ועדת הבריאות, כנסת 24, פרוטוקול מספר 81, 2022-02-14 09:40

עידית סילמן: אז אנחנו מתחילים, יצטרפו אלינו עוד בהמשך.

עידית סילמן: יש לנו יום עמוס בכנסת ויום שבו לא כולם עדיין התעוררו.

עידית סילמן: טוב אז אנחנו פותחים את הדיון של הבוקר, הצגת הדוח השני של עמותת ערן 2021, עזרה נפשית ראשונה בימים של מגפה.

עידית סילמן: היום ה-14.02.2022 למניינם, י"ג באדר תשפ"ב.

עידית סילמן: אז כן אני חייבת לומר שערן היום הוא הגוף ההתנדבותי המוביל בארץ במתן סיוע נפשי, גם בטלפון, גם באינטרנט, לכל אדם שחווה באמת קושי או מצוקה רגשית, תוך שמירה גם על סודיות וגם על אנונימיות.

עידית סילמן: צריך להגיד שבאמת הם מציינים השנה גם 50 שנות פעילות, 1,550 מתנדבים ומתנדבות.

עידית סילמן: בכל יום מתקבלות כ-850 פניות מצוקה שמקבלות תמיכה ומענה.

עידית סילמן: בעצם ערן מהווה היום חדר מיון ראשוני אפשר לומר לנפש, ובכל יום מצילים חיים הלכה למעשה.

עידית סילמן: יש להם היום גם שירות תמיכה בוואטסאפ, שהתרחב בתקופה האחרונה, בעיקר לבני ובנות נוער צעירים, כשירות באמת ייחודי ואנחנו נדבר עליו.

עידית סילמן: זה אחד הדברים שאנחנו באמת ממליצים לפתח, בעיקר בימים אלה של עלייה בתחום ובמצוקה של בריאות הנפש.

עידית סילמן: בערן פיתחו גם את המענה בצפון אמריקה, בשעות שכאן ישנים, שם ערים, ואז יש באמת כיסוי מושלם וטוב.

עידית סילמן: ויש להם גם שירות שהוא ייחודי פר קהילות והם ירחיבו עליו.

עידית סילמן: צריך לומר שערן מהווה חלק חשוב וחיוני ממערך החירום הלאומי.

עידית סילמן: כל המעברים שהיו לנו בשנתיים האחרונות ובכלל פה במדינת ישראל, בין חירום לשגרה, אירועים טראומתיים גדולים שבאמת עברנו אותם, כמו שומר החומות, כמו האסון במירון.

עידית סילמן: מעבר בין גלי תחלואה, מעבר בין סגרים לזומים.

עידית סילמן: כל אלה העלו את המצוקה והפגיעה בחוסן הנפשי שאנחנו יודעים שהוא אחד החשובים לבניית חברה אזרחית חזקה.

עידית סילמן: באמת אין ספק שלעיתים אנחנו זקוקים גם לממד נפשי וזה מצוין בדוח שלהם, ולא רק ממד פיזי, ומאוד אהבתי את הניסוח הזה, כי זה באמת נכון.

עידית סילמן: מה שאתם עושים הוא מבורך ואנחנו שמחים על הפעילות החשובה והמבורכת הזאת, אנחנו שמחים שיכלנו לסייע לכם בפיתוח וקיימות של העבודה המבורכת הזו.

עידית סילמן: אתם תציגו את פעילותה עכשיו ובאמת אנחנו שמחים שאתם כאן.

עידית סילמן: אני חושבת שאתם מהווים באמת חוד חנית בטיפול במצוקה נפשית שבאמת באמת מצילה חיים, גם מקרי אובדנות רבים, הלכה למעשה.

עידית סילמן: ודקה לפני שתתחילו אנחנו רוצים לפתוח דווקא עם טל ברגמן, מי שבאמת אמונה על תחום בריאות הנפש במשרד הבריאות.

עידית סילמן: טל את איתנו?

בלה בן גרשון: ד"ר ברגמן חולה, אז היא ביקשה להתנצל.

עידית סילמן: אוקיי, אוקיי, בסדר גמור, אין בעיה, כי לנו כתבו שהיא תעלה.

עידית סילמן: יש מישהו שמגיע במקומה ממשרד הבריאות?

בלה בן גרשון: אני, בלה בן גרשון.

עידית סילמן: בבקשה, בסדר גמור.

בלה בן גרשון: אז קודם כל, כל הנושא של חוסן נפשי ומצוקה נפשית, כמובן שזה משהו שהוא - - -

עידית סילמן: רק נגיד, בלה בן גרשון, מי שאחראית על התחום של הטראומה.

בלה בן גרשון: כן, אני ממונה על טראומה נפשית במשרד הבריאות, באגף בריאות הנפש.

בלה בן גרשון: אוקיי, אז אני מאוד שמחה על הדיון הזה, אני חושבת שזה בהחלט מבורך.

בלה בן גרשון: נושא כל כך חשוב ומשרד הבריאות ואגף לבריאות הנפש משקיע בזה באמת המון משאבים.

בלה בן גרשון: אני רוצה להתחיל דווקא מערן, שיש לנו שיתוף פעולה כל כך צמוד, במשך שנים.

בלה בן גרשון: הוא התחיל ממצוקה נפשית ועזרה ראשונה נפשית רגילה, נקרא לזה ככה במירכאות.

בלה בן גרשון: בתקופת הקורונה זה הלך והסלים.

בלה בן גרשון: אנחנו יודעים שהמצוקה הנפשית מאוד מאוד עלתה ואז יצרנו חיבור נוסף, פתחנו קווים מיוחדים בנושא של מצוקה רגשית בתקופת הקורונה, ואף הרחבנו את זה עוד יותר ועבדנו ביחד גם מול כל המלוניות הקיימות לאנשים שהגיעו לשם לבידוד, או לחולי קורונה וכל אותם מקרים של אנשים שבמצוקה מאוד חריפה.

בלה בן גרשון: פשוט יש לי פה הזדמנות ככה לציין את זה.

בלה בן גרשון: נעשתה פה איזושהי עבודה יוצאת דופן של הפניות שהופנו אלינו לאגף, הועברו מיידית לערן, הם עשו את ההתערבות וחזרו עם הדיווח תוך אותה שעה ולא משנה אם עשינו את זה ב-2:00 בלילה או ב-5:00 בבוקר.

בלה בן גרשון: אני חושבת שלא הייתה אפילו פעם אחת שפניתי ולא נעניתי באופן מיידי.

בלה בן גרשון: אני חושבת שבאמת היום תחום בריאות הנפש בעצם מתחלק לכמה תחומים.

בלה בן גרשון: יש את התחום הראשוני שאנחנו יותר ויותר יודעים עד כמה הוא חיוני וזאת עזרה ראשונה נפשית.

בלה בן גרשון: כולנו יודעים היום שהתערבות מיידית היא בעצם מורידה את הסיכויים להתפתחות של תסמינים פוסט טראומטיים ולכן אנחנו משקיעים בזה המון.

בלה בן גרשון: זאת הזדמנות גם לספר לכם על קידום הנושא גם בפיתוח שיטות התערבות חדשות.

בלה בן גרשון: הסיפור התחיל בצבא שפותח שם על ידי ד"ר משה פרחי עם עוד אנשים, מודל "יהלום" שהיום אין חייל או מפקד שלא עובר את ההכשרה הזאת של עזרה ראשונה נפשית.

בלה בן גרשון: ואז אנחנו יחד עם ד"ר פרחי פתחנו והתאמנו את השיטה הזאת גם לאזרחים, שהיום זה נקרא מודל "מעשה".

בלה בן גרשון: זה משהו שגם משרד החינוך יחד איתנו הרים את הדגל והמשיך לפתח את זה.

בלה בן גרשון: נכון להיום, עזרה ראשונה נפשית זה משהו שפשוט תפס תאוצה באמת ראויה.

בלה בן גרשון: הכשרנו את המגיבים הראשוניים.

בלה בן גרשון: אולי אתם זוכרים עוד לפני הקורונה, למרות שאף אחד לא זוכר את התקופה לפני הקורונה אבל בכל זאת, מגיבים ראשוניים, לכבאים היו מקרים מאוד קשים של ניסיונות אובדניים וגם מקרי התאבדות בעקבות זה.

בלה בן גרשון: התחלנו להכשיר את כל הכב"ה, אחר כך את כל מד"א, אחר כך גם במשטרה והיום אנחנו בעצם סיימנו גם את ההכשרה של כל בתי החולים הכללים, גם בתי חולים פסיכיאטרים וגריאטריים.

בלה בן גרשון: היום כל הצוותים הרפואיים יודעים גם לתת עזרה ראשונה נפשית וכולם מבינים עד כמה זה חשוב.

בלה בן גרשון: אז אני באמת חושבת שהעזרה הראשונה הנפשית היום זה תחום בפני עצמו ואנחנו עוד ממשיכים לפתח אותו.

בלה בן גרשון: בנוסף משרד הבריאות מוביל את מרכזי החוסן יחד עם משרדי ממשלה נוספים שזה חינוך, רווחה ועלייה, והביטוח הלאומי שיחד יצרנו נוהל חרדה.

בלה בן גרשון: ועוד משרדי ממשלה, משרד הביטחון, אני לא רוצה עכשיו לפספס אף אחד, אבל ממש משרדי הממשלה התאחדו ביחד וכל מרכזי החסון היום עושים גם את ההתערבות הראשונית ממש בדקות הראשונות שיש אירוע, אז יוצאים לשטח ומתערבים.

בלה בן גרשון: ובנוסף הוועדה העליונה למרכזי חוסן היום מפתחת תוכנית לאומית שאנחנו נציג אותה, אני מקווה מאוד שבקרוב, לממשלה.

עידית סילמן: כחלק מהתוכנית הבין משרדית של כל המשרדים?

בלה בן גרשון: נכון, משרד הבריאות מוביל אותה, אבל כל משרדי הממשלה הם שותפים ממש פעילים והתוכנית הזאת אמורה באמת להרחיב את מרכזי החוסן בארץ כדי שזה יהיה ביודעין ולא יהיה רק טיפול המשך וטיפול בפוסט טראומה, אלא גם יהיה טיפול מניעתי וטיפול של התערבות בשעת המשבר עצמה.

בלה בן גרשון: בנוסף אני רק אזכיר את התוכנית הלאומית לילדים ונוער שכרגע מתחילה להגיע ליישומה.

בלה בן גרשון: משרד החינוך ומשרד הרווחה הם שותפים יחד עם משרד הבריאות, כבר בתוכנית ענק גם בעלות של מעל מיליארד שקל.

עידית סילמן: כן, ראינו 920 מיליון שקלים.

בלה בן גרשון: נכון ואנחנו מתחילים ממרכזי חירום לילדים ונוער, כולל אגב גם ילדים על הרצף האוטיסטי, וההמשך של זה, זה בתים מאזנים ואשפוזי בית.

עידית סילמן: כן, אני רק אומר בהקשר הזה שבאמת התוכנית שלכם הציגו אותה מספר פעמים המשרדים כאן.

עידית סילמן: אנחנו גם ביקשנו מהוועדה לקיים דיון בהשתתפות השרים כדי להציג לנו את התוכנית.

עידית סילמן: אני רק אומר שמה שלנו היה חסר בתוכנית זה באמת הנושא של הרצף הטיפולי.

עידית סילמן: אין לי ספק שהמרכזים שהם החירום, שהם האחרונים בשרשרת, הם מאוד מאוד חשובים.

עידית סילמן: מה שלנו מאוד קריטי זה באמת המענה של השפ"חים במשרד החינוך וכדומה, אבל זה עדיין לא רחב מספיק לטעמנו, זה הטיפול בקהילה והטיפול במשפחה, הראשוני.

עידית סילמן: עדיין אנחנו יכולים לקבל אינטייק אחרי חמישה חודשים וטיפול רק אחרי שנה.

עידית סילמן: וזה עדיין לא פותר לנו, זאת אומרת זה מציב יותר ילדים, בני נוער או בכלל מתמודדים שיזדקקו לטיפול בסוף הסגור יותר, או החירום יותר.

עידית סילמן: היינו רוצים להתחיל את זה הרבה קודם וזה משהו שאני חייבת לומר שהיה חסר לנו בתוך התוכניות שלכם.

עידית סילמן: אנחנו באמת נשמח גם לשמוע מה עושים בתחום הזה.

בלה בן גרשון: אני כמובן לא יכולה לדבר בשם הרווחה והחינוך, הם יגידו בעצמם.

בלה בן גרשון: אצלנו זה כן מגדיל את מספר הפסיכיאטרים הנגישים, שאנחנו יודעים שזאת מצוקה מאוד מאוד גדולה, פסיכיאטרים לילדים ונוער.

בלה בן גרשון: וגם יהיו לנו תקנים נוספים למרפאות, אז זה ייקצר סוף סוף את התורים, לפחות במרפאות לבריאות הנפש.

בלה בן גרשון: אבל כל דבר, יהיה דיון ספציפי לגבי הנושא הזה ונשמח להציג.

עידית סילמן: יופי, תודה רבה.

עידית סילמן: אז אנחנו נתחיל אתכם, עם דוד קורן המנכ"ל וד"ר שישי דניאלס שתציגו לנו באמת את המצגות שלכם, את הדוח השנתי שמתפרסם פה הבוקר וצריך לומר שגם בידיעות אחרות וגם בעיתונים נוספים זה פורסם הבוקר עם נתונים שבאמת מראים על עלייה מאוד מאוד חדה והצורך המשמעותי בכם.

עידית סילמן: בבקשה.

עידית סילמן: אז ד"ר שירי דניאלס היא המנהלת המקצועית של ערן ודוד קורן הוא המנכ"ל.

דוד קורן: אז קודם כל אני רוצה להגיד תודה, תודה ענקית לך אישית חברת הכנסת עידית סילמן יושבת ראש ועדת הבריאות ויושבת ראש הקואליציה.

דוד קורן: מצאנו אצלך גם בית, גם לב וגם כתף, אז המון תודה.

דוד קורן: אני אגיד משהו לפני שאני אבקש מד"ר שירי דניאלס ללכת עם הנתונים.

דוד קורן: תחושת השליחות והתפקיד שלנו מאוד ברורים לנו.

דוד קורן: אני יכול להגיד לכם שבתוך ה-850-900 פניות שאנחנו מקבלים ואני כל בוקר פותח בהעברת הנתונים לבלה שהיא שותפה אדירה, וחבל שד"ר טל ברגמן לא נמצאת פה ואני שולח לה ברכת בריאות מכולנו, שותפה ענקית שלנו.

דוד קורן: אותנו מה שמטריד זה אותם אנשים שנמצאים במצוקה וגם על הקצה, שלא יודעים שהם יכולים בחיוג של 1201 לקבל מענה ראשוני, בדיוק כמו שכל אחד יודע שב-101 הוא יקבל את מד"א.

דוד קורן: אני יכול להגיד לכם שלפני שבוע, לא עלינו, התאבד חייל שאני בדקתי והחייל לא ידע שהוא יכול להתקשר אלינו וכל מי שמתקשר אלינו, בדוק, הוא לא יתאבד באותו יום.

דוד קורן: אנחנו יודעים לחבר את אותו אדם שנמצא במצוקה, שנמצא על הקצה, אם זה משרד החינוך שיושבת פה ד"ר יוכי, שותפה שלנו, משרד הרווחה, משרד הביטחון ומשרד הקליטה.

דוד קורן: מידת השותפות שלנו לא מספקת אצל חלק מהמשרדים האלה, לא אלה שנמצאים פה כרגע.

דוד קורן: לא במשרד הביטחון, אנחנו לא מספיק נוכחים שם ולא במשרד הרווחה ואני מקווה שאנחנו נוכל להרחיב את זה.

דוד קורן: אתמול פתחנו לראשונה קורס חדש בלאס וגאס, יש לנו 40 מועמדים ומועמדות שם.

דוד קורן: הקורס התחיל אתמול.

עידית סילמן: כמה זמן לוקח הקורס בעצם?

דוד קורן: הקורס לוקח בדיוק כמו בארץ, בדיוק כמו בארץ.

עידית סילמן: כמה בערך?

ז דוד קורן: 120 שעות לימוד שיש בתוכן גם הרבה התנסות וכשאנחנו עושים את זה בחוץ לארץ, הם מקבלים חונכים פה מהארץ.

ז דוד קורן: ביום חמישי כבר השבוע אנחנו פותחים את הקורס הראשון באוסטרליה.

ז דוד קורן: גם שם יש לנו קבוצה.

ז דוד קורן: כולם ישראלים, כולם מתנדבים מצטרפים לער"ן והסיבה שאנחנו עושים את זה, היא גם קצת ציונות, אבל בעיקר בגלל הקושי שלנו בשעות הלילה.

ז דוד קורן: בסופו של דבר התמיכה שאנחנו מקבלים ממשרד הבריאות וגם בעזרה שלך עידית, היא בסופו של דבר כסף קטן לעומת התרומה שיש לנו.

ז דוד קורן: אז עדיין נושא התקצוב לא פתור ואני יודע שזה נמצא גם אצלך על השולחן וגם במשרד הבריאות, יש במשרד הבריאות אוזן קשבת אבל אנחנו זקוקים גם לכסף, לא רק לאוזן קשבת.

