נציגים.

עמיחי שיקלי: הוא אומר כך: בארץ המורכבת מלאומים שונים, המוסדות החופשיים כמעט בלתי אפשריים.

עמיחי שיקלי: בני האדם שאין להם רגש של רעות, בייחוד אם הם קוראים ומדברים בשפות שונות, אי-אפשר שתהא בקרבם דעת קהל מאוחדת, איזשהו קונצנזוס שבלעדיו אין קיום לממשל של נציגים.

עמיחי שיקלי: זה נוגע גם למיעוט הערבי, וגם למהגרים, שמגיעים ממקומות אחרים.

עמיחי שיקלי: ספציפית למיעוט הערבי, אומר פרופ' רובינשטיין - - -

מיכל רוזין: לא הבנתי, אתה מערער על השיטה הדמוקרטית?

רם בן ברק: חברת הכנסת רוזין, אני מזכיר לך שאת כבר בהתראה שנייה.

אורית סטרוק: חמישית-שישית, לדעתי.

מיכל רוזין: אני מזכירה לכם שבגללו נפל החוק, אבל בסדר.

מיכל רוזין: בואו נשמע איך הוא יצדיק עכשיו את עמדתו.

רם בן ברק: חברת הכנסת רוזין, אני מצטער אבל אני חייב להוציא אותך מהישיבה.

רם בן ברק: תודה.

מיכל רוזין: איש מיותר עם עמדות מיותרות.

מיכל רוזין: (חברת הכנסת מיכל רוזין יוצאת מאולם הוועדה)

רם בן ברק: אי-אפשר להפריע באופן קבוע.

רם בן ברק: בבקשה, תמשיך.

עמיחי שיקלי: דבר נוסף, פרופ' אמנון רובינשטיין אומר כך על הנושא של ערביי ישראל, וכמובן הוא מדבר פה בהכללה.

עמיחי שיקלי: זה לא נכון לגבי כולם, אבל זאת אמירה חשובה: ערביי ישראל אינם סתם מיעוט, אלא מיעוט לאומי.

עמיחי שיקלי: ולא סתם מיעוט לאומי, אלא מיעוט המזדהה עם הרוב הערבי-המוסלמי, העוין את מדינת ישראל.

עמיחי שיקלי: ביטויים לכך: מוחמד ברכה מחדש, ציטוט: אנו, בני העם הפלסטיני בגליל ובמשולש, מוטלת עלינו המשימה לא רק של סולידריות עם עמנו הפלסטינים והאינתיפאדה, אלא עלינו לתרום למאבק של עמנו הפלסטיני לשחרור ועצמאות.

עמיחי שיקלי: את זה אומר חבר כנסת.

עמיחי שיקלי: חבר כנסת נוסף, טלב אלסאנע, בשנת 2001, מייד אחרי הפיגוע במתחם שרונה, אומר: זאת בעצם פעולה בעלת איכות מיוחדת, והישראלים צריכים להבין שאם אין ביטחון לפלסטינים, לא יהיה ביטחון גם לישראלים.

עמיחי שיקלי: זה רק כדי לאמת את דבריו של פרופ' רובינשטיין.

עמיחי שיקלי: ליבת החוק אומרת את הדבר הבא: שר/ת הפנים לא יעניק/תעניק אזרחות או רישיון ישיבה בישראל לתושב אזור או אזרח איראן, לבנון, סוריה ועירק.

עמיחי שיקלי: נתרגם למי שלא הבין, שהכול עניין של בלימת כניסה של גורמים עוינים לשטחה של מדינת ישראל.

עמיחי שיקלי: זאת הלוגיקה.

עמיחי שיקלי: ההצעות של דיכטר ושל רוטמן הן מאוד מאוד מאוד חשובות, מהטעם הפשוט שאסור לנו להגיע למצב שבו, בגלל קונייקטורה פוליטית כזאת או אחרת, תהיה שרת הפנים נתונה לסחיטה, לסחטנות פוליטית כפי שראינו בליל ההצבעה על הגרסה הקודמת.

