ועדת הבריאות, כנסת 24, פרוטוקול מספר 89, 2022-02-21 09:00

עידית סילמן: בוקר טוב לכולם, היום יום שני, 21.2.2022, כ' באדר א' התשפ"ב.

עידית סילמן: אנחנו מתכבדים לפתוח את הישיבה המיוחדת של ועדת הבריאות של הכנסת בנושא: הצבת מכשירי החייאה, דפיברילטורים במקומות ציבוריים והצגת יוזמות לעידוד השימוש בהם.

עידית סילמן: הדיון היום נערך כחלק מיום המודעות הארצי לשימוש במכשירי החייה מצילי חיים - מפעמים בעברית - שמציינים השבוע ברחבי המדינה בסימן "שמים לב" ואנחנו מציינים היום בכנסת ביחד עם מרפאת הכנסת ובשותפות איתם.

עידית סילמן: תודה רבה לד"ר נועם.

עידית סילמן: בישראל מתועדים כ-8,000 מקרים של דום לב בשנה.

עידית סילמן: חלק גדול מהמקרים מקורם בהפרעה בקצב הלב שניתנת לטיפול באמצעות אותו דפיברילטור, מפעם.

עידית סילמן: לפי המקובל בספרות הרפואית בעת דום לב ישנן כארבע דקות בלבד בהן ניתן לטפל באופן אפקטיבי ולהביא להחייאה מוצלחת.

עידית סילמן: בכל דקה של עיכוב במתן השוק החשמלי פוחתים סיכויי הצלחת ההחייאה.

עידית סילמן: שימוש בדפיברילטור כחלק מניסיון ההחייאה מעלה באופן משמעותי את שיעור ההחייאות המוצלחות, בין 30% ל-60%.

עידית סילמן: זמן ההגעה הממוצע של ניידת טיפול נמרץ עם מכשיר החייאה הוא יותר מ-10 דקות, לכן יש צורך להגדיל את כמות מכשירי ההחייאה במרחבים הציבוריים וכך לקצר את הזמנים למתן טיפול רפואי מציל חיים.

עידית סילמן: אנחנו רואים חשיבות גדולה ליום הזה בכנסת, אנחנו רואים חשיבות גדולה בשימוש בדפיברילטורים והצבתם במקומות ציבוריים, ביישום החוק הקיים בנושא, וכן ביוזמות שונות של ארגונים, ויש הרבה כאלה, להגברת השימוש.

עידית סילמן: הנחתי בימים האחרונים על שולחן הכנסת הצעת חוק לעידוד השימוש והפיקוח על דפיברילטורים, ועיקריו הם: העברת האחריות ליישום החוק ממשרד הכלכלה והתעשייה, ששם הוא יושב היום, למשרד הבריאות, מתוך מטרה לייעל ולשפר את מערך מכשירי ההחייאה במקומות ציבוריים ואת הפיקוח עליהם - צריך לומר שארגוני ההצלה וארגוני החירום נמצאים תחת משרד הבריאות - הקמת מאגר מידע לאומי שמרכז את כל מיקומי המכשירים המוצבים מכוח החוק וכן מיקומי מכשירים נוספים המבקשים להירשם באופן וולונטרי.

עידית סילמן: אנחנו יודעים שיש אפליקציות מסוימות, כמו לדוגמה אפליקציה של אפיפן שיצאו איתה מד"א בעבר, ואנחנו יודעים שאפשר לראות על ידי אפליקציה פשוטה איפה נמצאים המפעמים האלה בכל מקום.

עידית סילמן: בנוסף, הטלת אחריות על משרד הבריאות ועל הרשויות המקומיות לפרסם את מיקומי מכשירי ההחייאה שמוצבים במקומות ציבוריים.

עידית סילמן: ביקשנו גם למנות מפקחים יעודיים לרישום ואכיפת החוק.

עידית סילמן: דברי ההסבר להצעה שיזמתי להעלאת המודעות להגברת ההצבה והשימוש בדפיברילטורים נפתחים במילים הבאות: "לפיכך נברא אדם יחידי בעולם, ללמד שכל המאבד נפש אחת, מעלים עליו כאילו איבד עולם מלא, וכל המקיים נפש אחת, מעלים עליו כאילו קיים עולם מלא".

עידית סילמן: וזו המטרה שלנו כאן היום בדיון המיוחד, בהדרכות המעשיות שיהיו ברחבי הכנסת לשימוש במכשירים ובכל עשייתנו בוועדת הבריאות - להציל חיים ולו של אדם אחד, וכך להציל עולם מלא.

עידית סילמן: אם בזכות היום המיוחד הזה נצליח להציל חיים, דיינו.

עידית סילמן: לפני שנתחיל אני רוצה לומר כמה מילות תודה.

עידית סילמן: ראשית, תודה למרפאת הכנסת ולרופא הכנסת, ד"ר נועם אופק, להנהלת הכנסת ולמנכ"ל הכנסת על שיתוף פעולה מושלם בקיום היום המיוחד הזה, ותודה גם לצוות הוועדה ששותף לו.

עידית סילמן: תודה נוספת למיזם "שמים לב" שמרים את יום המודעות הארצי ברחבי הארץ ולשותפים שלו - איגוד הקרדיולוגיה, מפעל הפיס, מד"א, השלטון המקומי, ועוד.