ז דוד קורן: אז בכל אופן המון תודה לשותפים שלנו ואני אבקש ממך ד"ר שישי דניאלס להמשיך, תודה.

שירי דניאלס: תודה על ההזדמנות להציג את הנתונים שלנו.

שירי דניאלס: אני אקדים ואומר שמי שחשב שאחרי שנת 2020 שהייתה שנת הקורונה הראשונה והייתה סוערת מאוד עם אחוזים גבוהים מאוד של עלייה בפניות, אז מי שחשב שב-2021 אנחנו נראה ירידה בפניות, בעצם נתבדה.

שירי דניאלס: אומנם הייתה ירידה קלה של 14%, אבל עדיין ביחס ל-2019 אנחנו מדברים על 50% עלייה.

שירי דניאלס: גם השנה ענינו 305 אלף פניות.

שירי דניאלס: מאחורי כל פנייה עומד אדם, עומדת משפחה, עומד בעצם עולם ומלואו.

שירי דניאלס: כדי קצת להחיות את המספרים, אני אספר על נער בן 16 שרק לפני כמה ימים הפניתי לד"ר יוסי סימן טוב, ששיתף אותנו שחבר קרוב שלו בבית הספר אמר שהוא מתכוון להתאבד והצלחנו בעצם בעזרת ההתערבות לאתר ולהציל חיים.

שירי דניאלס: ואני רוצה לספר לכם על מייל של אדם מבוגר, שיש לו אבא קשיש בארץ והוא עצמו חיי בחו"ל.

שירי דניאלס: הוא אמר 'בגלל הקורונה לא יכולתי להגיע לארץ במשך חודשים ארוכים, למעלה משנה וכשהגעתי ראיתי על הטלפון של אבא שלי את המספר 1201 ושאלתי אותו מה זה המספר הזה והוא אמר אלה המלווים שלי, בזכותם אני לא בודד'.

שירי דניאלס: זה מה שמלווה אותנו.

שירי דניאלס: בעצם כל פנייה לערן היא פנייה שעוסקת גם במצוקה רגשית, אבל גם בבדידות אדירה.

שירי דניאלס: התחושה שאני לגמרי לבד בסיפור הזה.

שירי דניאלס: אז יש כמה מגמות בולטות, אני לא אלאה בכל הנתונים, אבל כן אני רוצה לשתף אתכם בכמה מגמות מאוד בולטות.

שירי דניאלס: אז קודם כל אנחנו רואים ירידה בפניות שעסקו באופן ישיר בקורונה בהיבט הרפואי של הדבקה והידבקות.

שירי דניאלס: מצד שני, אנחנו רואים עלייה גדולה בקטגוריה של כאב נפשי, דיכאון ומצוקה נפשית חריפה.

שירי דניאלס: למעשה קיבלנו השנה עוד 20 אלף פניות שעסקו בקטגוריה הזו, עלייה של 10% לעומת השנה שעברה.

שירי דניאלס: כלומר עלייה בתוך עלייה.

שירי דניאלס: בדידות אנחנו פוגשים בכל פנייה ופנייה, ב-85% מהפניות לערן.

שירי דניאלס: אנחנו רואים עלייה בפניות ילדים ומתבגרים, גם ביחס לשנה שעברה.

שירי דניאלס: עשרות אלפי ילדים ומתבגרים פנו לערן ולכן גם השקנו, כמו שאמרת עידית, את שירות הוואטסאפ, ואנחנו רואים שזמן קצר אחרי ההשקה כבר 1,500 ילדים, מתבגרים, צעירים וגם מבוגרים פונים מדי חודש לערן בערוץ הזה.

שירי דניאלס: זאת בנוסף לערוצי אונליין נוספים, בצ'ט ובפורום וכמובן בטלפון.

שירי דניאלס: אנחנו רואים עלייה בפניות שעוסקות במצוקה סביב יחסים בינאישיים, יחסים בין בני זוגות, הורות, יחסים חברתיים וזה מעניין, כי מצד אחד אנחנו נמצאים יותר ביחד בגלל הקורונה והבידודים, אבל מצד שני הנתונים מראים שאנחנו מרגישים יותר לבד.

שירי דניאלס: אולי זה מה שבעצם הספרות המקצועית קוראת לו alone together.

שירי דניאלס: בעצם אנחנו יכולים להיות מוקפים באנשים ועדיין להרגיש בודדים מתמיד ואנחנו רואים את זה.

שירי דניאלס: בעצם אחת המטרות של ערן, לא רק לתת מענה וקו חם, אלא גם להכשיר את הציבור, להכשיר אנשי מקצוע, תפקידים ובעצם לחזק ערכים של הקשבה בחברה הישראלית בכלל.

שירי דניאלס: אם בדידות היא מגיפה, אז לכל אחד מאתנו יש את החיסון.

שירי דניאלס: אם אנחנו נקשיב ואם אנחנו נהיה שם עבור אחרים, אז אנחנו נוכל להיות פנס בחשכה מאוד גדולה.

שירי דניאלס: אני רוצה לסיים את החלק הזה ולהודות לכל 1,500 מתנדבי ומתנדבות ערן, לצוות המקצועי, לרכזות הסניפים, לוועד המנהל.

עידית סילמן: יש לי שאלה.

עידית סילמן: כמה אנשים מתנדבים בשבוע נניח?

עידית סילמן: כמה מתנדב - - -

דוד קורן: בכל יום יש משהו כמו 130 מתנדבים שנמצאים על הקו.

בלה בן גרשון: ברגע זה יש משהו כמו 16-20 מתנדבים.

עידית סילמן: ואללה יפה, נהדר.

דוד קורן: הציפייה שלנו מכל מתנדב זה לתת בין שתיים לשלוש משמרות בכל חודש.

דוד קורן: מתנדב שלנו נמצא אצלנו בממוצע 7-8 שנים, שזה לא מעט, ויש לנו לא מעט מתנדבים שכבר מזמן עברו את ה-30 שנה שהם מתנדבים אצלנו בערן.

דוד קורן: אני יכול להגיד לכם שבכל מקום שאנחנו מגיעים אליו, אני תמיד יכול לפגוש מישהו 'אה, כן, אני מתנדב אצלכם' או 'אני התנדבתי אצלכם', סדר גודל של 1,550 ואולי כבר 1,600.

דוד קורן: זאת קבוצה ענקית.

עידית סילמן: מאוד.

מיכל מרים וולדיגר: יש לי שאלה לגבי תקווה, כולנו מכירים את תקווה.

מיכל מרים וולדיגר: אז גם תקווה כתקווה, וגם תקווה כשם גנרי, א' האם היא באמת פנתה אליכם ומה אתם עושים במקרה כזה?

מיכל מרים וולדיגר: כלומר, למה היא הייתה צריכה לפנות למשטרה ולא פנתה אליכם.

מיכל מרים וולדיגר: אני מניחה שוב שאנשים שמתקשרים ובמיוחד ילדים וצעירים, הרבה מהם סוחבים עליהם דברים שאתם אפילו לא יכולים להתחיל לפתור, כי זה משהו הרבה יותר עמוק ומרוחב.

מיכל מרים וולדיגר: אז איך אתם מתייחסים לזה?

מיכל מרים וולדיגר: אם מגיעה אליכם פנייה כמו הפנייה של תקווה.

דוד קורן: אז קודם כל אני אתייחס אל תקווה כשם גנרי.

דוד קורן: יש לנו קבוצה של פונים שאנחנו מגדירים אותם כפונים אקוטיים, כפונים שחוזרים אלינו.

דוד קורן: פנייה לערן היא מוגדרת אצלנו כפנייה חד פעמית ואנונימית.

דוד קורן: גם כשהיא חד פעמית ואנונימית, היא יכולה לחזור על עצמה.

דוד קורן: פונים מהסוג הזה, אנחנו נעשה הכל כדי שהם יגיעו לאיזשהו המשך טיפול תוך הקהילה.

דוד קורן: אני יכול להגיד שלפעמים קצרה ידינו, יש סוג של פונים שאנחנו באמת לא מצליחים ואנחנו יודעים שהם יפנו אלינו גם מחר או מחרתיים, ואולי גם אנחנו לא יכולים ממש ממש לעזור להם אבל יכול להיות שזה הדבר היחיד שכן יכול להחזיק אותם וזאת בהחלט דילמה.

דוד קורן: אני יכול להגיד לכם שיש בתוך קבוצת אנשי המקצוע שלנו, כשכל מנהל סניף הוא איש מקצוע עם ניסיון רב.

דוד קורן: במפגשים המקצועיים עולות הדילמות מה נכון לעשות לגבי פונה כזה או אחר כשברור לנו שהוא צריך לקבל טיפול שונה.

דוד קורן: אבל אנחנו הרבה פעמים יכולים להביא את הסוס אל השוקת, אבל לא תמיד יכולים להכריח אותו לשתות וזה בהחלט מתסכל.

מיכל מרים וולדיגר: כלומר מבחינת

מיכל מרים וולדיגר: כם אתם חלק מרצף.

דוד קורן: חד משמעית.

מיכל מרים וולדיגר: אולי או בתחילתה או באמצע, לא משנה מה.

דוד קורן: לרוב בתחילה.

דוד קורן: אנחנו חד משמעית לא נותנים טיפול, למרות שהרבה פעמים ההבדל הוא מאוד קטן, אבל אנחנו מקפידים על זה.

דוד קורן: השירות של ערן הוא עזרה ראשונה נפשית.

שירי דניאלס: אני כן רוצה להוסיף שגם אם הפונה הוא פונה חוזר ומאיים באובדות באופן שחוזר על עצמו, אנחנו ניקח כל פנייה כאילו היא פנייה ראשונה, נתייחס לזה במלוא הרצינות.

שירי דניאלס: הייתה לנו פנייה לא מזמן של אישה שהפעלנו נוהל חירום בשיתוף המשטרה - - -

מיכל מרים וולדיגר: את יכולה לפרט לנו מה זה נוהל חירום?

מיכל מרים וולדיגר: כלומר, מה קורה כשמתקשר מישהי ואומרת 'אני רוצה להתאבד'?

שירי דניאלס: אז בעצם כשמנהלת שיחה אובדנית, המתנדב מזעיק אונליין כונן שיכול להיות מנהל או צוות כוננים.

דוד קורן: שהוא איש מקצוע.

שירי דניאלס: והכונן יכול להאזין לשיחה, הוא יכול להגיד למתנדב מה לשאול ויכול להחליט להפעיל נוהל חירום בשיתוף המשטרה.

שירי דניאלס: במקרה שסיפרתי לכם, של אישה שאיימה כמה פעמים ובכל זאת הפעלנו נוהל חירום, קיבלנו מידע מהמשטרה שאם היינו מתמהמהים בכמה דקות, היא לא הייתה איתנו ולשמחתי היא כן.

שירי דניאלס: יש פונים מסוימים שאנחנו חלק כחלק מתוכנית הביטחון שלהם.

שירי דניאלס: כלומר יש להם הסכם עם המטפל או עם בן משפחה - - -

עידית סילמן: כן, שהם מרימים טלפון ברגע שהם מרגישים קושי.

שירי דניאלס: בדיוק, כל פעם שיש להם מחשבות אובדניות הם פונים לערן ולכן כל כך חשוב מה שדוד אמר, שאנחנו נהיה זמינים 24/7 עם קבוצה גדולה של מתנדבים שנמצאת שם.

מיכל מרים וולדיגר: רגע, אני רוצה רק להבין, לא הבנתי כל כך.

מיכל מרים וולדיגר: את אומרת שהוא יכול להפעיל נוהל חירום.

מיכל מרים וולדיגר: את יכולה להסביר לי מהו נוהל החירום?

דוד קורן: בנוהל החירום איש המקצוע שמצטרף אל השיחה הוא יכול או לקחת את השיחה ונהל אותה, אבל ברוב המקרים הוא ישמע את השיחה וייתן הוראות כאלה ואחרות למתנדב או מתנדבת שמנהלים את השיחה והוא מפעיל נוהל חירום.

דוד קורן: נוהל חירום זה נוהל שאנחנו מאתרים את הפונה כדי להגיע אליו פיזית וזה מתחבר לשיחה שהייתה לי איתך עידית, לגבי הקושי באיתור פונים במצבים האלה כשהם מתקשרים מטלפון חוסי.

דוד קורן: פה כדי לקצר את התהליך ולהציל חיים אנחנו זקוקים גם לאיזשהו שינוי בחקיקה בנושא של חוק התקשרות.

דוד קורן: לא נכנס לזה כרגע.

עידית סילמן: צריך לומר רק שהעלינו את זה ליועז הנדל, אנחנו עובדים על זה כרגע וזה יקרה בעזרת השם.

עידית סילמן: ראינו נכונות מאוד גדולה גם מהשר שהציע לסייע פה ואני רוצה להודות לו על זה.

דוד קורן: גם אני.

עידית סילמן: שבאמת רואה עין בעין את הדברים החשובים שלכם, ובאמת להשתמש בו לצורך הצלת חיים, מעל ומעבר.

שירי דניאלס: זה יהיה מדהים כי מהרגע שנכנסת שיחה אובדנית זה מרוץ נגד השעון וכל שנייה חשובה.

עידית סילמן: נכון והאמת שזה דברים שלא ידעתי.

עידית סילמן: רק משיחה באמת עם דוד קורן פתאום אנחנו מגלים שזה עובד בצורה שהיא אחרת ואנחנו צריכים לזהות מהיכן מגיעה השיחה וכמה שיותר מהר, וגם להגיע לאותו בן אדם.

עידית סילמן: זה מדהים שזה לא קרה עד עכשיו, אבל יש לנו את העזרה של השר לכך ועל זה באמת הרבה תודה לכם שהעליתם את זה בפנינו.

מיכל מרים וולדיגר: כלומר, למשטרה כמובן יש יכולת להגיע לבן אדם שמתקשר ובעצם עושה או מצהיר על מעשה של מעשה אובדנות ואתם לא יכולים לעשות את הפעולה הזאת.

דוד קורן: כן, הקושי הוא במספרים החסויים, כשהמספר הוא גלוי זה הרבה יותר קל.

דוד קורן: כשהמספר הוא חסוי המשטרה נעזרת בבזק ובזק יכולה לאתר את המספר כמובן, אבל כיוון שנכנסות אלינו הרבה שיחות בו זמנית, הם צריכים לאתר איזו שיחה אנונימית חסויה מגיעה.

דוד קורן: כבר היו מקרים לא עלינו, שהגענו למישהו אחר שבכלל out of the blue הגיעו אליו בגלל הטעות בכניסה של הקווים.

עידית סילמן: עכשיו רגע, אני רק רוצה לשאול.

עידית סילמן: את המצגת סיימנו בעצם.

דוד קורן: כן, כן.

עידית סילמן: והסרטון שלכם.

דוד קורן: כן.

עידית סילמן: אז אפשר להעלות רגע את הסרטון של ערן?

עידית סילמן: אגב, מי שלא היה עדיין באחד המרכזים של ערן אז כדאי לקפוץ ולראות איך עונים לשיחות ואיך משיבים.

עידית סילמן: באמת ראינו את המקרים האחרונים של חוסר היכולת להנגיש את השיחה לאנשים שמתמודדים ואיזה כאב ושברון לב גדול זה ועל כך המון תודה.

מיכל מרים וולדיגר: לפני הסרטון יש לי עוד שאלה קטנה.

מיכל מרים וולדיגר: האם חשבתם פעם, הרי אני מניחה שיש לכם שיתוף פעולה עם המשטרה, האם אתם עושים הכשרות לשוטרים?

מיכל מרים וולדיגר: שוב, מהדהד לי בראש, אני הולכת לישון כבר הרבה זמן עם תקווה ולדיראון עולם כנראה השיחה עם המוקדן תיזכר והיא נוראית, והשאלה אם אתם כשזה מהות הארגון שלכם באמת לענות, האם אתם עושים הכשרות?

מיכל מרים וולדיגר: האם שוטרים באים אליכם להכשרות עדי לדעת איך לדבר ומה לענות?

דוד קורן: אז אני יכול להגיד שאין לי מספיק מלח בשביל הפצעים שיש לנו בנושא הזה.

דוד קורן: הקושי שלנו עם המשטרה, אנחנו כל הזמן עוסקים בתקשורת עם המשטרה, הקושי הוא שהתחלופה בעמדות המוקדנים של המשטרה היא כל כך גדולה ולא פעם אנחנו מגיעים עם שיחה אובדנית והכונן בצד השני שואל רגע מי זה?

דוד קורן: ערן?

דוד קורן: איפה אתה גר?

דוד קורן: כל מיני שאלות שעד שאנחנו גומרים את השלב של להבין עם מי הוא מדבר, והקשר שלנו עם המשטרה הוא טוב, אבל הוא הרבה פעמים גבוה מדי ולא יורד מספיק למטה.

דוד קורן: אנחנו מציעים את ההכשרות גם למשטרה כמו גם לגופים אחרים ואני חייב לומר שזה לא מספיק טוב ויש מה לשפר.

דוד קורן: ממי\

מיכל מרים וולדיגר: ואז אגף אחד מוכן לבוא והשני לא?

מיכל מרים וולדיגר: מה זאת אומרת?

מיכל מרים וולדיגר: תסביר לי עוד.

מיכל מרים וולדיגר: מבחינת מה שנקרא דה פקטו, הם לא מגיעים אליכם להכשרות?