עמיחי שיקלי: הסחיטה הפוליטית מצד גורמים פוסט-ציוניים ואנטי-ישראלים תוביל לכל מיני עסקאות חבילה, שיאפשרו סחר מכר בביטחון ישראל.

מוסי רז: אתה מתכוון לעצמך, שהצבעת נגד?

עמיחי שיקלי: דבר שני, זה שנחקק כאן חוק יסוד לאום, זה דבר דרמטי, והוא חייב לבוא לידי ביטוי גם בתוך החוק החדש.

עמיחי שיקלי: הדבר הזה חשוב.

עמיחי שיקלי: דבר אחרון, מבחינת חשיבות ההצעה של רוטמן, יש כמה חידודים חשובים.

עמיחי שיקלי: ראשית, איחוד משפחות לא מהווה טעם הומניטרי מיוחד.

עמיחי שיקלי: שנית, ההתייחסות לעדה הדרוזית, שהיא מקרה מיוחד.

עמיחי שיקלי: שלישית, מניעה ביטחונית.

עמיחי שיקלי: רביעית, קביעת מכסות.

עמיחי שיקלי: חמישית, חובת דיווח.

עמיחי שיקלי: אני חושב שנכון להתייחס לכל הדברים האלה, ואני חייב לומר שאני מוטרד מהדיווחים של עיסאווי פריג', שאומר ששרת הפנים מגלה זרימה והבנה בחודש האחרון, בכל נושא איחודי משפחות.

עמיחי שיקלי: אני מקווה מאוד שהוועדה תתייחס לכל האירוע הזה במלוא החומרה, ותניח הצעת חוק שלא תאפשר לא לשרת הפנים הנוכחית ולא לשרי הפנים הבאים לעשות סחר מכר באשרות כניסה למדינת ישראל.

עמיחי שיקלי: תודה.

רם בן ברק: תודה רבה.

רם בן ברק: משרד הפנים, בבקשה.

חגית צור: הוועדה מבקשת נתונים או להציג את הצעת החוק?

רם בן ברק: נתונים, אם יש לך, ואת הצעת החוק יותר מאוחר.

מאיר פרוש: אולי אני אשאל שאלה לפני כן?

רם בן ברק: בבקשה.

מאיר פרוש: אני שואל מכיוון אחר לגמרי, ואולי גם נציגת משרד הפנים תוכל להתייחס לזה.

מאיר פרוש: בשנתיים האחרונות היו לנו בעיות עם קורונה, ואנשים שרצו להיכנס לארץ.

מאיר פרוש: הם היו צריכים להגיע עם מסמכים, שהם עברו בדיקות מסוימות או דברים שמבטיחים את הבריאות שלהם.

מאיר פרוש: ישנם כאלה, שלצערי – אני לא מאמץ אותם, חלילה, או מייצג אותם – שזייפו מסמכים, שאומרים שהם כביכול עברו את הקורונה.

מאיר פרוש: אחד שזייף, משרד הפנים אוסר את כניסתו למשך חמש שנים.

מאיר פרוש: הוא יכול להיות יהודי, הוא יכול להיות יהודי נחמד שתורם למדינת ישראל.

מאיר פרוש: אם הוא עשה את זה, אוסרים על כניסתו למשך חמש שנים.

מאיר פרוש: אם אנחנו בודקים אחד שהוא לא יהודי או לא ישראלי, מה הטענה אם מבקשים לבדוק אותו ביטחונית שהדברים בסדר?

מאיר פרוש: אני לא נותן ליהודי להיכנס, בגלל שהוא עבר עבירה והציג מסמך מזויף, שאומר שכביכול הוא עבר את הקורונה, מתוך חשש לבריאות.

מאיר פרוש: נותנים לו קנס, וחמש שנים הוא לא יכול להיכנס לארץ.

מאיר פרוש: מה הזעקה על זה?

מאיר פרוש: מה אומרים?

מאיר פרוש: יבדקו אם אלה שרוצים להיכנס לפה, שרוצים להתאחד, אין להם עבר ביטחוני רעוע.