עידית סילמן: אז שנייה, תיכף אנחנו נדבר על הנושא של הכשרות, כי יש לנו גם את משרד החינוך וגם את משרד הבריאות שעושים את ההכשרות ואנחנו שלחנו בקשה לאור האירועים האחרונים ולא רק זה, גם לבט"פ וגם למשרדים האחרים, למשרד הביטחון ולכל המשרדים שבעצם יש סיכוי שמישהו מתקשר אליהם למענה חירום, אגב גם במד"א הדברים האלה מתבצעים, ב-101 או ב-*1221, כל הקיצורים שיש היום לחירום, שביקשנו איזשהו לא נוהל, אבל הכשרה, לוודא את ההכשרה שצריך לעבור למענה חירום נפשי.

עידית סילמן: אני כן הייתי רוצה לפני כן לתת גם את ההזדמנות באמת גם לך שירי דניאלס לענות, וגם אחר כך לנציגת החינוך.

שירי דניאלס: אני אומר שיש לנו שיתוף פעולה יוצא מן הכלל עם יחידת המשא ומתן, ראש היחידה עופר שחר נמצא בקשר איתנו, אנחנו שותפים להכשרות והוא אצלנו ואנחנו אצלו.

שירי דניאלס: צריך לציין שהמשטרה משתפת פעולה כשאנחנו מפעילים נוהל חירום ובזכות שיתוף הפעולה הזה ניצלים מאות חיים בשנה, 920 נפשות בשנה האחרונה.

שירי דניאלס: יחד עם זאת, בהקשר של הדרכה, יש לנו את היכולת לעשות הכשרות שיכולות לעשות הבדל בין שיחה שהיא מקדמת ומטיבה לבין שיחה שיכולה - -

עידית סילמן: אנחנו תיכף נדבר גם עם משרד הרווחה והבטחון החברתי וגם משרד העלייה והקליטה שבעצם יש להם במענה גם נוהל לתחום הזה ונשמע מהם.

עידית סילמן: לפני הכל בואו נראה את הסרטון שלכם.

עידית סילמן: בבקשה.

עידית סילמן: (מוקרן סרטון באולם)

עידית סילמן: יפה.

עידית סילמן: אז 1201.

עידית סילמן: אנחנו נעבור רגע לשמוע את המשרדים שבאו והגיעו לכאן.

עידית סילמן: משרד החינוך, יוכי סימן טוב, מפקחת מצבי לחץ ומשבר.

עידית סילמן: יוכי אם את יכולה גם להתייחס לתוכנית הגדולה יותר שתוצג עוד מעט גם על ידי השרים שהוזמנו לוועדה של התוכנית הבין-משרדית, אבל ממש בקצרה, יותר באמת להתייחסות של המענה הראשוני הנפשי.

יוכי סימן טוב: אז ברשותך אני אתייחס יותר למה שנעשה עד עכשיו ולא כל כך לעתיד.

יוכי סימן טוב: אני כן אגיד שלמרות שנעשים המון דברים ובאמת יש הרבה מאוד אנשי מקצוע אכפתיים שבאמת שעובדים סביב השעון, הצרכים הם גדולים והקשיים הם גדולים ולא סתם החליטו על תוכנית לאומית.

יוכי סימן טוב: צריך להגיד את זה, ארגון הבריאות העולמי מדבר היום על הכשרה יותר ויותר של אנשים שהם לאו דווקא ממערכת בריאות הנפש.

יוכי סימן טוב: מה שערן עושים ומה שאנחנו עושים במודל מעשה שבלה הזכירה, זה להכשיר את צוותי החינוך שהם יהיו מסוגלים לתת מענה לילדים.

יוכי סימן טוב: אם יש לנו אחוזים כל כך גבוהים, אין סיכוי שנצליח - - -

מיכל מרים וולדיגר: או לפחות איתו, כלומר לאתר.

יוכי סימן טוב: כן, להכניס את כולם לקליניקות.

יוכי סימן טוב: אני אגיד רק קצת על המבנים.

עידית סילמן: יש לי שאלה, איזה צוותי חינוך ומי מוכשר לדברים האלה?

יוכי סימן טוב: אז אני אגיד.

יוכי סימן טוב: יש לנו קודם כל 9,000 אנשי מקצוע של שפ"י שפזורים בכל הארץ, פסיכולוגים ויועצים חינוכיים.

יוכי סימן טוב: אני מנהלת יחידה של מצבי משבר, חירום ואובדנות, היא כבר קיימת כמעט 19 שנים.

עידית סילמן: לאיזה גיל היא נותנת בעצם מענה?

יוכי סימן טוב: לכל הגילאים שבמערכת החינוך.

עידית סילמן: זאת אומרת מגילאי 3.

יוכי סימן טוב: כן, כן.

מיכל מרים וולדיגר: איך קוראים ליחידה?

יוכי סימן טוב: להתמודדות במצבי משבר, חירום ואובדנות.

יוכי סימן טוב: יש מדריכי יועצים ויש רכזים לפסיכולוגים, כי יש לנו פסיכולוגים חינוכיים שמועסקים ברשויות ויש יועצי ם חינוכיים שהם חלק ממערכת החינוך ומדרכי היועצים נמצאים בכל הארץ, בכל המגזרים, נותנים מענה 24/7 להתייעצויות של יועצים חינוכיים שנתקלים בקושי של תלמיד.

יוכי סימן טוב: זה לא מובן מאליו, כל יום אני מקבלת התייעצויות על מקרים קשים במיוחד שהם מבקשים את העזרה שלי.

יוכי סימן טוב: אנחנו באמת פיתחנו תורות עבודה, תדריכים מקצועיים גם באיתור וגם בהתערבות ראשונית.

יוכי סימן טוב: אנחנו תמיד מחלקים, לפני, בעת ואחרי משבר, כי אנחנו צריכים את כל הרצף, אנחנו צריכים להחזיק א הילד לאורך כל השנה.

יוכי סימן טוב: עכשיו בבית הספר וגם בגנים נמצאים ילדים גם מטופלים וגם לא מטופלים, צריך להגיד את זה.

יוכי סימן טוב: ילדים לפעמים במצבים מאוד קשים שלא מטופלים והמורים להחזיק אותם והיועצים צריכים להחזיק אותם, הפסיכולוגים צריכים להחזיק אותם וצריך להגיד את זה.

יוכי סימן טוב: לכן הכיוון שצריך להיות הלאה להערכתי, דיברת על רצף טיפולי שהוא מאוד חשוב ונמצאות פה בזום ראיתי מהיחידה למניעת אובדנות במשרד הבריאות שאיתם אנחנו עובדים חזק מאוד על התוכנית הלאומית למניעת התאבדויות, שעובדות על זה מאוד קשה.

יוכי סימן טוב: אגב, הן אולי יכולות לתת תשובות גם לגבי הכשרות של המשטרה.

יוכי סימן טוב: אז אני אומרת, התפיסה שלנו היא כמה שיותר להכשיר את המערכת כולה ביכולת לתת מענה.

יוכי סימן טוב: אני לא אומרת בשום דרך שהכל טוב ויפה, חשוב לי להגיד את זה.

יוכי סימן טוב: יש לנו קו סיוע, מאז תחילת הקורונה, זה עדיין ממש לא בממדים של ערן, אני חושבת שזה צריך להיות בממדים של ערן.

יוכי סימן טוב: אילו הייתה מספיק מודעות, ככל שאנחנו מפרסמים, מדי פעם יש פרסום, אז פתאום קופצות הפניות.

יוכי סימן טוב: היתרון שלנו בקו, אני אגיד שיש לערן המון יתרונות ואנחנו עובדים באמת בשיתוף פעולה יוצא דופן, אני לא מתחרה.

יוכי סימן טוב: אני אומרת רק שהיתרון הוא שזה מיואש על ידי נשות מקצוע, מומחיות במצבי משבר, חירום ואובדנות, וגם שהן מכירות את המערכת.

יוכי סימן טוב: זאת אומרת, הן מבקשות רשות לפנות לבית הספר, לפנות למדריכה, יש קבוצת וואטסאפ והן שואלות 'מי המדריכה באזור נתניה?

יוכי סימן טוב: ' נגיד, ואז מיד הן יכולות להפנות את הסיפור לאדם הנכון שזה חידוש של הקורונה שהוא יישאר.

יוכי סימן טוב: זה מ-8:00 עד 20:00 כל יום ובימי שישי מ-8:00 עד 14:00.

יוכי סימן טוב: זה לא 24/7 אבל בכל אופן זה משהו, ב'שומר החומות' למשל אנחנו עבדנו 24/7 והייתה הצפה בפניות, אבל זה באמת דורש עוד פרסום ואנחנו עובדים על זה שאפשר יהיה לפנות אלינו בצ'טים כי בני נוער מעדיפים את הצ'טים מאשר את הטלפון, הם באמת פחות פונים.

יוכי סימן טוב: יש תוכנית לאומית למניעת התאבדויות שאנחנו פעילים בה מאוד מאוד.

יוכי סימן טוב: ההכשרות ניתנות לפסיכולוגים חינוכיים, להערכות סיכון וטיפול.

יוכי סימן טוב: מיד עם פרוץ הקורונה הפכנו את כל הערכות הסיכון והטיפול למקוונות שאפשר יהיה גם מרחוק, זאת אומרת שאפשר יהיה לעבוד עם ילדים מרחוק וגם לטפל מרחוק.

יוכי סימן טוב: תוכניות החוסן שלנו, העברנו אותן, יש לנו תוכנית "בוחרים בחיים".

יוכי סימן טוב: כשפרצה הקורונה היינו בשוק, אמרנו מה עושים עכשיו?

יוכי סימן טוב: אנחנו באמצע עבודה, היינו בשיתוק לזמן קצר ואז לקחנו את ועדת המומחים שלנו, ביניהם פרופ' גיל זלצמן, פרופ' ענת ברונשטיין קלומק והתייעצנו איתם מה עושים.

יוכי סימן טוב: הם אמרו 'תעשו מקוון, זה בסדר' קיבלנו את האישור וגם המומחיות שלי, גם הדוקטורט שלי הוא דוקטורט קשה על ילדים שהתאבדו ואנחנו בכל זאת מגבים את עצמנו במיטב המומחים הבינלאומיים.

יוכי סימן טוב: התחלנו את התוכנית הזאת גם מרחוק, כל תוכניות החוסן שלנו הפכו להיות גם מרחוק.

יוכי סימן טוב: אנחנו מכשירים מורים לאיתור ילדים בסיכון.

יוכי סימן טוב: זאת אומרת, מה הסימנים?

יוכי סימן טוב: עכשיו, בקורונה הדגשנו גם - - -

עידית סילמן: כמה הכשרות כאלה היו בשנה האחרונה?

יוכי סימן טוב: בשנה האחרונה, אני יכולה להגיד שאנחנו מכשירים את המדריכים ואת היועצים והם עושים את זה במקומות שלהם.

יוכי סימן טוב: אז אני לא יודעת להגיד לך כמה מורים בסוף קיבלו את זה, אבל אני יכולה להגיד שכל יועצת מחויבת על פי חוזר מנכ"ל לעשות לפחות פעם בשנה ריענון חוזר מנכ"ל.

יוכי סימן טוב: אני יכולה להגיד לך שהייתה לי ביקורת מדינה והוא אמר לי 'כן, גיסתי מורה והיה את זה'.

יוכי סימן טוב: זאת אומרת, זה עובד.

יוכי סימן טוב: להגיד שזה ב-100% של המקרים?

יוכי סימן טוב: אני לא יודעת להגיד.

יוכי סימן טוב: אבל השנה רק עשינו חדרים פתוחים, זאת אומרת כל יום במשך שבוע יועצים יכלו להיכנס ולקבל ריענון בנושא של מניע אובדנות.

יוכי סימן טוב: נכנסו 1,800 יועצים, זה לא כל ה-7,000 ואנחנו עושים את זה כל הזמן וכבר אמרנו לנו לעשות עוד פעם, אנחנו נעשה את זה עוד פעם.

יוכי סימן טוב: זאת אומרת, יש כל הזמן, שנים אנחנו עושים כל שנה ריענון של נושא של מניעת אובדנות והמודל שאנחנו עובדים זה גם שוב העזרה הראשונה הנפשית.

יוכי סימן טוב: אנחנו קוראים לי החייאה נפשית, שאל, שכנע, הפנה.

יוכי סימן טוב: מלמדים את האנשים בכנס גדול, מורה קמה ואמרה 'תקשיבו, אני התנסיתי, הייתי בארצות הברית, אני ילידת ניו יורק, אני רגילה שלא מתערבים בחיים של אחרים אבל היועצת לימדה אותי אז ראיתי מישהי ליד פסי רכבת, הרגליים מתנדנדות הלכתי אליה ושאלתי אותה למה את יושבת ככה?' והיא הצילה אותה, היא הצילה אותה.

יוכי סימן טוב: היא אמרה לה 'כי אני רוצה למות' והיא אמרה 'נזכרתי במה שלמדתי וחיבקתי אותה ואמרתי לה שאיכפת לנו ממך'.

עידית סילמן: יש לי שאלה.

עידית סילמן: האם יש הכשרות חובה למורים?

עידית סילמן: לא רק ליועצות בתחום הזה?

יוכי סימן טוב: ברמה העקרונית, כל יועצת חייבת לעשות את זה פעם אחת לפחות בשנה בחדר המורים.

יוכי סימן טוב: עכשיו, את ה"בוחרים בחיים" אנחנו מנסים - - -

עידית סילמן: אבל למה לא עושים את זה, אני באמת שואלת, היום אנחנו במצוקה מאוד מאוד גדולה.

יוכי סימן טוב: נכון, נכון.

עידית סילמן: זה יד שלישית, כי את אומרת אנחנו מכשירים את - - -

יוכי סימן טוב: יועצים, והיועצים, כן אבל היועצות הן נשות מקצוע.

עידית סילמן: הם מכשירים את היועצות, היועצות מכשירות גל שלישי - - -

יוכי סימן טוב: נכון, מניפה, נכון.

עידית סילמן: אני חושבת, אני לא נגד מניפה בהרבה תחומים, אבל אני חושבת שדווקא היום לאור המציאות הקשה שאנחנו רואים בבריאות הנפש, בסוף הילדים מגיעים למסגרות החינוכיות ושם באמת רואים אותם.

עידית סילמן: אני מודה שכיום המורה של הילדה שלי רואה אותה הרבה יותר משאני רואה אותה במהלך היום ויש לה יכולת לזהות ויכולת לשים לב.

יוכי סימן טוב: נכון, נכון.

עידית סילמן: והשאלה אם היום דווקא, ואני אומרת את זה כי אני באמת חושבת שמשרד החינוך צריך להניח בצד הרבה מסדרי היום שלו, שיכול להיות שהם חשובים ויכול להיות שהם ראויים ויכול להיות שהם סופר חשובים וקריטיים גם ללמידה ולהתקדמות בשגרת היום יום של החיים של התלמידים.

עידית סילמן: אבל כדי באמת לטפל במגיפה ששולטת היום בבני הנוער ובצעירים, והיא המגפה הנפשית, וכן צריך לעצור פה הכל ולהכשיר את המורים מיד ראשונה מקצועית, לדעתי, הרבה יותר בתחום הזה.

עידית סילמן: אומרת לי כאן סגנית מנהלת הוועדה כי היה על זה דיון בעבר בוועדת העבודה והרווחה, שלפחות מורים שהם מחנכים של הילדים שלנו, אני לא מדברת כרגע על המורים המקצועיים, שלפעמים גם הרבה יותר נחשפים בפניהם כי לפעמים יותר קל באיזשהו הקשר אישי כזה או אחר שדווקא מדבר אל התלמיד כמו המורה לספורט, יש את האינטראקציה הבינאישית המאוד מיוחדת הזו שמערכת החינוך צריכה לקחת אותה כמה צעדים קדימה.

יוכי סימן טוב: אני מאוד בעד.

עידית סילמן: אנחנו לא יכולים, גם הפסיכיאטרים, גם האנשים הרפואיים, זה רק אם בן אדם יבוא ויפנה.

עידית סילמן: הפוך, אנחנו צריכים לזהות את זה לפני כן.

יוכי סימן טוב: אני מאוד מסכימה ואנחנו גם בפריצת דרך בתחום של סטודנטים להוראה.

עידית סילמן: אבל הם סטודנטים.

יוכי סימן טוב: לא, יש מחשבה להכשיר - - -

עידית סילמן: זה חייב להיכנס בתוכנית ההכשרה.

יוכי סימן טוב: בדיוק.

יוכי סימן טוב: אני חושבת שהשעה בשלה.

יוכי סימן טוב: בעבר תמיד אמרו שיש דברים יותר דחופים, כיום אני חושבת שזה ברור לכולם שהנושא שהוא בראש ובראשונה חייב להיות.

עידית סילמן: השאלה, איך מהידיעה שזה חייב להיות הופכים את זה להלכה למעשה.

עידית סילמן: אני באמת אומרת לך, אני מצפה לראות בתוכנית הזאת, ואנחנו כתבנו את הרשמים שלנו על התוכנית שהגישו ושגם יבואו השרים ויציגו אותה, זה אחד הדברים שאנחנו חושבים שהוא חייב להיות בתוך התוכנית.

יוכי סימן טוב: אני לגמרי מסכימה.

יוכי סימן טוב: אני פתחתי בזה שצריכה להיות עבודה מערכתית.

יוכי סימן טוב: אי אפשר לצפות שכולם יגיעו רק לקליניקות, צריך לעשות עבודה מניעתית שבסופו של דבר אני מאוד מסכימה, מורים הם מאתרים מצוינים וראינו את זה בסגרים שבמשרד הרווחה ירדו מספר הפניות אלינו על פגיעות במשפחה, על אלימות, כי המורים לא נמצאים והם לא רואים את הילדים, הם רואים רק את הריבוע, הם לא רואים את כל הילד.

מיכל מרים וולדיגר: אני רוצה רגע לשאול שתי שאלות.

מיכל מרים וולדיגר: שאלה ראשונה, את מדברת על מניעה?

מיכל מרים וולדיגר: זה איתור.

מיכל מרים וולדיגר: אני רוצה לשאול לגבי התוכנית, האם בתוך התוכנית הלאומית שמדברים עליה עכשיו יש לפני האיתור, אני חושבת שצריך בתוך שעות הלימודים מהגיל הרך וצפונה, ממש בתוך השעות לתת שעות לכל הילדים, עוד לפני האיתור, כלים לחוסן נפשי.

עידית סילמן: למה אין שעות חוסן בבתי הספר?

מיכל מרים וולדיגר: בדיוק.

מיכל מרים וולדיגר: כמו שנותנים כלים לדברים אחרים, החוסן הנפשי שזה רגע בואו נעשה מדיטציה איך להיכנס פנימה, איך לאתר מה כואב לי, איך לדבר על הכאב?

מיכל מרים וולדיגר: לכולם בלי יוצא מן הכלל, כי כולנו זקוקים לזה.

מיכל מרים וולדיגר: כמובן שאחר כך, כמו שבמתמטיקה יש הקבצות, אז נותנים תגבור למי שצריך, אז בוודאי לתת תגבור למי שיותר קשה לו.

מיכל מרים וולדיגר: אבל קודם כל האם יש בתוכנית את הדבר הזה?

מיכל מרים וולדיגר: זאת השאלה הראשונה.

מיכל מרים וולדיגר: השאלה השנייה שלי, את יודעת הייתי במוצאי השבת בשיחה בחשמונאים עם הרב שלום המר שהבת שלו התאבדה, אני אומרת את זה כי הוא פשוט יוצא עם הרצאות - - -

יוכי סימן טוב: כן, כן, אני יודעת.

מיכל מרים וולדיגר: עכשיו, הסיפור שם הוא סיפור עצוב, אבל אני חושבת ששוב זה משהו שיכול להיות גנרי, כלומר זה לא דווקא שלום, גילה קוראים לבתו זכרה לברכה, אז כן בסופו של דבר היא גם עברה הטרדה מינית ואז היא פנתה, בסוף היא סיפרה את זה לקומונרית שלה.

מיכל מרים וולדיגר: הקומונרית, בגלל שאין לה הכשרה ואין לה כלום היא בעצם שמרה את זה אצלה ולא סיפרה הלאה את הדבר הזה.

מיכל מרים וולדיגר: אז אני שואלת, אתם הרי אמונים גם על החינוך הבלתי פורמלי אז איפה החינוך הבלתי פורמלי בתוך הסיפור הזה?

מיכל מרים וולדיגר: כלומר, אני חושבת שגם בחינוך הבלתי הפורמלי, שוב, מעבר לשאלה הראשונה שלי, את כל מה שאמרת עכשיו על ההכשרות של המורים וכולי צריך להפנים את זה גם בתוך החינוך הבלתי פורמלי בכל יום ויום אבל בוודאי בתקופת הקורונה.

מיכל מרים וולדיגר: יש לחינוך הבלתי פורמלי מקום מאוד מאוד חשוב בחינוך הילדים, מקום מאוד מאוד חשוב להיווצרות האופי ולכן כשקומונרית מסכנה, אני מרחמת עליה כי בסוף קרה מה שקרה והיא בטח ישנה עם הרבה ייסורי מצפון, איפה זה נמצא?

מיכל מרים וולדיגר: כלומר, איפה החינוך הבלתי פורמלי בתוך התוכניות שלכם?

יוכי סימן טוב: אז לגבי השאלה הראשונה, אני מודה שאני לא מספיק יודעת את כל הפרטים, כי יותר הייתה ד"ר חווה פרידמן בעניין הזה ואני אברר את זה.

יוכי סימן טוב: אני מאוד בעד ואני חושבת שזה נכון מאוד וזאת הדרך היום.

יוכי סימן טוב: לגבי החינוך הבלתי פורמלי אין שום צל של ספק שהוא חשוב ביותר, כמו שחברת הכנסת סילמן אמרה לגבי מורה לספורט או לפעמים מזכירה, או אב בית, אז בחינוך הבלתי פורמלי לפעמים הילדים נפתחים יותר מאשר בשיעור רגיל ואנחנו מאוד משקיעים בזה.

יוכי סימן טוב: אני אומרת שוב, זה אף פעם לא מספיק ואתם תשמעו גם קצת מהחברות ממשרד הבריאות בתוכנית למניעת אובדנות, כי אנחנו ביחד עובדים בהחלט גם על הבלתי פורמלי.

יוכי סימן טוב: באופן אישי אני הכשרתי - - -

עידית סילמן: כן אבל אני חייבת לומר שאני גם ראיתי את התקצוב של התוכנית הזאת וגם ראיתי את היישום שלה.

עידית סילמן: אני חושבת שהוא נחמד אבל הוא לא מספק.

יוכי סימן טוב: קטן, נכון.

עידית סילמן: הוא מאוד קטן, ולהיתלות בכל מערכת החינוך בדבר הקטן הזה - - -

יוכי סימן טוב: אני מסכימה, לא, אני מסכימה, אני אמרתי שמה שאנחנו עושים - - -

עידית סילמן: אני אומרת לך שהיום אני לא מעניין אותי, באמת, בתור אמא כרגע אני חושבת שרוב ההורים זה לא זה לא קריטי, זה קריטי ומשמעותי מה הילדים ילמדו, אבל קודם כל קריטי לנו שישמרו על החוסן הנפשי שלהם, שחס וחלילה לא יקרה מצב שאחד הילדים שלנו סובל ממשהו ואנחנו לא יודעים.

עידית סילמן: את יודעת, ערן באים ומציגים לנו נתונים ואנחנו לא מקבלים אותם רק מערן, היום זה הדוח של ערן, וכל שבוע אנחנו עושים כאן דיונים אחרים בתחום בריאות הנפש, ואנחנו רואים שהמצוקה הנפשית רק הולכת וגדלה.

עידית סילמן: כולנו מודעים לה, ואנחנו חייבים עכשיו שנייה לעצור את הסוסים ולראות מה אנחנו עושים בנושא הזה.

מיכל מרים וולדיגר: עידית ואז אני רואה שמתפרסמת תוכנית, שיש תוכנית להוציא מהבגרויות את כל רבי המלל ולהשאיר רק את המתמטיקה והאנגלית.

מיכל מרים וולדיגר: ואני אומרת, עידית, ריבונו של עולם, כאילו מתמטיקה ואנגלית אני יכולה ללמד את הילד שלי בחצי שנה, איפה כל מקצועות רבי המלל שבעצם בונים אישיות?

מיכל מרים וולדיגר: שמדברים, שיוצרים שפה, כאילו אז מצד אחד משקיעים בלחנך למנוע אובדנות ולהכשיר את האנשים, אבל מצד שני לוקחים את הכלים הכי ברורים מאליהם.

מיכל מרים וולדיגר: אני לא צריכה שהוא יהיה פרופסור בהיסטוריה, אבל כן אם הוא ילמד היסטוריה בכיתה אז תהיה התפתחות, איך זה קרה?

מיכל מרים וולדיגר: למה זה קרה?

מיכל מרים וולדיגר: הוא ידבר, יהיה איזה משהו של דינמיקה כזאת.

עידית סילמן: אני חושבת שגם צריך לעשות שעות הקשבה, באמת, שעות הקשבה.

עידית סילמן: לא יקרה כלום אם לבוא ונקשיב לתלמידים, נשמע מה מפריע להם.

עידית סילמן: תשמעי, אני רוצה להגיד לך את האמת.

עידית סילמן: הילדים שלנו לומדים, מאיזה גיל הם לומדים אנגלית בבית הספר?

עידית סילמן: אני חושבת שמכיתה ג' עד יב' הם לומדים אנגלית.

עידית סילמן: בתיכון בכלל זה 6 שעות שבועיות של אנגלית.

עידית סילמן: ואללה, כולם היו צריכים לצאת דוברי אנגלית של ממש, בסדר?

עידית סילמן: לדבר אנגלית ולדעת לקרוא טקסט כמו שצריך והכל.

עידית סילמן: אנחנו מודעים לעניין, כל אחד לפי יכולתו ורמתו, הכל בסדר.

עידית סילמן: גם אם אנחנו נבוא ונגיד 'רגע, אנחנו עוצרים בצד', אנחנו מערכת חינוכית שקודם כל צריכה לזהות, את יודעת מה?

עידית סילמן: שיזמינו אותנו ההורים.

יוכי סימן טוב: כן, כשירות פסיכולוגי חינוכי אין לי אלא להסכים איתכם.

יוכי סימן טוב: זה בראש ובראשונה, בראש מעניינו, מבחינתו אפשר היה להפוך את הפירמידה.

יוכי סימן טוב: אבל אנחנו צריכים שינוי חברתי בשביל זה.

יוכי סימן טוב: אני לא בטוחה שרוב ההורים מדברים כך.

עידית סילמן: אבל את יודעת מה, יש שעות כאלה מערכת של כישורי חיים ואני חושבת שחייבים להוציא היום מורים מה עושים בכישורי החיים בשעות האלה.

עידית סילמן: יש שעות במערכת, זה לא שהן לא קיימות.

יוכי סימן טוב: ב"בוחרים בחיים" אנחנו אגב מצרפים את כל המורים, שכל מורה ייתן בפן שלו, כולל המורה לביולוגיה שמדבר על הדיכאון, שמסביר מבחינת מה קורה.

עידית סילמן: אני לא בטוחה שכל המחנכים והמחנכות במדינת ישראל היום יודעים לאבחן דיכאון או חרדה בילדים.

עידית סילמן: ילדים שכואבת להם הבטן או כואב להם הראש במשך תקופה, כשהם באמת מסתגרים במשך שבועיים - - -

יוכי סימן טוב: נכון, יש עוד הרבה עבודה לעשות, אני מסכימה.

עידית סילמן: תשמעי, אני אומרת לך שאני באמת דורשת, ואני כתבתי את זה גם ללשכת השרה, אנחנו נרצה לראות את זה בתוך התוכנית האינטגרטיבית הזאת, התוכנית של שלושת המשרדים, מכיוון שהתלמידים נמצאים רוב היום במסגרות של החינוך הפורמלי והבלתי פורמלי.

עידית סילמן: אנחנו מצפים ממערכת החינוך וממשרד החינוך שיראה איפה ביום יום שלו, לא במצבי חירום ושגרה, ואני מבינה שאת מטפלת במצבי החירום והשיגרה, אנחנו לא רוצים להגיע לשם.

עידית סילמן: אנחנו רוצים לחזק חוסן חברתי שבסופו של דבר - - -

יוכי סימן טוב: אנחנו על כל הרצף, מחוסן ועד מצבי קצה.

יוכי סימן טוב: להיפך, אנחנו רואים את כל הרצף, מלתת לילדים כלים לוויסות פיזיולוגי, רגשי וקוגניטיבי, ועד לאיתור מצבי קצה.

עידית סילמן: ואני רק אגיד שבימים שאנחנו יודעים שהפסיכולוגים החינוכיים הם לא מספקים, כי אין מספיק תקנים ואין מספיק אנשים והשכר נמוך, וכשיש לנו חוסר בפסיכותרפיסטים וחוסר במקצועות הבריאות, אז כן יש מקום למחנכים, לעובדי ההוראה.

עידית סילמן: אנחנו לא מצפים מהם להיות מטפלים, אנחנו מצפים מהם לדעת לזהות את אותן נורות אדומות שיכולות לקפוץ מול העיניים.

עידית סילמן: אנחנו לא באנו בטענות שהם לא עושים את זה, אנחנו כן היינו שמחים לראות תוכנית שהיא תוכנית שלמה שתוצג כאן בוועדה.

עידית סילמן: אנחנו חושבים שעל זה ראוי, נכון וכדאי לשים כסף.

יוכי סימן טוב: בסדר גמור, תודה.

עידית סילמן: תודה רבה.

עידית סילמן: כן.

דוד קורן: אני רוצה להתייחס לשתי נקודות ממה שנאמר.

דוד קורן: קודם כל לחלק הבלתי פורמלי, ממש לאחרונה ביוזמה של ד"ר טל ברגמן קיימנו מפגש עם תנועות הנוער, שזה לא משרד החינוך אבל זה כן משרד החינוך - - -

יוכי סימן טוב: זה חזר למשרד החינוך.

דוד קורן: כן, כן, אני אמרתי, לעשות שם תהליך של הכשרה להנהגות תנועות הנוער.

עידית סילמן: יש לנו עוד מעט גם את הצעירים שיעלו וידברו.

דוד קורן: כדי שמשם זה ירד לתנועות הנוער.

דוד קורן: הדבר השני שאני רוצה להגיד, שסוג המהפכה שנעשית פה היא בעצם לא רק ליועצות, זאת אומרת היכולת לדבר בבית הספר או כל אדם, לדבר על מצוקה נפשית, זה משהו שצריך לתרגל אותו כי הוא לא מוכר, הוא לא מוכר.

דוד קורן: היכולת לצפות שיועצות בתי הספר יפתרו את הבעיה הזאת, היא פשוט לא ריאלית.

דוד קורן: אני יכול להגיד לכם - - -

מיכל מרים וולדיגר: "אל תבכה, תהיה גבר" כאילו זה החינוך, אנחנו צברים.

דוד קורן: באופן אישי חיכינו למפגש של היועצת עם הבת שלנו, אני מקווה שהיא לא רואה את זה, כי היא תהרוג אותי.

דוד קורן: לא קיבלנו, לא כי היועצת לא בסדר, כי לא היה מתי.

עידית סילמן: כי היועצת היום עמוסה בהמון דברים.

דוד קורן: ואם המחנך או המחנכת הייתה יכולה לתווך את זה והיכולת לדבר על מצוקה נפשית היא משהו שהוא לא נעשה אצלנו באופן טבעי.

דוד קורן: לכולם יש מצוקה נפשית.

עידית סילמן: בדיוק, כולם מתמודדים.

דוד קורן: כולם.

עידית סילמן: האמת שאני חייבת לומר, היום בעידן הרשתות החברתיות, ואני יכולה להגיד לך שאנחנו בתור מבוגרים סובלים מזה, אני לא יכולה לחשוב עלינו בתור תלמידים צעירים בבית הספר שהיית מוסיפה עלי את כל הרשתות החברתיות של היום, זה אתגרים מאוד מאוד גדולים.

עידית סילמן: אני חושבת שאנחנו לא מספיק ערוכים כדי לתת מענה כזה גדול לתלמידים בתוך המערכת.

עידית סילמן: אני באמת חושבת ואני מציינת עוד פעם, אנחנו נשמח לראות איך זה בא לידי ביטוי.

עידית סילמן: היה את שבוע המוגנות לילדים ברשת שבוע שעבר שציינו, את מוקד 105 שגם שם מציינים שיש עלייה מטורפת בפניות של בני הנוער.

עידית סילמן: לא רק עלייה, גם ברמת המסוכנות.

יוכי סימן טוב: העלייה היא גם לטובה במובן של יותר אפשרות לדבר על בריאות הנפש.

יוכי סימן טוב: להערכתי יש בזה גם ממד חיובי שמראה שאנחנו כן בתוך תהליך של שינוי חברתי.

יוכי סימן טוב: יש עוד הרבה מה לעשות.

עידית סילמן: כן, אבל אם מורים לא מנגישים את השפה הזאת - - -

יוכי סימן טוב: אני מסכימה אבל - - -

עידית סילמן: עדיין אנשים חושבים שזאת סטיגמה והם מתביישים לדבר על זה ומתביישים לפתוח את זה.

יוכי סימן טוב: נכון, יש דברים שמתביישים, אבל אני רואה למשל בשנים שאני נמצאת שינוי למשל אצל בנים שבעבר לא היה דיבור.

יוכי סימן טוב: אני לא אומרת שזה אידיאלי, אבל יש, אנחנו כן נמצאים להערכתי בתוך תהליך של שינוי.

מיכל מרים וולדיגר: אני מסכימה אבל אני רוצה, גם עידית וגם יוכי וכמובן דוד, אני חושבת ושוב אני אגדיש את זה, שכמו שאנחנו מלמדים ילד ללכת וכמו שאנחנו מלמדים אותו שפה, עברית, אבא, אמא, את כל הדברים האלה, כך בדיוק צריך ללמד אותם להתחבר לעצמם.

מיכל מרים וולדיגר: לדעת לנטרל רעשי רקע, לדעת להגיד רגע מה אני מרגיש בסיטואציה, לדעת שרגע אני עוצר, אני חושב, להתחבר לזה.