מוסי רז: זה מה שאנחנו מציעים.

מוסי רז: החוק מציע שלא יבדקו.

מאיר פרוש: אני שואל למה לא לבדוק.

מאיר פרוש: למה אתה מבין שצריך לבדוק או לאסור כניסה של יהודי, שזייף מסמך של קורונה?

מאיר פרוש: הוא היה צריך להיות בחתונה של אחיו או של אחותו, ואני לא מצדיק את מה שהוא עשה, אבל הוא עשה מעשה.

מאיר פרוש: חמש שנים הוא לא יכול להיכנס לפה.

מוסי רז: אז אתה תומך בהצעת החוק שלי, שיבדקו כל אחד.

מאיר פרוש: אם כך, על מה הזעקה שלכם?

מוסי רז: מה שאמרת, זה ההצעה שלנו.

מוסי רז: הצעה אחרת אומרת "לא" לכולם.

רם בן ברק: חבר הכנסת פרוש, החוק בעצם לא מאפשר איחוד משפחות, לא מאפשר נישואים עם בן או בת זוג, שנמצאים במדינה המוגדרת כמדינת אויב.

רם בן ברק: היא לא בודקת אותו פרטנית, וזאת מהות החוק.

רם בן ברק: לכן, המקרה לא דומה.

רם בן ברק: בבקשה, גברתי, אם אפשר לקבל קצת נתונים.

חגית צור: התבקשנו להציג מספר נתונים לוועדה, ביחס לכל אחת מהשנים 2017 עד 2021, וכן מאז פקיעת תוקפו של החוק.

חגית צור: מ-2017 הוגשו בממוצע כ-1,100 בקשות לאיחוד משפחה בכל שנה, עד 2021.

חגית צור: מאז שפג תוקפו של החוק ביולי 2021, הוגשו כ-2,750 בקשות.

רם בן ברק: פי שלושה.

מאיר פרוש: ההצעה של חבר הכנסת דיכטר אומרת, שאם מישהו נמצא פה שלא כדין, לא דנים בבקשה שלו.

רם בן ברק: אנחנו לא מדברים על מי שנמצא פה.

רם בן ברק: יש שתי סוגיות ונדון בשתיהן: הראשונה, שלאורך השנים הגיעו לכאן כ-15 אלף אנשים, קיבלו אישור שהייה והם נמצאים כחוק.

רם בן ברק: הם מקבלים בכל שנה אישור מחדש.

מאיר פרוש: ולגבי מי שנמצא פה שלא כחוק?

מאיר פרוש: אין שום דיון עליהם?

רם בן ברק: מי שלא כחוק, הוא לא כחוק.

רם בן ברק: אני לא מכיר את הנושא.

רם בן ברק: מי שנמצא שלא כחוק, הוא לא כחוק.

אבי דיכטר: רמי, ההערה של פרוש נכונה.

אבי דיכטר: ישנם כאלה, שמשרד הפנים מטפל בבקשות שלהם, למרות שהם שוהים בישראל שלא כחוק.

אבי דיכטר: התיקון שהוצע על ידי הוא קודם כול לשחרר את משרד הפנים מהחובה לעסוק באנשים שנמצאים בישראל שלא כחוק.

אבי דיכטר: אתה מדבר על אנשים ששוהים כאן על פי חוק, ולא חשוב באיזו אשרה – אשרת מת"ק או אשרת א5, תושב ארעי, תושב קבע או אזרח.

רם בן ברק: אתם מטפלים באנשים ששוהים כאן שלא כחוק?

רם בן ברק: פליט מסודן שהגיע לכאן, נמצא כאן לא כחוק.

רם בן ברק: אתה רוצה שלא יטפלו בו?

רם בן ברק: הוא פליט, הוא הגיע.

אבי דיכטר: לא, לא.

אבי דיכטר: לפליט יש הגדרה מאוד ברורה.

אבי דיכטר: יש בישראל נציבות פליטים, ואם היא הגדירה אדם כפליט, הוא שוהה כאן כחוק.

מוסי רז: היא הגדירה עד היום 12 אנשים.

רם בן ברק: הגיעו לכאן 40 אלף אנשים מאפריקה, מסודן, מאריתריאה וכן הלאה.

רם בן ברק: הם כולם הגדירו את עצמם כפליטים.

רם בן ברק: מדינת ישראל אומרת: אני אעשה תהליך, ואבדוק מי פליט.

רם בן ברק: עד היום הוכרו אולי 20 כפליטים, וכל השאר מהגרי עבודה.

רם בן ברק: אתה אומר שאם הם כאן לא כחוק, קודם כול תזרקו אותם, תוציאו אותם.

אבי דיכטר: אם תבדוק, הסטטוס של האנשים שאתה מדבר עליהם הוא סטטוס שונה.

אבי דיכטר: הייתה בעיה להחזיר גם לאריתריאה וגם לסודן.

אבי דיכטר: אנשים שהגיעו מהרשות הפלסטינית, אין שום בעיה ואין שום סיבה - - -

רם בן ברק: אני לא מכיר שיש כאלה לא חוקיים, שמטפלים בהם.

אבי דיכטר: לצערי יש, ורבים.

רם בן ברק: יש כאלה, גברתי?

רם בן ברק: האם אתם מטפלים בבקשות שהייה של אנשים שהגיעו לכאן בצורה לא חוקית, ונמצאים בצורה בלתי חוקית במדינת ישראל?

חגית צור: שהייה בלתי חוקית אינה עילה לסירוב בקשה לאיחוד משפחות.

אבי דיכטר: זה התיקון המוצע, בדיוק התיקון המוצע.

מאיר פרוש: למה לא נותנים ליהודי שהציג מסמך מזויף, להיכנס לארץ במשך חמש שנים?

אבי דיכטר: לדעתי, אנחנו המדינה היחידה על הגלובוס במדינות הדמוקרטיות, שלא תיקנה את זה.

אבי דיכטר: בארצות הברית אין שום סיכוי שתקבל שום טיפול מרשות ההגירה, אם אתה שוהה שלא כדין.

יוסף טייב: אתה טועה טעות מרה.

יוסף טייב: יש סיכוי סביר שתקבל, ויש גם אמנסטי.

יוסף טייב: שים לב למה שאני אומר לך, ארצות הברית היא מדינה שבנויה על מהגרים לא חוקיים, נקודה.

יוסף טייב: אנחנו לא ארצות הברית, ולכן הדוגמה של ארצות הברית לא טובה.

רם בן ברק: אם קיבלתי ויזה של תייר לשלושה חודשים בארצות הברית.

רם בן ברק: אחרי שלושה וחצי חודשים תפס אותי שוטר, בדק וראה שאין לי ויזה.

רם בן ברק: מאותו רגע אני לא אוכל ויזה לארצות הברית לעולם.

יוסף טייב: תקשיב טוב, אתה תוכל לקבל ויזה לארצות הברית.

מאיר פרוש: יש לי מקרה מאתמול בלילה.

מאיר פרוש: ניגש אליי אברך שהתחתן.

מאיר פרוש: אשתו ישראלית, הוא אמריקני והוא לא יכול להיכנס לארצות הברית, כי היא הייתה כמה ימים יותר משלושה חודשים.

יוסף טייב: אנחנו לא ארצות הברית, ועדיין, אם אתה תינשא בארצות הברית, אחרי שהיית לא חוקי, אתה תלך לבתי המשפט וכן הלאה.

יוסף טייב: אבל אנחנו לא ארצות הברית.

יוסף טייב: אנחנו לא ארצות הברית.

רם בן ברק: דיכטר, אתה רואה את ההבדל?

אבי דיכטר: שאנחנו לא ארצות הברית?

אבי דיכטר: בשביל זה לא צריך לקיים דיון.

אבתיסאם מראענה: אנחנו לא רוצים להיות ארצות הברית.

אבתיסאם מראענה: כשזה לא מתאים, אנחנו ממש לא ארצות הברית.

מאיר פרוש: יהודי שבא למדינת ישראל, כי היה זקוק להיכנס לכאן.