מיכל מרים וולדיגר: באמת כי עולם המסכים, העולם המתקדם הוא רץ קדימה ואנחנו לא לומדים רגע לעצור.

מיכל מרים וולדיגר: אני אומרת ממש ככה ואני חוזרת על זה שוב ושוב עד שבסוף זה ייכנס למערכת החינוך, להבין שילדים מגיל הרך, מגיל 3 כשהוא הולך לגן להסביר לו רגע, בוא נעשה רגע שעת התכנסות פנימה.

מיכל מרים וולדיגר: אני מוכנה קצת להצטרף לשיעורים האלה, שיהיו אולי גם לנו.

מיכל מרים וולדיגר: באמת להעניק להם את הדבר הזה ואז זה בכלל לא יתפתח לכדי מה שאומרת עידית אם נעצור את זה קדימה.

מיכל מרים וולדיגר: אני תמיד נותנת את הדימוי שאחותי רופאת שיניים ואם יש לנו עששת בפה ולא נטפל בה, היא תהפוך לחור, ואם לא נטפל בה זה יהפוך לטיפול שורש, השן תיפול.

מיכל מרים וולדיגר: אם נקדים וניתן את הכלים שלא תהיה עששת בכלל ואיך לצחצח שיניים, ככה צריך את זה עם הגיל הרך.

מיכל מרים וולדיגר: להטמיע את זה בתוך מערכת החינוך, זה אצלכם, זה פשוט אצלכם וגם אצלנו מבחינת תקציבים ראויים.

מיכל מרים וולדיגר: אבל מערכת החינוך צריכה להבין את זה ולדעתי גם היום עם התקציבים האלה, היא יכולה לנפות אחרת את סדרי העדיפויות ולשים את זה כמו שאמרה עידית, בראש סדר העדיפויות, כי נמנע צרות הרבה יותר גדולות בעתיד.

עידית סילמן: האמת אני חייבת לומר שאני באופן אישי גם תקצבתי תוכנית להתמכרויות בתוך משרד החינוך, שצריך באמת גם לבנות אותה בצורה כזו או אחרת.

עידית סילמן: אבל תראי, לאורך הדרך וגם בשביל התוכנית הזו ישבתי עם הרבה אנשי מקצוע וגיליתי אנשי מקצוע מקסימים ותוכניות מקסימות שבאמת הן מיועדות גם לגנים וגם לגיל הרך בתחום של חוסן נפשי.

עידית סילמן: אני חושבת שבאמת, בואו נגיד ככה, היינו שמים את יהבנו בתחום הזה עכשיו, זה ראוי ונצרך.

עידית סילמן: אני כן רוצה רגע לעבור קדימה הלאה, ותודה רבה, להסתדרות הרפואית, ד"ר אורי יצקר נמצא איתנו, יושב הראש הנבחר של איגוד הפסיכיאטריה של הילד והמתבגר, נמצא איתנו בזום.

אורי יצקר: היי שלום, תודה רבה.

אורי יצקר: קודם כל באמת אני רוצה להגיד תודה רבה על הוועדה ולך חבר הכנסת סילמן.

אורי יצקר: אני מצטרף למה שנאמר קודם, כולנו מרגישים, אני מדבר עכשיו פה מצפת בצפון, על הבית, הכתף, הלב וזה באמת נותן כוח לכולנו בכל הרמות.

אורי יצקר: אני רוצה גם להגיד מילה ככה לכם לחבר'ה של ערן, אין מילים להגיד על פועלכם הערכי, הקסום, השליחות.

אורי יצקר: באמת מצילים חיים של ילדים ובני נוער וגם מבוגרים, ובאמת זו שותפות שאין מילים לתאר אותה.

אורי יצקר: וגם לכל שאר השותפים פה, החינוך, הרווחה, אני רואה פה הרבה שותפים שבעצם כולנו אוחזים ידיים להחזיק את הצונאמי הנפשי הזה שעובר על כולנו.

אורי יצקר: חשוב לי ככה להגיד איזושהי מילה, כי גם הילדים שבאמת התקשרו ל-1201 ובאמת עזרתם והצלחתם, והם מגיעים למערכת שלנו, הם מגיעים לחדרי מיון, חלקם אולי שלא התקשרו וכן פגעו בעצמם ושוכבים בטיפול נמרץ במחלקות ילדים.

אורי יצקר: אני רוצה רגע לדבר על הילדים האלה שאנחנו רואים כיום בכל זמן נתון, עשרות ולפעמים מאות, אנחנו מעריכים מעל 1,000 ילדים בשנה, שאם יש להם מזל אנחנו מצליחים לאשפז אותם, כמו עכשיו כאן לידי שלוש נערות ששוכבות במסדרון, זה אם יש מזל.

אורי יצקר: אם אין מזל הילדים, ההורים והמשפחות הולכים הביתה במצבים ממש מסכני חיים שזה באמת כואב הלב.

אורי יצקר: באמת התוכנית הזאת שדיברו עליה היא תוכנית שהיא סופר חשובה בכל המישורים ובטח ככה אמרה חברת הכנסת סילמן וגם אתן בחינוך, מאוד חשובה המניעה הראשונית והשניונית.

אורי יצקר: אנחנו שמנו את הדגש על הצומת של מה שקורה לנו והולך ומחמיר בשנתיים האחרונות, אבל בטח בחודשים האחרונים, של אותם עשרות ומאות ילדים ובני נוער שחייבים עכשיו מענה דחוף.

אורי יצקר: אנחנו יודעים לתת אותו, זה יכול להיות אשפוז אבל זאת גם יכולה להיות התערבות דחופה כאן ועכשיו עם הילד, המשפחה והקהילה.

אורי יצקר: אנחנו חסרי אונים בגלל חוסר במשאבים ובכוח אדם ובגלל זה אנחנו כאיגוד שבנינו יחד עם אגף לבריאות הנפש, טל ברגמן ממשרד הבריאות ויחד בעצם עם כולכם, כי גם החינוך שותף בכל העשייה שלנו וגם ערן וכולם, אז אמרנו שקודם כל כרגע, ואנחנו שתמיד בעד מניעה ראשונית, קודם כל כרגע צריך להתייחס לצומת הקריטית הזאת של המרכזים הדחופים האלה, שבאמת זה מצפת בצפון עד באר שבע בדרום, בסך הכל 30 תקנים של פסיכיאטרים לילדים.

אורי יצקר: ודרך זה באים להתערבויות דחופות, גם אכילה, גם לאובדנות קשה, בעיקר כשדנים פה היום בנושאים של אובדנות, אז ממש מצבים מסכני חיים.

אורי יצקר: אני יכול להגיד לכם שבין המעל 100 ילדים שהיום צריכים את זה, חצי מהם שכבו בטיפול נמרץ אחרי ניסיון אובדני קשה.

אורי יצקר: לשמחתנו חלק גדול פנו לערן או למשרד החינוך ובאמת נמנע המעשה האובדני, אבל עכשיו חייבים לעשות איזושהי התערבות דחופה כי הדחפים עוד שם.

אורי יצקר: כל זה הדברים שכולנו מדברים עליהם והנתונים של כל העלייה בגורמי הסיכון של החוסן שדיברתם כאן, חוסר יציבות כללי, מדיה, רשתות חברתיות, הבידוד, הבדידות שדיברה ד"ר דניאלס קודם, כל הלחץ, חוסר השליטה והיחלשות של גורמי התמיכה, לא בגלל שהם נחלשים, הם מעולים.

אורי יצקר: כל מערכת החינוך שעושה חלק יותר וחלק פחות, וההורים שנמצאים עכשיו בעומס אדיר ברמה שאנחנו שוב שומעים הורים שאומרים 'איך לא ידענו?

אורי יצקר: איך לא ראינו'?

אורי יצקר: וכל התמיכה החברתית, כל זה יורד.

אורי יצקר: באמת ערן, אתם נמצאים שם חסונים וחזקים ובאמת מצילים כל יום חיים של אנשים ואנחנו באמת מסירים את הכובע וחשובה השותפות אתכם.

אורי יצקר: הצעד הבא, אנחנו מאוד מאוד מודאגים ממה שאנחנו רואים.

אורי יצקר: אז אנחנו באמת מחזקים, באמת ועדה יוצאת דופן, הוועדה ביקרה אותנו כאן, הגיעה לצפת לראשונה, באיגוד שלנו מכל מקום, כי אם נמצאים בכל מקום, שומעים, פוגשים, יורדים לעומק של הדברים, זה משהו שאנחנו מרגישים שלא היה.

אורי יצקר: אני רואה כאן את טל ברגמן שהצטרפה.

עידית סילמן: נכון, היא הצטרפה אלינו עכשיו בזום והיא תדבר מיד אחריך ואנחנו שמחים על זה.

אורי יצקר: אז אני אקצר ואני אתן לטל את הבמה שבאמת מובילה את התהליכים.

אורי יצקר: אז חשוב להגיד תודה לכולכם, תודה לערן ולהגיד שאנחנו כאיגוד רואים את העזרה הזאת ובסוף במקרים הקשים רוב הדברים הם לפתחנו וטיפולנו ובאמת החוד החנית של ההתערבות, ואנחנו יודעים לעשות את זה, בנינו את זה מקצועית, זה ההתערבויות הדחופות האלה שכאן ועכשיו, הילד עכשיו הגיע לחדר המיון, הילד עכשיו פנה לערן, זאת הזדמנות דרמטית וקריטית עם סכנת חיים, זה גם נכון לאכילה ולדברים נוספים, שתתחיל ההתערבות עכשיו.

אורי יצקר: עכשיו מיד התערבות אינטנסיבית של כמה חודשים, קצרה, שאנחנו יודעים לעשות אותה.

אורי יצקר: כבר יש מודלים כאלה כאן בצפת, בשלוותה, בתל השומר ובשניידר, שאנחנו יודעים לעשות את זה רק צריך לתת לנו את המשאבים.

אורי יצקר: כחלק מתוכנית לאומית מדהימה וחשובה שבאמת צריכה להגיע לתנועות הנוער, למערכת החינוך, למרפאות הראשוניות, אנחנו צועקים את צעקת השטח ואנחנו פרוסים בכל השטח, להציל עכשיו את הילדים שאין איך להציל אותם וזה באמת עצוב ואני לא אתחיל לספר פה, אבל עצוב מה שקורה.

עידית סילמן: ממש.

אורי יצקר: אז המון תודה ותודה על הדיון הכל כך חשוב הזה ותודה על השותפויות איתכם.

עידית סילמן: תודה, תודה רבה לכם והאמת שאתם עושים אחלה עבודה.

עידית סילמן: הגענו אליכם באופן אישי וזה היה מדהים, עבודה של הלב, באמת כל הכבוד, ממש, ממש.

עידית סילמן: טל ברגמן, משרד הבריאות, ברוכה הבאה.

עידית סילמן: אני יודעת שעלית אלינו לא בריאה, אבל היה חשוב לך לברך פה, בבקשה.

טל ברגמן: אז אני מתנצלת כי באמת לא נפלה עלי קורונה אבל נפל עלי איזה משהו פחות נחמד, מיגרנה, אז אני מתנצלת כי רציתי באמת לעלות לכל הדיון היום וגם התכוננתי לעלות אליו ולצערי היום בבוקר המיגרנה לא אפשרה לי.

טל ברגמן: אני רוצה לומר כמה דברים.

טל ברגמן: קודם כל תודה על הדיון הזה, הוא באמת דיון שאותי מאוד מאוד ריגש ולכן רציתי להשתתף בו באופן אישי.

טל ברגמן: אני רוצה לשבח את ערן, את כל הארגונים, אבל אני כן רוצה לתת פה שנייה דגש על ערן כי אני באמת חושבת שמדינת ישראל חבה לערן חוב עצום על כל תקופת הקורונה.

טל ברגמן: אני יכולה לומר שאם לא היה לי ארגון כמו ערן שפרוס כפי שהוא פרוס ומקצועי כפי שהוא מקצועי, לא הייתי מסוגלת לתת את הקו הראשון של המענה החירומי בקורונה.

טל ברגמן: משרד הבריאות גם עבד בשיתוף פעולה מלא עם ערן, אבל רק חשוב לי להסביר עד כמה שיתוף הפעולה הזה היה הדוק עם ד"ר שירי דניאלס ודוד קורן, שכל בוקר אני הייתי מקבלת מדוד קורן את הנתונים של כמה פניות היו ומה הפילוחים שלהם.

טל ברגמן: ואם היינו צריכים פילוחים קצת יותר מקצועיים לעומק, אז הם תמיד עמדו לרשותנו וכך יכולתי גם להמשיך ולנווט בשדה המאוד מורכב של מתן המענה בקורונה, שהוא מורכב גם היום, הוא רק לדעתי מתחיל היום ולכן תודה שיש את הארגונים האלה.

טל ברגמן: בכלל בריאות הנפש היא לא רק פועל יוצא של מוסדות וארגונים ודברים יותר מוסדרים, בריאות נפש זה משהו שמתחיל באמת ברמה הבסיסית ביותר של יחסי אנוש.

טל ברגמן: ובמקום הזה שקודם כל צריך איזושהי אוזן קשבת, גם אם האוזן הקשבת הזאת מגיעה ממתמודד, ברגע שהוא קשוב למצוקה של מישהו אחר זה עושה המון בראי המצב הנפשי.

טל ברגמן: כאשר למערכת שהיא ממוסדת והיא ממוקצעת, צריך להגיע מי שזה כבר לא מספיק לו.

טל ברגמן: אז אני באמת אומרת, בלי הארגונים האלה לא היינו יכולים.

טל ברגמן: אני חושבת שכל מה שדובר כאן, מה שהספקתי לשמוע בישיבה, הוא באמת בוער.

טל ברגמן: יש מצוקה גדולה מאוד ואם אני צריכה לשים את ה-money time אני אומר שאין ספק שאשפוזים זה חשוב, אין ספק שזה חשוב, אבל זה הקצה של הקצה והמטרה של כולנו זה למנוע מהמצוקה הנפשית להתעצם ולגדול למקום שבו נזקק אשפוז.

טל ברגמן: כלומר זה באמת צריך להיות מוצא אחרון ולשם כך אנחנו צריכים לחזק את הקהילה וחיזוק הקהילה זה לא רק במרפאות לבריאות הנפש, כמובן שזה חשוב, וקיצור התורים שזאת בעיה מספר אחת שלנו היום, ובהתמקצעות והרבה מאוד צרות צרורות שאנחנו מתמודדים איתם היום, גם בילדים ובנוער וגם בהפרעות אכילה, שהשיעורים של העלייה הם שיעורים בלתי נתפסים.

טל ברגמן: אגב, רוב מערכות בריאות הנפש בעולם מתמודדות עם זה ולא בהכרח יש כרגע פתרונות שאפשר לומר שהם פתרונות מצוינים ומוצלחים, כי לא עבר מספיק זמן כדי בכלל לראות.

טל ברגמן: אבל אני כן רוצה לומר שהקיום של קווים חמים וארגונים כמו ערן, נט"ל, סהר ובית חם, הם הבסיס של הבסיס ועל הבסיס הזה צריך להיאבק.

טל ברגמן: אני יכולה לומר שאני מהזווית שלי, מהמקום של אגף בריאות הנפש, אני כן זוכה לגיבוי על זה מלשכת השר.

טל ברגמן: אנחנו מנסים לבדוק כל דרך כדי להגדיל את התמיכות בגופים האלה.

טל ברגמן: לפעמים הולך לנו יותר, לפעמים הולך לנו פחות, אתם יודעים, זה לא רק סוגיה של משרד הבריאות, זה גם תלוי תקציב וסדרי עדיפויות אחרים שיש במדינה.

טל ברגמן: אבל אין ספק שהארגונים האלה הם פה, הם צריכים לגדול, הם צריכים להתעצם, הם עושים עבודת קודש ואנחנו פנינו רק לחזק אותם.

עידית סילמן: תודה רבה טל ברגמן.

עידית סילמן: נמצאת איתנו כאן חברת הכנסת מיכל רוזין, יושבת ראש סיעת מרצ שנכנסה זה עתה, והיא גם שותפה וחברה קרובה ובאמת אני חייבת לומר, גילוי נאות, כשישבנו בערב סגירת התקציב אז מיכל רוזין היא זאת שבאה אלי ואמרה לי 'תקשיבי עידית, לערן צריך עוד תקציב' והיא שותפה בדברים הטובים האלה, אז אשריה.

עידית סילמן: בבקשה מיכל.

מיכל רוזין: אני מתנצלת על האיחור, אני כמובן באתי בעיקר לשמוע מה מתקדם, כי אני מבינה שכרגע הדברים תקועים ולא מתקדמים.

מיכל רוזין: אני שמעתי את סוף דבריה של טל ככה מתוך הערפל, זה כנראה זה היה מאוד סמלי איך שהיא הופיעה עם האור מאחוריה.

מיכל רוזין: אני מבינה שעדיין לא נפתרו הנושאים החשובים שעל הפרק.

מיכל רוזין: אני רציתי לשמוע מה נפתר בתקופה של הקורונה לגבי ההוצאות וההחזרים, וגם קדימה.

מיכל רוזין: בסופו של דבר המדינה החליטה שהיא מפרידה חלק גדול מהשירותים, שאני בתפיסת עולמי הסוציאל-דמוקרטית מאמינה שהמדינה צריכה לקחת בהם חלק.