מאיר פרוש: הוא זייף, וזה לא בסדר.

מאיר פרוש: חמש שנים לא נותנים לו להיכנס, ופה מטפלים בכאלה שנמצאים פה בשהייה לא חוקית.

מאיר פרוש: למה?

מאיר פרוש: אני רוצה שמשרד הפנים יבוא ויסביר את זה.

אבי דיכטר: אמרה כאן נציגת משרד הפנים, שמשרד הפנים לא מתחשב בעובדה האם האדם שוהה כאן באופן חוקי או לא.

אבי דיכטר: אם הוא הגיש בקשה, הבקשה מטופלת בהיותה בקשה.

אבי דיכטר: אני אומר לך, שאנחנו ככנסת, צריכים לתקן את החוק הזה ולהכניס סעיף שאומר, שאם הוא שוהה בלתי חוקי, המשרד לא יכול לטפל בבקשה שלו.

רם בן ברק: אני רוצה להבין שוב את העניין.

רם בן ברק: אם מישהו נכנס בצורה לא חוקית, התחתן עם בחור מנצרת, אחרי שהם התחתנו אתם דנים בבקשה שלהם, נכון?

רם בן ברק: לא לפני.

רם בן ברק: אם הוא לא בקשר נישואים, אתם תתפסו אותו ותגרשו אותו.

רם בן ברק: אם לא תפסתם אותו והוא התחתן, עכשיו דנים בבקשה.

רם בן ברק: זה נכון?

רם בן ברק: דומה הדבר למה שאמר שיין בארצות הברית.

אבתיסאם מראענה: הם כבר נשואים, אבל המעמד שלו לא הוסדר.

אבתיסאם מראענה: הוא בעצם לא קיבל אשרה, נכון?

אבתיסאם מראענה: לזה את מתכוונת במילים לא חוקי.

אבתיסאם מראענה: הם נשואים, הקשר ביניהם כבר התקיים, ומדינת ישראל לא נתנה אשרה.

אבתיסאם מראענה: לזה את מתכוונת כשאת אומרת שהוא לא חוקי?

אבתיסאם מראענה: הם נשואים, ולא שהוא מטייל פה ומחפש בחורה.

אבתיסאם מראענה: הם התחתנו.

חגית צור: נכון.

מאיר פרוש: אני לא רוצה לפגוע בחיי הנישואים של אף אחד.

מאיר פרוש: אני שואל את מדינת ישראל מדוע במקרים ההומניטריים האלה אנחנו מאפשרים לערבי או לערבייה להישאר פה, למרות שהכניסה שלהם הייתה לא חוקית?

מאיר פרוש: למה יהודים שנכנסו לפה עם מסמך מזויף – אני לא רוצה לייצג אותם, אבל הם נכנסו.

מאיר פרוש: אני רוצה שמשרד הפנים יסביר לנו למה אוסרים עליהם להיכנס לארץ במשך חמש שנים?

מאיר פרוש: שמשרד הפנים יסביר לנו למה אוסרים עליהם במשך חמש שנים להיכנס לפה.

אבתיסאם מראענה: מה הקשר?

מאיר פרוש: אין לזה קשר, אבל אנשים רוצים להיכנס לארץ.

מאיר פרוש: אם אין קשר ולא נותנים, אני רוצה לומר, שלא רוצה לתת רק למי שהוא יהודי.

מאיר פרוש: אני לא רוצה לומר אמירה כזאת.

רם בן ברק: חבר הכנסת פרוש, בוא נסגור על זה שאותם יהודים לא היו רוצים שיהיה כלפיהם יחס של ערבים במדינה.

מאיר פרוש: חלילה וחס, אני לא רוצה לפגוע גם בערבים.

מאיר פרוש: אני לא רוצה לפגוע בהם.

מאיר פרוש: אני שואל את משרד הפנים, למה אתה יכול לדון באדם שנכנס לפה לא חוקי, למרות שלפי השיטה של חלק מחברי הכנסת אין סיבה שהם יהיו פה, ויהודים לא יוכלו להיכנס חמש שנים?

רם בן ברק: קודם כול, תמליץ לכל היהודים לא לזייף מסמכים.

רם בן ברק: אני ממליץ לך מאוד, לבקש דיון מהיר בוועדת הפנים ולדון בנושא שדיברת עליו עכשיו, ויש בו הרבה היגיון.

רם בן ברק: זה נראה לי לא מידתי.

רם בן ברק: היא לא תיתן לך תשובה עכשיו.

רם בן ברק: תקיים דיון, הם יתכוננו לדיון ויבואו לדיון.

יוסף טייב: אדוני היושב-ראש, חבר הכנסת פרוש נתן דוגמה בנושא הקורונה.

יוסף טייב: צריך לזכור, שבזמן הקורונה מדינת ישראל הוכיחה – אני אומר את זה לחברת הכנסת אבתיסאם ולכל חברי הכנסת – שהיא ההפך ממדינה גזענית.

יוסף טייב: במדינת ישראל בזמן הקורונה נאסר על כאלה שאינם אזרחי ישראל להגיע לארץ בגין הקורונה.

יוסף טייב: סגרנו את השערים.

יוסף טייב: רבים מיהודי העולם הלינו על כך, שלא יכלו להגיע לכאן.

מאיר פרוש: זה היה טוב או לא?

יוסף טייב: בו בזמן, אזרחי ישראל, ערבים ויהודים כאחד, נכנסו לארץ והובאו לארץ.

אבתיסאם מראענה: אתה מבלבל.

אבתיסאם מראענה: לא, סליחה, אדוני, אתה יושב על הכיסא ועם הטיקט שלך כפרופסור, אתה מנסה להציג תמונה איך שאתה רוצה.

יוסף טייב: התמונה בדיוק כזאת.

אבתיסאם מראענה: לא, לא, אני לא מסכימה איתך.

מוסי רז: תנו לו להשלים משפט.

אבתיסאם מראענה: מדינת ישראל הכניסה לתוך השטח שלה עובדי בניין פלסטינים, כי אין מי שיחליף אותם.

אבתיסאם מראענה: מדינת ישראל הכניסה עובדים פלסטינים בבניין, כי אין מי שיבנה.

אבתיסאם מראענה: אז תפסיק לבלבל את השכל.

יוסף טייב: הצעקות לא יעזרו לך, כי מדינת ישראל - - -

רם בן ברק: חבר הכנסת שיין.

יוסף טייב: אני רוצה להשלים את המשפט.

יוסף טייב: אתה נתת לי את הזכות לדבר.

אבתיסאם מראענה: לא, לא.

אבתיסאם מראענה: אתה מבלבל את השכל.

יוסף טייב: היא מפריעה לי.

יוסף טייב: מדינת ישראל הכניסה לגבולותיה ואפשרה לכל אזרחיה, יהודים כערבים, להיכנס בזמן הקורונה.

רם בן ברק: עובדתית זה נכון.

אבתיסאם מראענה: מה זה קשור לדיון?

רם בן ברק: זה לא קשור לדיון.

רם בן ברק: אנחנו חוזרים עכשיו לדיון.

מוסי רז: אם אפשר לשמוע נתונים.

רם בן ברק: בהקשר הזה, לא בהקשרים אחרים.

מוסי רז: היא אמרה כמה בקשות הוגשו מ-2017 עד 2021.

מוסי רז: אני רוצה לדעת כמה אושרו.

חגית צור: כ-70% מהבקשות אושרו.

אבתיסאם מראענה: מה זה אושרו?

אבתיסאם מראענה: איזה אישור?

מאיר פרוש: כמה זה?

רם בן ברק: חבר'ה, אני מבקש.

רם בן ברק: הוא שאל והיא עונה.

חגית צור: הוגשו 5,561 בקשות מ-2017 עד 2021.

חגית צור: אושרו 70% מתוכן.

אבתיסאם מראענה: מה זה אושרו, יקירה?

חגית צור: קיבלו היתרי מת"ק.

אבתיסאם מראענה: סליחה, אבל זאת בדיחה.