מיכל רוזין: נושא העזרה הנפשית קיבל ממדים משמעותיים מאוד בתקופת הקורונה.

מיכל רוזין: אולי בעצם, אני לא אוהבת שאומרים שפתאום אנשים גילו שיש בעיות נפשיות, זה פשוש שנחשפנו יותר, אפשר לומר.

מיכל רוזין: אם לפני זה אנשים התביישו או פחות סיפרו, או פחות פנו לעזרה, אז דווקא הקורונה אם משהו טוב יצא ממנה, זה שנכון שיותר ויותר אנשים פונים לבקש עזרה והעזרה חסרה, תיכף אני אגיד על זה משהו.

מיכל רוזין: אבל זה בעצם נתן סוג של לגיטימציה לאותם אנשים שאולי היו צריכים עזרה גם קודם, פשוט לדרוש את העזרה הזאת.

מיכל רוזין: וכמובן מצבי חרדה, מצבי קיצון, מצבי חירום מייצרים עלייה במצבים הנפשיים הקשים גם שכבר היו קודמים וגם כאלה שנוצרו.

מיכל רוזין: אני חושבת שאחד הדברים שאנחנו באמת חסרים בהם במדינה ישראל היום, זה עזרה נפשית.

מיכל רוזין: אננו רואים את הבעיה עם הפסיכולוגיה הציבורית, אנחנו רואים מחסור עצום, דרך אגב, גם בפסיכולוגיה הפרטית.

מיכל רוזין: אנשים מחכים חודשים כדי לשלם 2,000 שקלים על אינטייק, על אבחון, על פגישות ב-800 אלף שקלים שזה מטורף, באמת עלו המחירים, בתל אני מדברת, מאוד מאוד גבוהים ואין אנשי מקצוע.

מיכל רוזין: הם מלאים, הם מפוצצים, זה לפתחנו, לפתחה של המדינה, בוודאי הפסיכולוגים הציבוריים, אבל בכלל.

מיכל רוזין: ערן נותנים את הסיוע הנפשי ואני כמי שעם דויד, א' אני מכירה את דוד הרבה מאוד שנים, הרבה לפני שגם עסקי בתחומים האלה ובוודאי אחרי שהייתי מנכ"לית ארגון מרכזי הסיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית, יש חיבור פה במתן עזרה הראשונית הזאת, המיידית, ה-SOS.

מיכל רוזין: ויש כאלה ששנינו יודעים שהן מתקשרות ומתקשרים שוב ושוב, כי זה המקום שבו הם מקבלים את התמיכה ואת הסיוע, וראינו מה קרה כשהם מתקשרים למשטרה.

מיכל רוזין: תקווה סבן זכרה לברכה, כי שם היא לא קיבלה את הסיוע הנדרש.

מיכל רוזין: ולכן ערן זה אחד המקומות, אולי היחידים במדינת ישראל, שאפשר לקבל שם את העזרה המיידית, את הסיוע ולפעמים כל מה שצריך זה את האוזן הקשבת וזה מה שהם נותנים.

מיכל רוזין: המדינה צריכה אם לא להלאים אתכם, אז לפחות לממן אתכם באופן מלא, ברור, בלי הצגות, בלי משיכות זמן.

מיכל רוזין: באמת אני מתנצלת שוב על האיחור, אבל אני הייתי רוצה לשמוע איפה זה עומד מבחינה תקציבית כי שם זה תוקע.

מיכל רוזין: כולם חושבים שערן ארגון מצוין, נדרש, אין מישהו שעושה את העבודה הזאת, אין לו תחרות בתחום ולכן השאלה מה קורה הלאה.

מיכל רוזין: תודה.

דוד קורן: א' תודה מיכל, מיכל באמת שותפה ובכלל אני חייב לומר שיש לנו בבית הזה לא מעט שותפים, שותפות בעיקר, מכל הקשר הפוליטית.

דוד קורן: אני יכול להגיד שג'ומס שהוא השותף שלנו שהיה חבר כנסת ושר אמר לי פעם באחד הדיונים פה שהבעיה שלנו שאף אחד לא מנגד, זאת אומרת שאין נגד מי להילחם כי כולם בעד.

דוד קורן: לגופו של עניין, התקציב שאנחנו זקוקים לו, אנחנו בעצם בכל תחילת שנה לא יודעים כמה נקבל ואני יכול להגיד שהעובדה עידית שאת העברת לנו את הסכום הנוסף, היא מרגיעה אותנו בחודשים הקרובים, אבל הפתרון הזה צריך לבוא ובאמת מדובר בכסף כיס.

דוד קורן: אנחנו זקוקים לסדר גודל של 6 מיליון שקל בשנה, לא יותר.

דוד קורן: ערן מגייסת את כל היתר הסכומים ונכון להיום חסרים לנו סדר גודל של 4 אנשי מקצוע, כי שאיש מקצוע שמלווה 140 מתנדבים, זה פשוט לא סביר כי מתנדב מסיים משמרת וכמו שהוא נתן, הוא זקוק לאוזן, הוא זקוק לתמיכה, הוא זקוק לאיש מקצוע.

דוד קורן: כי ההבדל הוא בין מתנדב שמקבל החזקה למתנדב שלא מקבל הוא הבדל של שנים.

דוד קורן: זאת אומרת, המתנדב שאנחנו לא נגיע אליו ירד, הוא יעלם.

דוד קורן: השקענו בו 800 או, סדר גודל אדיר של שעות הדרכה, ואם אנחנו נשקיע בחזרה את מה שהוא זקוק לו מבחינה מקצועית, הוא לא יהיה איתנו.

דוד קורן: זה בעצם מה שאנחנו זקוקים ואיך אומרים?

דוד קורן: על זה בוכה הנביא וכבר לצערי שנים משרד הבריאות מבין את הצורך, לא נמצא הפתרון.

דוד קורן: אני חייב לומר שהאחרון בכנסת הקודמת, דוד ביטן ניסה להיכנס ולפתור, ולא, הבעיה לא נפתרה.

עידית סילמן: אז אין ספק שאנחנו נצטרך לראות איך פותרים את העניין.

עידית סילמן: אתם בטח לא יכולים להיות מושתתים על לא תקציב קואליציוני כזה או אחר, ולא תקציב לא ידוע מראש.

עידית סילמן: אני חושבת שהפעילות כפי שהוצגה כאן, בכלל הדוח השלם שהם הציגו היום, מראה את כמות העלייה בפניות, כומת המקצועיות, הפיתוח של הארגון באמת למענה גם בוואטסאפ, גם במדינות מחוץ לארץ שבעצם נותנות מענה כשכאן כולם ישנים.

עידית סילמן: אז באמת זה אחד הכלים החשובים, אנחנו רואים יום-יום את הצלת החיים שנעשית בערן ועל כך תודה.

דוד קורן: אגב, לפני שלוש שנים הקמנו קו דומה עבור מדינה אחרת, במקרה אוקראינה.

דוד קורן: המתנדבים שהכשרנו שם פנו אלי לפני יומיים ואיך אומרים?

דוד קורן: אנחנו מכאן מחזקים אותם, אבל סתם זאת דוגמה שהופכת להיות, וזה קו שהוא מאוד פעיל עד היום.

דוד קורן: אנחנו עוקבים מרחוק, אבל הקמנו את השירות שלהם לפני שלוש שנים.

עידית סילמן: הבנתי, יפה, טוב.

עידית סילמן: אנחנו נעבור רגע למשרד הרווחה והביטחון החברתי.

עידית סילמן: טל אדיב נמצאת איתנו?

עידית סילמן: מנהלת מחלקת הפסיכיאטריה.

עידית סילמן: בבקשה.

טל אדיב: כן שלום, רק תחדדי לי על מה - - -

עידית סילמן: אנחנו דווקא שאלנו את המקומות שלכם, התוכניות של משרד הרווחה והביטחון החברתי בתחום הזה של המענה הנפשי הראשוני.

עידית סילמן: זאת אומרת, באמת ערן הציגו לנו כאן את הנתונים שלהם, את המענה שלהם הראשוני, שבאמת מכסה עיקר נרחב של הפניות.

עידית סילמן: השאלה מה קורה אצלכם בתוך המקומות של הרווחה, מי נותן את זה?

עידית סילמן: איך?

עידית סילמן: כמה?

עידית סילמן: ומה הקשר שלכם עם ערן באמת?

טל אדיב: אוקיי, אז אני אתחיל רגע מהסוף.

טל אדיב: לגבי המענה הראשוני אני פחות המענה, אבל אני אבדוק את זה ואנחנו כמובן נחזיר תשובה.

טל אדיב: אני מובילה מטעם המשרד את התוכנית הלאומית בשיתוף של משרד הבריאות ומשרד החינוך, אז אני בפרטים של כל האתגר הגדול והמשותף הזה.

טל אדיב: ספציפית לגבי ערן, אני תיאמתי פגישה ונפגשתי עם שירי דניאלס ממש לפני יומיים, כדי להמשיך ולפתח שיתופי פעולה.

טל אדיב: לגבי התוכנית הגדולה, שמעתי את מה שאמרת בהתחלה לגבי הרצף ולגבי המענה ברמת הקהילה, שאני חייבת לומר שהושקעה המון המון מחשבה והבנה לגבי המסננת של הילדים, זאת אומרת באמת להתחיל מכמה שיותר רחב והקצה, קצה הקרחון זה המענה בבתי החולים.

טל אדיב: אני מבינה שאנחנו עוד נציג את התוכנית גם בפניכם בהמשך.

עידית סילמן: כן, צריך לומר שאנחנו יחד עם ד"ר שגית ארבל ינון בקשר, מתוך משרד הרווחה והביטחון החברתי, גם על התוכנית וגם על מענים ראשוניים.

עידית סילמן: תודה רבה טל.

עידית סילמן: ממשרד העלייה והקליטה נמצאת איתנו נטלי, עובדת סוציאלית מחוזית משירות הרווחה.

נטלי קפוליאנסקי: כן, שלום.

נטלי קפוליאנסקי: אנחנו במשרד הקליטה גם בעצם עדים לעלייה במספר הפניות בתחום הרגשי והנפשי.

נטלי קפוליאנסקי: הקמנו לפני שנה מוקד לסיוע נפשי טלפוני עם מרכז משאבים, כאשר במרכז הזה פועלים אנשי מקצוע והם עונים לשיחות מהשעה 16:00 עד השעה 21:00 כל יום בימי חול.

נטלי קפוליאנסקי: אין לנו עדיין מספר פניות כמו שבאמת מדווחים מערן, אבל זה די תלוי פרסום.

נטלי קפוליאנסקי: זאת אומרת, בזמנים שאנחנו מעלים את הפרסום מיד עולה מספר הפניות ואנחנו מנסים מאוד לטפל גם בנושא הפרסום כרגע.

נטלי קפוליאנסקי: מה שבעצם מאוד חשוב לאוכלוסייה שלנו זה השפות, אם אתם מדברים על מחסור באנשי מקצוע בכללי, אז המחסור באנשי מקצוע דוברי שפות הוא עוד יותר גדול.

נטלי קפוליאנסקי: הפונים שלנו שאנחנו מפנים אותם למערכת בריאות הנפש בכל גיל, גם ילדים וגם מבוגרים, מחכים חודשים ולפעמים יותר מחצי שנה.

נטלי קפוליאנסקי: יש באמת מחסור מאוד מאוד גדול, וגם אם אנחנו עושים את האיתור ואנחנו מאוד משתדלים לעשות איתור גם במצבים הקריטיים האנשים מחכים.

נטלי קפוליאנסקי: אנחנו בחינתנו העברנו הכשרה של שומרי סף לכל העובדים שלנו שהם מקבלים קהל.

נטלי קפוליאנסקי: העברנו את זה אפילו פעמיים, חידשנו את זה לאחרונה.

נטלי קפוליאנסקי: אנחנו כרגע עובדים גם על תוכנית ארצית למניעת אובדנות לילדים ולנוער, זה עדיין בעבודה, אבל באמת המחסור הקריטי זה מחסור באנשי מקצוע.

נטלי קפוליאנסקי: זאת אומרת, גם אנחנו מאתרים, גם אנחנו יודעים מי זקוק לסיוע - - -

עידית סילמן: רגע, יש לי שאלה.

עידית סילמן: מה ההקשר שלכם עם ערן?

עידית סילמן: אם יש לכם כזה?

נטלי קפוליאנסקי: לא, עם ערן אין לנו.

נטלי קפוליאנסקי: אנחנו מוסרים לפונים שלנו שיש גוף כזה והם יכולים לפנות, אנחנו גם מוסרים שיש לנו את קו הסיוע שאנחנו מפעילים.

עידית סילמן: אני רק אגיד בהקשר הזה שאני חושבת שאתם יושבים על צומת מאוד חשובה ומרכזית, דווקא אל מול עולים, אל מול אנשים שבאמת יש להם התמודדויות מאוד מאוד גדולות גם ככה וסביר להניח שהמציאות וההתמודדות גם הנפשית, היא לא קלה ולא פשוטה.

עידית סילמן: אני לא חושבת שאתם צריכים להתעסק בלבנות תוכניות, יש תוכניות שקיימות היום ונמצאות, גם קווים מסוימים, גם מענה טלפוני מסוים.

עידית סילמן: אני חושבת שאולי כדאי שהמשרד ינסה לתכלל את פעילותו עם שאר התוכניות למניעת אובדנות שקיימות, עם כל התוכניות הרחבות, להיכנס לתוך התוכנית המתכללת הזאת.

נטלי קפוליאנסקי: אנחנו נמצאים בפנים, כן.

עידית סילמן: אוקיי, אז זה בסדר גמור.

עידית סילמן: כן דוד קורן.

דוד קורן: אני רציתי להתייחס.

דוד קורן: נקבעה לי פגישה עם הגברת פנינה תמנו-שטה שרת הקליטה בנושא הזה, כי אנחנו הצענו להפעיל את השירות הזה לעולים.

דוד קורן: יש לנו שירות לעולים היום, אבל אני חושב שההיגיון הוא לאחד את שני השירותים האלה תחת ערן.

דוד קורן: אנחנו הצענו איזושהי תוכנית כזאת, כי נדמה לי שהפניות שאנחנו מקבלים היום היה נכון לעשות את זה ביחד וזאת בעצם ההצעה שאנחנו הולכים להגיש לשרת הקליטה, כי נדמה לי שנכון לעשות את זה יחד.

עידית סילמן: אוקיי, בסדר גמור.

עידית סילמן: יש לנו את מועצת התלמידים והנוער הארצית, ארבל נמצאת איתנו?

ארבל גלברט: כן שלום, אני ארבל גלברט.

עידית סילמן: ארבל בת כמה את?

עידית סילמן: באיזה כיתה את ומאיפה?

ארבל גלברט: אני בת 17 בכיתה יא'.

עידית סילמן: איפה?

עידית סילמן: באיזה בית ספר?

ארבל גלברט: בבית ספר ליאו בק בחיפה.

עידית סילמן: יפה.

עידית סילמן: בית ספר ליאו בק, אני הדרכתי את ליאו בק בטיולים השנתיים שלהם כשהייתי מדריכה בחברה להגנת הטבע.

עידית סילמן: זה היה אתגר, כי ליאו בק היו חבר'ה מאתגרים, חכמים, מביני עניין, שואלי שאלות וגם רצים בכל העליות והמורדות לפני המדריכה, היו משאירים לי אבק.

עידית סילמן: והם היו יוצאים לטיולים של שבוע, ראשון עד חמישי - -

קריאה: מדובר על לפני חמש שנים.

עידית סילמן: אני לא יודעת מה הם עושים היום, אם יש להם כזה נודד שליאו בק תמיד עושים, אבל אז זה היה.

עידית סילמן: יש לכם כזה נודד?

ארבל גלברט: יש הרבה טיולים ארוכים בליאו בק.

עידית סילמן: כן.

עידית סילמן: נודד של חמישה ימים, הייתי מגיעה, אבל אחלה, אין עליכם.

עידית סילמן: כן ליאו בק חיפה, בבקשה ארבל.

ארבל גלברט: את האמת שאני רוצה להתייחס יותר לתחום של העזרה הראשונית שעלה פה הרבה שילוב של מערכת החינוך והכנה של הצוותים החינוכיים וגם של קווי הסיוע, שקווי הסיוע הם באמת מדהימים והם מצילים באמת הרבה מאוד אנשים, אבל משהו שמאוד בולט אצל בני נוער, זה שהם לא נוטים לשתף בן אדם זר, בן אדם שהם לא מכירים ובטח שלא מבוגרים.

ארבל גלברט: אנחנו בדרך כלל, אם יש לנו איזשהו קושי נפשי כזה או אחר, דנים על זה עם חברים שלנו או אנשים שאנחנו מרגישים בטוחים איתם וקרובים אליהם.

ארבל גלברט: אני חושבת שמשהו שכן אפשר להכניס לתוך מערכת החינוך יותר, זה לאו דווקא רק הכנה של הצוותים החינוכיים, שזה דבר שצריך לקרות כי אנחנו, הנוער, מרגישים בחוסר, אלא איזשהו תדרוך לזיהוי של מצוקה נפשית ראשונית של חבר לחבר, שזה משהו שמאוד מאוד חסר.

ארבל גלברט: אני יכולה להגיד שיש נוער שלא יודע לזהות על עצמו שהוא חווה את המצוקה הנפשית, שזה השלב אחד מהגרועים שאפשר במצוקה נפשית, כי להיות במצוקה ולא להבין או לקבל את העובדה שאתה במצוקה, זה סבל נוראי ובלבול רציני.

ארבל גלברט: גם לדעת שחבר שלך נמצא במצב לא טוב, אבל לא להבין למה כי אין לך שום ידע או כלים לעזור לו עם המצוקה הנפשית שלו.

ארבל גלברט: זה משהו בלתי נמנע, חייב להיות איזשהו סיוע ראשוני למנוע את ההגעה למצב הקיצון שעמותת ערן בדוח שלהם, מספר הפניות בנושא אובדנות שזה מצב קיצון הוא עצום והוא גדול משמעותית משנים קודמות.

ארבל גלברט: צריך מראש למנוע את ההגעה לסיטואציה של מצב הקיצון.

עידית סילמן: ארבל יש לי שאלה, במסגרות שאת משתתפת בהן, הבלתי פורמליות, הפורמליות, האם דיברנו אתכם על הנושא הזה אי פעם?

עידית סילמן: עשו לכם שיעור שהוא יועד רק לזה?

עידית סילמן: או כמה שיעורים כאלה שיועדו רק לתחום הזה?

ארבל גלברט: אני יכולה להגיד שבמסגרת הבית ספרית לא שאני חוויתי, יכול להיות שבמקומות אחרים, אבל זה מאוד מאוד נזיל ונדיר.

ארבל גלברט: ובמסגרות החינוך הבלתי פורמאליות כן זה מוזכר מדי פעם, אבל גם מאוד בצורה של לתת תחושה של 'בנו, הזכרנו' ושם זה נגמר.

ארבל גלברט: אף אחד לא נוגע ולא אומר את השם של הדברים.

ארבל גלברט: הם לא באים ואומרים דיכאון, לא באים ואומרים חרדה או אובדנות, באים ומספרים הכל מסביב ולא באים עם התכלס.

ארבל גלברט: חייב לגעת בקושי האמיתי ורוב, אם לא כל הנוער, גם המדווח וגם הלא מדווח, נמצא כרגע בקושי נפשי רציני והם צועקים לעזרה ופשוט לא יודעים לתווך את זה כמו שצריך כדי שגם ישמעו.

ארבל גלברט: אז צריך להיות יותר מקום שאפשר לפנות אליו וגם ינגיש את העזרה ולא רק יבוא ממקום של להגיד 'הנה יש עזרה', אבל בני נוער לא פשוט יבואו וישתפו את הקושי שהם חווים.

ארבל גלברט: הם צריכים בן אדם שיהיה שם, שהם ירגישו אליו איזשהו חיבור.

ארבל גלברט: ואין גם מספיק מקומות לאן לפנות, עמותת ערן עמותה מדהימה, השיחות שלהם באמת מדהימות, אבל יש חוסר בכוח אדם.

ארבל גלברט: בתקופת הקורונה כשחברים שלי ואני פתחנו את האתר של עמותת ערן להסתכל, היה אפשר לפנות פעם ביום, לא כי הם לא רוצים לעזור, כי אין כוח אדם ויש הרבה מדי פניות.

ארבל גלברט: זה קושי רב שעולה.

ארבל גלברט: מעבר לזה שכל השיח סביב קשיים נפשיים הוא מאוד דל, הוא גם מאוד לא ממוקד.

ארבל גלברט: צוותים חינוכיים לא תמיד מודעים למה זה קושי נפשי, מבוגרים והורים ולא מודעים למה זה קושי נפשי וצריך להיות איזשהו תדרוך והסבר אמיתי על קשיים נפשיים שנוער יכול לחוות, ולאו דווקא רק במצב קיצון, אלא יכול להיות משהו שהוא לא קיצוני אבל הוא מקשה על תפקוד של ילד, כמו התקפי חרדה, או מצבי רוח משתנים.

ארבל גלברט: הורים לא מודעים לזה, ככה שאין בכלל הפנייה לטיפול או הנגשה של טיפול וזה משהו שאפשר, נטו בזה שמישהו אחר ידע ויהיה שם לדבר איתך על זה, לעזור בלי להגיע למצב של אשפוז או טיפול עם פסיכולוג וכל התחום הזה.

עידית סילמן: תודה ארבל.

עידית סילמן: אני חושבת שארבל אמרה את מה שאמרנו פה לפני כן בצורה די ברורה.

עידית סילמן: ארבל, כמה אתם במועצת התלמידים הארצית?

עידית סילמן: כמה נציגים אתם?

ארבל גלברט: אני לא זוכרת בדיוק את המספר, אבל אני חושבת שסביבות 40-60.

עידית סילמן: אוקיי.

עידית סילמן: צריך לחשוב על להביא את הנציגים של מועצת התלמידים הארצית לכאן לכנסת ולעשות איזשהו דיון איתם יחד על נושא הבדידות, הבושה, הסטיגמה, מה התלמידים היו רוצים לראות בבית הספר או במסגרות החינוכיות הפורמליות והבלתי פורמליות.

עידית סילמן: אז ארבל אנחנו נהיה איתכם בקשר ונזמין אתכם למפגש פה, שולחן עגול בכנסת, את מועצת התלמידים הארצית.

עידית סילמן: ומי שאולי באמת אחראי ואתם חושבים שיכול להיות רלוונטי מטעמכם לנושאים האלה.

עידית סילמן: אני חושבת שהקול שלכם של התלמידים הוא קול חשוב.

עידית סילמן: אני חושבת שאת אמרת כאן דברים, והיא תלמידת יא' ונמצאת באחד מבתי הספר, צריך לומר המובילים.

עידית סילמן: באמת אחד מבתי הספר שהם באמת גאווה גדולה גם ברמה החינוכית, הלימודית ועוד הרבה דברים אחרים.

קריאה: המצוקה לא פוסחת עליו.

עידית סילמן: וזה לא פוסח על אף אחד ואנחנו כן מצפים לראות שהתלמידים - - -

יוכי סימן טוב: אנחנו מנסים לנרמל את המצוקה ולהגיד שלכולם יש בעיות וזה חלק מהבעיה שאנשים חושבים שאם אני תלמידה טובה או אני תלמיד טוב - - -

עידית סילמן: לא, לא, זה לא עניין של תלמידה טובה.

עידית סילמן: אני אומרת, גם בית ספר שהוא בית ספר גדול ובית ספר שהוא לא נמצא בפריפריה - - -

יוכי סימן טוב: לא, אני יודעת, אני יועצת חינוכית במקצועי, הייתי 24 שנים בבתי ספר.

עידית סילמן: והוא לא נמצא באיזשהו מקום שאולי פסחו עליו בתוכניות.

עידית סילמן: אני בטוחה שארבל נמצאת בתוך בית ספר שהתוכניות החינוכיות בו הן סדורות ועדיין אם יש תחושה של תלמידה שמבטאת את תחושות התלמידים ככאלה, והמקום הזה לשיח בין התלמידים בבתי הספר, היכולת שלהם לזהות בין החברים והיא אומרת 'אני נמצאת בתוך קבוצת חברים שכולם מתמודדים בצורה כזאת או אחרת, אני רואה אותם סביבי ואנחנו רוצים את המקום הזה, את העזרה, את הסיוע'.

עידית סילמן: אני חושבת שזה הזמן להרים את הכפפה ולאפשר לתלמידים האלה חוסן נפשי.

עידית סילמן: העתיד של מדינת ישראל תלוי בהם ובחוסן הנפשי שלהם.

עידית סילמן: אז זה מה שחשוב.

עידית סילמן: נמצאת איתנו "סהר" סיוע והקשבה ברשת, יעל לוי המנכ"לית.

יעל לוי: אז תודה.

יעל לוי: בוקר טוב לכולם, תודה לך עידית על העיסוק בנושא החשוב הזה של עזרה נפשית בימי קורונה.

יעל לוי: אני רק אגיד שעמותת סהר נותנת סיוע נפשי כבר 20 שנה באונליין, באמצעים דיגיטליים.

יעל לוי: יש לנו קווים חמים בעברית ובערבית, יש לנו אתר שמלא בתוכן, במאמרים והפנייה לגורמי סיוע.

יעל לוי: רק אתמול בלילה הייתה לי שיחה מרגשת מאוד מבחור שפנה אלינו שהיה על סף אובדנות, שעכשיו ממש כותב ספר ושיתף, זה לא קורה הרבה אבל לפעמים אנשים פונים אלי ומשתפים שמאמר באתר שלנו הציל את החיים שלו.

יעל לוי: כלומר, לא רק הפנייה למוקד סיוע, אלא גם אנשים שקוראים תוכן לפעמים, זה יכול להיות משנה חיים ומציל חיים.

יעל לוי: מה שחשוב לי להגיד, זה שבעצם המצוקות הנפשיות שהמגיפה הביאה, זה מצוקות נסתרות.

יעל לוי: למה המצוקות נסתרות?

יעל לוי: כי הסובלים הם נסתרים, זה לא אלה שיוצאים להפגין, זה לא אלה שמפעילים לובי בכנסת.

יעל לוי: להיפך, זה אנשים שסובלים בשקט לבדם או במקרה הטוב פונים למוקדי הסיוע של סהר או של ערן.

יעל לוי: לצערי הרב ודיברנו על זה, וגם ארבל הזכירה את זה, יש עדיין בושה בלהיות חרד, בלהיות בדיכאון, בלהיות בודד.

יעל לוי: אנשים ייאבקו על מענקים, יאבקו על מצוקות כלכליות, אבל ישמרו בשקט לעצמם את המצוקות הנפשיות, כי זה עדיין סימן לבושה ולכן זה כל כך מסוכן.

יעל לוי: דווקא ארבל אמרה שהרבה פעמים לא יפנו לאנשים שהם לא מכירים, אבל אנחנו רואים בסהר שאנחנו נותנים מענה לכ-30 אלף פניות בשנה, שדווקא הרבה פעמים יותר קל ויותר נוח לשתף במצוקה אנשים שלא מכירים, דווקא אלה שמאחורי מסך.

יעל לוי: לא שומעים את הקול, יש חוסר שיפוטיות ובעצם יש שם הקשבה מלאה והרבה פעמים שם הרבה יותר קל לחשוף את הסודות ואת המצוקות הכי קשות שאנשים שומרים לעצמם.

יעל לוי: לכן הדיון הזה הוא כל כך חשוב, הוא מפנה את הזרקור התקשורתי והציבורי לחשיבות הסיוע הנפשי שקיים בכל הרבדים שהמגיפה הביאה איתה.

יעל לוי: אז כמו גם שיוכי הזכירה, צריך לנרמל את השיח על מצוקות נפשיות, לתת לנערה או לאדם מבוגר שחשבים מצוקה את התחושה שהמצוקה שלהם לגיטימית, שתמיד תמיד יהיה מי שיקשיב להם.

יעל לוי: התפקיד שלנו, וגם הזכרתם את זה פה, את הנושא של הכשרות לגורמי מקצוע, לשוטרים, זה לא רק לספק אוזן קשבת ולתת סיוע בסובלנות למצוקות הנפשיות, אלא גם להדריך גופים אחרים באמת בשביל שמקרים כאלה לא יחזרו.

יעל לוי: אני יכולה להגיד שאנחנו עובדים עם המשטרה בשיתוף פעולה מלא, אנחנו לצערי יותר מפעם ביום מדווחים למשטרה על אנשים שנמצאים בסכנת חיים או פגיעה באנשים חסרי ישע וקטינים.

יעל לוי: וקורה לפעמים ששוטרים מתקשרים אלינו לפני שהם דופקים בדלת, ואני יכולה להגיד, זה לא קורה הרבה אבל זה קורה שפתאום אנחנו כן מקבלים טלפון ואנחנו כן מדריכים אותם אפילו לפני הדפיקה הזאת בדלת והמילים הראשונות של מה שנקרא "first responders" הן קריטיות להצלת חיים ולכן ההכשרות שלנו, של גופים אחרים את האנשים שנמצאים בשטח ופוגשים את האנשים בזמן אמת ברגע הכי קריטי בחיים שלהם, שהמצוקה באמת נחשפת בפעם הראשונה, היא סופר חשובה ונורא חשוב להקצות לשם משאבים.

יעל לוי: לכן אנחנו זקוקים גם לקשב שלכם ולתמיכה של הוועדה בקידום הפעילות של ההסברה וההדרכה בקרב כל מי שנמצא במגע עם הציבור, שזה המשטרה, קופות החולים, מחלקות הרווחה ועוד.

יעל לוי: אני רוצה להגיד שאנחנו נותנים סיוע נפשי באמצעות מתנדבים שאנחנו מכשירים אותם הכשרה ארוכה.

יעל לוי: מוקדם מקוון שפועל בעצם רוב שעות היממה.

יעל לוי: אנחנו גם מנתרים הודעות מצוקה ברשת ונותנים סיוע בזמן אמת.

יעל לוי: אני רוצה רק להתייחס לארבע נקודות מהדוח השנתי שלנו ולתמצית הדוח, כי אלה באמת נתונים שנתנו פה על ידי עמותת ערן.

יעל לוי: גם אצלנו בעצם מספר הפניות לסיוע נפשי זינק ב-2021 ב-84%.

יעל לוי: ב-2021 נרשמו 460 מקרים של הצלת חיים, כלומר של הפעלת אותו נוהל חירום ששירי דיברה עליו, של בני נוער ומבוגרים שביקשו לשים קץ לחייהם.

יעל לוי: זאת לעומת 342 מקרים בשנה שעברה, כלומר עלייה מאוד משמעותית.

יעל לוי: ב-2021 הייתה עלייה של 137% בממוצע בתחושת הבדידות ביחס ל-2019, גם דובר על זה פה.

יעל לוי: עלייה בדיכאון ובעצבות קשה, אנחנו ראינו אצלנו עלייה של 15% ב-2021 לעומת 2020.

יעל לוי: עלייה במה שראינו בצורה מאוד מאוד בולטת מאז פרוץ המגיפה, זה עלייה דווקא של אנשים מהגילאים המבוגרים יותר, שפונים לעזרה בתקשורת בצ'ט.

יעל לוי: אם היו רגילים קודם אולי להרים טלפון, היום פתאום ראינו אותם הרבה יותר אצלנו, מה שלא היה בעבר.

יעל לוי: גילאים 50, גילאי 60 שהעזו לפנות לעזרה בפעם הראשונה באמצעים דיגיטליים בזמן סגרים, שלא יכלו להגיע למקומות אחרים, כן הצליחו לעזור אומץ ולמצוא את הדרך להיעזר והסתייע, וזה שינוי מבורך מבחינתנו.

יעל לוי: זהו, לסיכום אני רוצה להגיד שגם הנתונים שלנו וגם הנתונים שהוצגו פה שעמותת ערן מלמדים איתנו שגל החמישי אומנם אנחנו מרגישים הוא דועך, אבל אנחנו בעיצומו של צונאמי של מצוקות שמחייב היערכות של כולנו.

יעל לוי: היערכות לא רק שלנו העמותות שנמצאים בקו הראשון של מתן הסיוע, אלא של כל גורמי הטיפול שחלקם דיברו פה.

יעל לוי: אני רוצה שוב להגיד תודה לך עידית, וממש אני באופן אישי מרגישה שהמודעות מתחילה לחלחל, אנחנו רואים את זה, אנחנו מרגישים את זה.

יעל לוי: אני מאוד מקווה שהדיון הזה יביא איתו שינוי ויחזק את המודעות למגפה הנפשית שהתפתחה לצד הקורונה.

יעל לוי: זה חייב להיות פתרון כולל ועמותת סהר תעשה כל מה שהיא יכולה כדי לסייע בכל מה שצריך.

עידית סילמן: תודה.

עידית סילמן: אני רק רוצה לומר שבאמת אנחנו שמים את הדיונים בתחום הזה כל שבוע על סדר יומה של הוועדה.

עידית סילמן: אני שמחה שכתוצאה מזה גם לקחו המשרדים ובאמת פתחו את זה לתוכיות לאומיות חשובות ואנחנו נמשיך ונתעסק בזה.

עידית סילמן: אני כן רוצה, ד"ר תמר לביא, ראש תחום מחקר, נט"ל – נפגעי טראומה על רגע לאומי, שנמצאת איתנו גם בזום וכולם פה באמת הם שותפים יקרים, אז תודה לך יעל לוי.

עידית סילמן: ד"ר תמר לביא, בבקשה.

תמר לביא: כן תודה.

תמר לביא: קודם כל אני חייבת להצטרף לתודות לוועדה ולך ליו"ר הוועדה, על הזמן שמוקדש לדיון החשוב הזה.

תמר לביא: כמובן לעמותת ערן, לשירי ודוד שאני מכירה מקרוב את ההתמסרות והמקצועיות שלהם, ואני חושבת שבעיקר אמונה ותקווה שאפשר לעזור, כי אני חושבת שזה הבסיס בסוף לכל העבודה הזאת.

תמר לביא: אני חושבת שהדיון הזה גם מראה בסופו של דבר את הכוח של העמותה, בעיקר כשיש לה גיבוי מהמדינה.