אבתיסאם מראענה: את יכולה לפרט?

אבתיסאם מראענה: כל ה-70% קיבלו הפניה למת"ק?

חגית צור: כן, זה השלב הראשון בהליך המדורג.

אבתיסאם מראענה: מה זה הליך מדורג?

אבתיסאם מראענה: הם כל הזמן מקבלים הפניה למת"ק.

רם בן ברק: צריך להגיד ביושר, שאם הייתי רוצה לקבל עכשיו אזרחות במדינה אחרת, גם שם זה תהליך.

רם בן ברק: לא באופן אוטומטי מקבלים אזרחות.

רם בן ברק: זה תהליך, במיוחד כשמגיעים אנשים מארצות אויב.

רם בן ברק: זה תהליך, צריך לעשות בדיקה ביטחונית, צריך לראות שהאם לא היה קשור לטרור וכן הלאה.

רם בן ברק: היא אומרת ש-70% מהבקשות שהוגשו, עברו לתהליך הבדיקה הביטחוני הראשוני.

מאיר פרוש: היושב-ראש, למי מחברי הכנסת אתה ממליץ שילכו לדבר עם החבר'ה, שלא יהיו במדינות עוינות?

אבתיסאם מראענה: אני לא מצליחה להבין את המילה אושרו.

מאיר פרוש: אתה רוצה שאני אדבר על הקורונה?

מאיר פרוש: מי מחברי הכנסת הולך לדבר איתם שלא יהיו במדינות עוינות?

מאיר פרוש: המלצתי לי קודם ללכת לאלה שזייפו, כדי לדבר איתם שיפסיקו לזייף.

רם בן ברק: חבר הכנסת פרוש, אמרתי שיש לך טענות הגיוניות.

רם בן ברק: תזמין דיון ונקיים דיון על העניין.

מוסי רז: הוא ממליץ לי, בסדר?

מוסי רז: האם 70% זה נתון שהוא נכון גם מאז יולי?

רם בן ברק: אני מניח שאנשי משרד ראש הממשלה נמצאים בזום, ואני משחרר אותם.

רם בן ברק: הם יפתחו את הדיון הבא, שיהיה ביום שלישי, כי אני רואה שאין מספיק זמן.

רם בן ברק: משרד הפנים, בבקשה.

חגית צור: מאז יולי הוגשו כ-2,700 בקשות, והן בתהליך של בדיקה.

חגית צור: עדיין אין אפשרות להגיד כמה אושרו וכמה סורבו, כי זה בתהליך בדיקה.

מוסי רז: כמה נמצאות בתהליך?

אורית סטרוק: חגית, איך את מסבירה את מה שאמר - - -

מוסי רז: רגע, תני לה לענות.

אורית סטרוק: אני איתך.

אוסאמה סעדי: מתוך 2,700 ועד היום, כמה אושרו והופנו למת"ק?

חגית צור: אצלי בלשכה, למשל, עדיין מטפלים בבקשות משנת 2021.

חגית צור: כלומר, זה תהליך ועובדים לפי סדר כרונולוגי.

חגית צור: זה לא שכשמוגשת בקשה, מייד מטפלים בה ומקבלים החלטה.

חגית צור: זה לא יהיה רציני להגיד.

אוסאמה סעדי: לא, זה מובן.

אוסאמה סעדי: אבל מתוך 2,700 שהוגשו מיולי עד היום, כמה בקשות אושרו והופנו למת"ק?

חגית צור: בסביבות 70 ומשהו בקשות.

מוסי רז: 3% מול 70%.

מוסי רז: 70% בממשלה הקודמת, 3% בממשלה הזאת.

אבתיסאם מראענה: אני רוצה לשאול אותך, חגית, פתאום הכול נהיה שטוח במספרים.

אבתיסאם מראענה: הרי יש לנו סטטוסים.

אבתיסאם מראענה: יש לך פילוח של 2,724 בקשות מיולי עד סוף שנת 2021?