תמר לביא: עמותת נט"ל היא עמותה שעוסקת בטיפול בטראומה על רקע לאומי.

תמר לביא: זה בעצם אספק מאוד ספציפי בבריאות הנפש, כמובן שהוא קשור גם באובדנות וגם במצוקות נוספות.

מיכל רוזין: את יכולה להגיד משהו?

מיכל רוזין: איך זה מתכתב עכשיו עם התוכנית החדשה של משרד הביטחון והתוספת התקציבית?

מיכל רוזין: א' האם אתם נהנים מהתוספת התקציבית הזאת?

מיכל רוזין: איך זה מתכתב?

מיכל רוזין: האם אתם עוקבים אחרי זה?

מיכל רוזין: אתם שותפים לתוכנית הזאת?

תמר לביא: אנחנו עוקבים מקרוב, בוודאי.

תמר לביא: נהנים - - -

מיכל רוזין: אבל לא שותפים?

תמר לביא: ברמות כאלה ואחרות.

תמר לביא: משרד הביטחון פנה אלינו ופתחנו קו סיוע של משרד הביטחון.

תמר לביא: אני אמשיך רגע בכל זאת בקו של הוועדה הזאת, אני כן אתייחס.

תמר לביא: נט"ל עוסקת בכמה רבדים בעשייה שלה, גם מניעה, בתוך זה יש לנו גם קו סיוע, קו סיוע כללי.

תמר לביא: שוב, הוא ספציפי לפוסט טראומה על רקע לאומי.

תמר לביא: גם קו הסיוע, ותודה על ההערה שפתחנו יחד או עבור משרד הביטחון.

תמר לביא: אנחנו עוסקים בהכשרות וגם בטיפול.

תמר לביא: אנחנו גם רואים עלייה כמו שדיווחו פה כולם, מטאורית, בפניות בשנתיים האחרונות.

תמר לביא: אצלנו אין ירידה בכלל, ב-2020 הייתה עלייה של 140%, ואת 2021 סיימנו עם עלייה של 180% בפניות לקבלת טיפול.

תמר לביא: חשוב לציין שהעלייה היא לא רק בפניות, אלא היא גם בעוצמה.

תמר לביא: כלומר, אנחנו מתעסקים עם אוכלוסייה שהיא כנראה פגיעה מראש, שחווה איזושהי מצוקה עוד לפני הקורונה ויש לנו 200% של עלייה בפניות ובהפניות ובמעקבים לטיפול הפסיכיאטרי שאנחנו מעניקים בנט"ל.

תמר לביא: זאת אומרת שמשהו במורכבות פה עולה לצד גם השכיחות הגדולה.

תמר לביא: בתחום החוסן אני אגיד שיש לנו תוכניות לילדים, לנוער, אנחנו מעבירים אותן בבתי ספר, בפנימיות, תנועות נוער.

תמר לביא: אנחנו בתיכונים מכשירים למעשה, ואני מתייחסת פה ארבל גם לדברים שלך, בתיכונים אנחנו למעשה מכשירים את בני הנוער להיות שגרירי חוסן.

תמר לביא: זאת אומרת שהם מקבלים את הכלים לעזור לחבריהם, בדיוק מתוך התפיסה שארבל דיברה עליה.

תמר לביא: ובדרך הזאת אנחנו גם מגיעים אליהם, כלומר זו עבודה שהיא גם ישירה וגם עקיפה בו זמנית.

תמר לביא: יש לנו כמובן גם הכשרות מורים, אבל אני חושבת שחשוב להגיד איזושהי נקודה.

תמר לביא: כשהעלייה בשכיחות של המצוקה היא כל כך גבוהה, כל האוכלוסיות שדיברנו עליהם פה כשומרי סף, אם זה מורים, אם זה עובדי רווחה, אם זה מגישי עזרה ראשונה, הם לא רק שומרי סף, הם גם בתוך המעגל של הנפגעים שהולך ומתרחב.

תמר לביא: לכן חלק מהתוכניות, או התוכניות צריכות דקה לפני שמתייחסים אליהם כשומרים סף ומבקשים מהם עוד להכיל את המצוקות של האחרים, חייבים להתייחס גם אליהם.

תמר לביא: אני חושבת שגם עובדים סוציאליים, בנט"ל הייתה לנו תוכנית, הגענו ל-50 לשכות רווחה, גם המורים, הם חשופים מאוד מאוד בשנתיים האחרונות.

תמר לביא: לא רק שהם חשופים, הם נדרשים לעבוד בתנאים שהם כמעט, אני אומרת את זה כאמא, כמעט בלתי אפשריים, בתוך אי הוודאות הזאת, והם צריכים שאנחנו נחזיק אותם כדי שהם יוכלו להחזיק את הילדים שלנו.

תמר לביא: אני חושב אולי לא מקרי, ובזה אני אסיים, שבתוך כל המצוקה גם בשנתיים האחרונות אנחנו בהחלט רואים גם את המצוקה וגם את המחאה של נכי צה"ל.

תמר לביא: חשוב להגיד, טראומה לאומית זה לא רק נכי צה"ל, יש גם אזרחים שהם נפגעי פעולות טרור, הרבה במערב הנגב שאנחנו עובדים איתם ואנחנו בהחלט רואים את ההצטברות של המצוקות אחת על השנייה ואת ההתמודדות איתן.

עידית סילמן: תודה רבה.

עידית סילמן: אנחנו כן נסכם ונגיד כמה מילים, אני אשמח לשמוע מכם, גם שירי דניאלס וגם דוד קורן, למה ששמעתם כאן וההתייחסות שלכם קדימה.

עידית סילמן: אנחנו באמת נהיה מחויבים גם לפעול למען תקצוב שלם של הדבר הזה וגם בתוך התוכנית הגדולה הלאומית הזאת של 920 מיליון שקלים, אני חושבת שחשוב לראות בערן כשותפים מרכזיים בתוך הדבר הזה ולהכליל אותם שם.

דוד קורן: מה שאני יכול להגיד זה שבעצם היכולת שלנו להחזיק, נקרא לזה, את חדר המיון לנפש, הקדמי, בעצם דורשת סוג של הסדרה תקציבית סבירה כמו שציינתי בתחילת הדברים וזה לא משהו כל כך מסובך.

דוד קורן: אני חייב לומר שאנחנו כבר מתגלגלים עם זה מספר שנים, לפחות שש שנים במשרד הבריאות ובמשרדים אחרים ואני חושב שמידת האחריות והשותפות שאנחנו מבקשים, היא בהחלט לא גדולה מדי ולא חורגת מתחום הסביר, סדר גודל של 6 מיליון שקלים בשנה, זה באמת לא הרבה להחזקה של חדר מיון קדמי לנפש.

דוד קורן: בצד הפעילות הזאת אנחנו כל הזמן עוסקים גם בהדרכות, גם בפעילות, הייתה פה מועצת תנועות הנוער, אנחנו מקיימים הדרכות בבתי ספר שהן מרתקות.

דוד קורן: אנחנו מקיימים הדרכות גם לאנשים בגיל השלישי.

עידית סילמן: אנחנו עשינו דיון בשבוע שעבר על מחסור במנות דם.

מיכל רוזין: זה חשוב ביותר, אבל זה משהו שלא קרה עד היום.

דוד קורן: טוב, קודם כל אנחנו נגיע.

דוד קורן: אני יכול להציע נוסח אחר, שבשעה זו מתקיימת התרמה חגיגית לערן בקומת הזה, מוזמנים להגיע.

דוד קורן: אבל אנחנו נבוא לתרום דם, בכיף.

דוד קורן: אז עידית, מיכל, זה בעצם הפנייה, הדרישה, הציפייה שלנו מכן.

דוד קורן: ברור לנו שהלב והנשמה שלכם נמצאים שם והאתגר הוא באמת הצלחת חיים, הוא באמת הצלחת חיים.

דוד קורן: אנחנו דיברנו במספרים, אנחנו בכל יום, בכל יום פיזית מורידים שלושה אנשים מהגג וזה שלושה אנשים שלא היו עוברים את היום לולא המעורבות שלנו וזה פשוט מספרים אדירים.

עידית סילמן: נכון.

מיכל רוזין: בעבר היה חוק ערן מונח על שולחן הכנסת.

מיכל רוזין: מה היה גורלו?

דוד קורן: השולחן עדיין שם.

מיכל רוזין: אבל היושבות לשולחן התחלפו.

מיכל רוזין: אני חושבת שנכון להגיש, יכול להיות שהדרך הנכונה זה להגיש את ההצעה הזאת למרות שהיינו רוצות שהממשלה תעשה את זה בלי הצעת חוק.

מיכל רוזין: יכול להיות שנכון להגיש את הצעת החוק הזאת ולראות.

מיכל רוזין: נכון שהצעת חוק פרטית היא רק עד 5 מיליון, אבל בואו נתחיל מה שנקרא.

מיכל רוזין: ולכן צריך לפתור את הדבר הזה.

עידית סילמן: אנחנו נבדוק את זה מבחינת הוועדה ואולי באמת תצטרף הצעת חוק ממשלתית לזה ואז יהיו תקציבים גדולים יותר.

עידית סילמן: אבל באמת בתוך התוכנית המתכללת הזאת, אמרנו 920 מיליון שקלים שמים עכשיו לתוכנית מתכללת בתחום בריאות הנפש של החינוך, בריאות ורווחה.

מיכל רוזין: שכל הכבוד למשרד הבריאות, פעם ראשונה שם את בריאות הנפש בפרונט.

עידית סילמן: ואין שום סיבה לא להכניס את ערן לתוך הפול של התוכנית הזאת, של החלטת הממשלה שהיא חמש שנתית קדימה ומסתכלת באמת בראיה מאוד מאוד רחבה.

מיכל רוזין: אני חושבת שהסיפור פה, אם אני מבינה נכונה, זה בעיקר פרוצדורלית.

מיכל רוזין: הרי רצון טוב יש גם במשרד הבריאות וגם פה בכנסת.

דוד קורן: היה כבר מישהו שאמר 'אל תכניסו אותי לפרוצדורה' והוא כבר לא פה, אבל כן זאת פרוצדורה ואני חושב שעידית, זה משהו שאפשר לפתור אותו.

מיכל רוזין: יש פה נציג של האוצר?

מיכל רוזין: כי אני חושבת שצריך להבין מהאוצר וזה אפילו לא משרד הבריאות, צריך להבין מהאוצר מה האופציות, איך אפשר לפתור את הסוגייה.

מיכל רוזין: אם רוצים כולם לקדם את הנושא ורוצים להעביר תקציב, צריך לפתור את העניין הזה.

דוד קורן: בגדול יש שלוש אופציות, כבר עברנו על שלושתן ואיך אומרים?

דוד קורן: פשוט צריך להחליט שמבצעים את זה.

דוד קורן: אני חושב שיש פה שעת כושר, שעת רצון.

עידית סילמן: בסדר גמור, תודה רבה.

עידית סילמן: שירי דניאלס, בבקשה.

עידית סילמן: אנחנו נבדוק את זה.

שירי דניאלס: אני רוצה לומר לסיום שחלק גדול מכיר את הפעילות של ערן בקווים החמים, פחות מכירים את הפעילות שלנו בתחומי ההדרכה.

שירי דניאלס: אבל זה הזמן להציע לכל מי שמאזין ושומע, אנחנו כאן כדי לתת הדרכה, כדי לתת ייעוץ, כדי ללוות תלמידים, מורים, צוותי חינוך.

שירי דניאלס: גם אגב חברות עסקיות, גם להם יש אחריות כלפי העובדים שלהם.

שירי דניאלס: אנחנו יודעים שעובדים נקלעים למצבי מצוקה קשים מאוד ושארגונים מתחילים להבי שיש להם אחריות גם על הבריאות הנפשית של עובדים, קולגות ומנהלים.

שירי דניאלס: ואנחנו יכולים להציע עזרה גם בנושאים של עזרה ראשונה נפשית, גם בנושאים של מניעת אובדנות.

שירי דניאלס: איך להיות שם עבור האחר, כי כמו שאמרת קודם עידית ומאוד אהבתי את האנלוגיה, זאת שפה וחייבים ללמד הקשבה לפני כל דבר אחר.

עידית סילמן: תשמעי, יש מדינות שלקחו שרת בדידות או שר בדידות.

עידית סילמן: האמת שזה נצרך, בסוף את יודעת, אנחנו יכולים להילחם בהרבה דברים.

עידית סילמן: מלחמה אמיתית היא באמת על חוסן נפשי ובסוף את יודעת - - -

דוד קורן: סקנדינביה, גם אנגליה וגם אוסטרליה.

עידית סילמן: וגם ביפן לדעתי או אחת המדינות שם, לא יפן, או אולי סין.

עידית סילמן: יש מישהי שאחראית על התחום הזה שם.

עידית סילמן: לא, סין ויפן לא, יש שם איזה משהו בתחום הזה שבדקו.

עידית סילמן: אבל כן אני יכולה להגיד שבסוף אין מה לעשות, חוסן נפשי הוא בסיס לחברה אזרחית תקינה ואת יודעת, בסוף כל המלחמות וכל הניסיון לשבור את האזרח הפשוט יכול לקום וליפול על חוסן נפשי ואנחנו צריכים לדעת את זה.

עידית סילמן: ואנחנו מדינת שלשמחתנו או לצערנו רווית אתגרים כאלה ואחרים.

מיכל רוזין: ויותר מזה, בדידות קיימת גם כשהאדם לא לבד.

מיכל רוזין: זה חלק מהחוויה של המצוקה.

מיכל רוזין: ההיפך, במדינה כזאת חמה שכולם זה, דווקא לפעמים הבדידות בולטת יותר.

דוד קורן: יש לנו אמרה שאנחנו אומרים בכל פעם, שגם לאנשים חזקים יש רגעים חלשים.

דוד קורן: וזה נכון, זה נכון לגבי כולנו.

יוכי סימן טוב: זה מה שצריך ללמד היום, באמת.

שירי דניאלס: זאת יכולה להיות אישה שפונה לערן בדמעות שבן הזוג שלה ישן בחדר ליד, זה יכול להיות גבר שכתב מכתב התאבדות ושני ילדים ובת זוג ישנים ולא חושדים שזה מה שמתחולל, זה יכול להיות ילדים שכותבים לנו שהם במשבר אובדני, מגיעה משטרה וההורים בכלל לא יודעים.

שירי דניאלס: הם אומרים 'מה, הילד למעלה משחק במחשב בחדר' וגם בעצם לא מבינים עד כמה המצוקה היא גדולה.

שירי דניאלס: שוב, זה משהו שכל אחד מאתנו יכול להושיט יד, כל אחד יכול לעזור וכל אחד יכול למנוע אובדנות אם הוא רק יראה את זה.

עידית סילמן: זה נכון ולכן באמת משרד החינוך, הדרישות שלנו מכם הן גדולות ורבות ואנחנו שמים את יהבנו בכם כי בתוך המשרד הזה רואים את הילדים שלנו יום-יום, שעה-שעה.

עידית סילמן: אני באמת רוצה להודות לערן על המשימה החשובה שלקחתם על עצמכם, את היותכם גוף חירום לאומי, עמותה שמהווה גוף חירום לאומי בחזית קדמת הבמה של הממד הנפשי של מדינת ישראל.

עידית סילמן: הממד הנפשי, שמאוד אהבתי את הניסוח הזה אצלכם, הוא חשוב והוא קריטי לא פחות מאותם ממדים פיזיים.

עידית סילמן: הוא מתרחש בכל מקום.

עידית סילמן: שמענו את החבר'ה הצעירים, שמענו את המשרדים האחרים, כולם רוצים לבוא וליטול.

עידית סילמן: אנחנו כן נבדוק מול המשרדים השונים, דווקא משרדי הבט"פ שמקבלים את הפניות שלאנשים שנמצאים שם ברוטינה ובשגרה, כדי לברר מהו נוהל חירום שמופעל שם ואיך זה עובד ומה הקשר אליכם.

עידית סילמן: אנחנו נקדם יחד עם משרד התקשורת את החקיקה שבאמת מקצרת תהליכים ומאפשרת להגיע לבן אדם בקצה.

עידית סילמן: אני חייבת לומר שבסוף אתם לא רק חלק מרכזי וחשוב מאותו מערך חירום, בסוף אתם פועלים הלכה למעשה גם בקרב צעירים, גם בקרב קהילות יהודיות, שאולי לא הספקנו קצת להרחיב ולדבר על זה, אבל גם אחרי האסון במירון אתם נתתם שירות שהוא ייחודי לקהילה החרדית וגם אחרי מקומות כאלה או אחרים בשומר החומות, לאותן קהילות שעברו את אותה טראומה נקודתית ובכלל ברחבי הארץ.

עידית סילמן: אז תודה על זה ותודה לך חברת הכנסת מיכל רוזין, על ההשתתפות שלך פה, ולכל מי שהשתתף איתנו בזום.

עידית סילמן: ואנחנו נשוב וניפגש באמת בעשייה חשובה.

עידית סילמן: אנחנו מזמנים אתכם כחלק מכלל הארגונים שיגיעו לדיון החשוב של שלושת המשרדים שיציגו בה את התוכנית המתכללת או מה שיש בה כרגע, עד שהיא תגיע לאותה החלטת ממשלה.

עידית סילמן: אז תודה רבה, בזאת אני נועלת הדיון החשוב.