אבתיסאם מראענה: את אומרת ש-70% עברו אישור למת"ק, אבל 2,700 מאז יולי, הן בקשות של אנשים שנמצאים פה כבר 15 שנה, יש להם א1 והם רוצים א5.

רם בן ברק: לא, לא, מדובר על חדשים.

אבתיסאם מראענה: הכול חדש?

חגית צור: כל הבקשות חדשות לחלוטין, ויש מכל הגילאים.

חגית צור: מאז פקיעת תוקפו של החוק, אנשים פונים ומבקשים להגיש בקשה.

חגית צור: אלה הפניות החדשות שיש לנו.

אבי דיכטר: בעצם את מדברת אך ורק על יהודה ושומרון, כי לא נראה לי שהגיעו בתקופה הזאת מעזה.

חגית צור: מ-2017 זה בלי עזה.

אבי דיכטר: זאת אומרת, אנחנו מדברים אך ורק על עלייה מיהודה ושומרון.

אבתיסאם מראענה: אני חושבת שיש פה טעות, וזה מטעה את כולנו.

אבתיסאם מראענה: 2,700 שאת מדברת עליהם עד סוף השנה, את מטעה.

אבתיסאם מראענה: אני מבקשת שתבדקי את הנתון הזה.

אבתיסאם מראענה: המון אנשים נמצאים בתהליך מדורג בשנת 2000.

חגית צור: כאלה יש לי 4,000.

חגית צור: מי שקיבל היתרים למת"ק ומבקש לקבל שדרוג מעמד, מהסוג הזה של הבקשות יש למעלה מ-4,000.

רם בן ברק: אני רוצה לשאול כי לא הבנתי.

רם בן ברק: אני מפריד בין מה שהיה עד שהחוק פקע, לבין מה שקורה מרגע שהחוק פקע ועד היום.

רם בן ברק: עד שהחוק פקע, סך הכול יש כ-15 אלף אנשים שנמצאים במעמד מיוחד כזה או אחר.

אוסאמה סעדי: עד היום, עד יולי 2021, כמה בקשות יש בכלל במשרד הפנים לאיחוד משפחות?

רם בן ברק: לאיחוד משפחות של אנשים שנמצאים פה.

אוסאמה סעדי: כן, כן.

אוסאמה סעדי: לא רק מ-2017 אלא בכלל.

אוסאמה סעדי: כמה בקשות מטופלות במשרד הפנים עד יולי 2021?

רם בן ברק: אני נועל את הדיון, ומשאיר את השאלה הזאת פתוחה.

רם בן ברק: נגמר הזמן, ואנחנו נתחיל את הדיון הבא ביום שלישי בתשע וחצי, אם אני זוכר נכון.

רם בן ברק: נתחיל עם נתונים של משרד הפנים, ומייד אחר כך נתוני שירות הביטחון, ואז נמשיך את הדיון.

אורית סטרוק: אם אפשר, אני מבקשת לדיון הבא לקבל עוד נתון.

אורית סטרוק: תני לנו נתונים מיולי 2021 לפי חודשים, כדי שנדע אם בחודש-חודשיים האחרונים יש איזושהי האצה בבדיקות.

רם בן ברק: לא, לא.

רם בן ברק: אתם תביאו מספרים בלי האצה ובלי שום דבר כזה.

אורית סטרוק: אי-אפשר לחלק את זה לחודשים?

אורית סטרוק: אדוני היושב-ראש, זה לא מעניין אותך?

רם בן ברק: לא.

אורית סטרוק: אותי זה מאוד מעניין.

אורית סטרוק: מותר לי גם לקבל נתונים?

רם בן ברק: לא.

רם בן ברק: את יכולה להגיש בקשה לנתונים, אבל במסגרת הדיון, זה מה שאמרתי שיביאו.

רם בן ברק: אם אפשר, את הנתונים תעבירו אלינו לפני הדיון, כדי שאפשר יהיה לעיין בהם קודם לכן.

רם בן ברק: אני נועל את הדיון.

רם בן ברק: תודה רבה לכל מי שהיה, ונמשיך ביום שלישי.

רם בן ברק: המלאכה מרובה והזמן קצר.