עידית סילמן: תודה אחרונה לכל האורחים שמשתתפים בדיון שהגיעו במיוחד ולו כדי להציג את עמדתם המקצועית או לספר את הסיפור האישי שלהם.

עידית סילמן: אנחנו נפתח במי שיזם את היום הזה בכנסת ושותף מלא של ועדת הבריאות להרבה מיזמים נוספים, רופא הכנסת ד"ר נועם אופק, בבקשה.

ד"ר נועם אופק: תודה רבה.

ד"ר נועם אופק: אני מודה לחברת הכנסת עידית סילמן יושבת ראש הוועדה על היום החשוב הזה ועל הפעילויות הנוספות.

ד"ר נועם אופק: כשאנחנו רואים בן אדם שמתמוטט לידנו התגובה הראשונית, האינסטינקטיבית היא להיכנס להלם, לאיזה שהוא מצב של קיפאון, כי זה לא משהו שאנחנו רגילים לראות.

ד"ר נועם אופק: צריך להבין שאם אנחנו נצא מהקיפאון הזה אנחנו יכולים להציל חיים.

ד"ר נועם אופק: כדי לתת שוק חשמלי ולהציל את הבן אדם לא צריך להיות גיבור, לא צריך ללמוד רפואה, לא צריך ללמוד סיעוד, לא צריך להיות פרמדיק, אפילו לא קורס עזרה ראשונה בסיסי.

ד"ר נועם אופק: כל הדברים האלה לא חיוניים בשביל לפתוח את המכשיר, לחבר את הכפות, להפעיל את המכשיר ולתת את מכת החשמל שהיא זאת שקובעת את הסיכויים להחלמה מלאה ולהישרדות של הבן אדם.

ד"ר נועם אופק: אני קורא לחברי הכנסת ולכל באי הבית לבוא ולהשתתף בהדרכות על הדפיברילטורים שאנחנו מארגנים לאחר סיום הישיבה, שיהיה לכולנו בהצלחה.

עידית סילמן: תודה על השותפות שלך.

עידית סילמן: אנחנו נשמח לפתוח בסיפור של מעיין זוסמן שהרטיט והפעים מדינה שלמה.

עידית סילמן: בבקשה מעיין.

מעיין זוסמן: תודה רבה על ההזדמנות להיות כאן.

עידית סילמן: תודה לך שבאת.

מעיין זוסמן: הייתי אמורה להיות פה מספר פעמים בשנתיים האחרונות שבהן כ-18,000 איש איבדו את חייהם.

מעיין זוסמן: אי אפשר לפעול מספיק מהר כדי לשנות את המציאות הזאת אלא בתקציב.

מעיין זוסמן: זאת מציאות שאנחנו מתייחסים אליה כברק שמכה.

מעיין זוסמן: כולנו נמצאים פה בגלל מותו וחייו של בעלי אורן.

מעיין זוסמן: אורן נולד באשקלון, בן לשלמה, איש בריאות הציבור שישב לא פעם בוועדות דומות, ובן לטובה, אשת בריאות בעצמה.

מעיין זוסמן: את אורן הכרתי כחייל משוחרר, הוא היה לוחם בסיירת מגלן.

מעיין זוסמן: הוא באמת גדל להיות מהאנשים שכולנו היינו רוצים עוד כמותם במדינה שלנו.

מעיין זוסמן: הוא למד רפואה, עשה התמחות ראשונה בפנימית, התמחות שנייה בקרדיולוגיה, שנת מחקר.

מעיין זוסמן: הוא היה במרחק יריקה מהפרופסורה שלו.

מעיין זוסמן: הוא היה מבריק, טוב לב, מקסים, אב לשלושת המתוקים האלה שכבר שלוש שנים גדלים בלעדיו.

מעיין זוסמן: דיברו איתי לא מעט על הנצחה אחרי שאורן נפטר.

מעיין זוסמן: מעבר לאבל המאוד מאוד כבד ומאוד עמוק שאני לא אאחל לבן אדם אחד להכיר ולו עשירית האחוז ממנו לא כל כך התחברתי לקונספט של הנצחה לשם הנצחה.

מעיין זוסמן: אורן היה בן אדם צנוע, היה בן אדם של מעשים.

מעיין זוסמן: יום אחד זה הכה בי - עשיתי דבר לא מומלץ של לרפרף בווטסאפים שלנו - כשראיתי תמונה של דפיברילטור שצילמתי במשרדים ששיפצתי חודש לפני מותו ואז גם שאלתי אותו מה זה עושה כי לא ידעתי מה דפיברילטור עושה.

מעיין זוסמן: כחצי שנה אחרי הוא התמוטט.

מעיין זוסמן: הוא התמוטט ב-24 בינואר מדום לב, בן 37 בלבד, בתוך חדר צדדי במערך הקרדיולוגי בו הוא עבד, כשמחוץ לדלת שלו היו אנשים מיומנים, היה דפיברילטור.

מעיין זוסמן: תוך שנייה יכלו להציל אותו, גם לפי ההסברים שקיבלתי מתמונת הלב שלו, והוא היה חוזר הביתה למחרת.

מעיין זוסמן: זה בן אדם שלא היה חולה כרונית.

מעיין זוסמן: הוא היה ספורטאי, הוא היה בריא, הוא אכל כמו שהוא ממליץ למטופלים שלו, הוא חי כמו שהוא ממליץ למטופלים שלו.

מעיין זוסמן: זה באמת מכה משום מקום.

מעיין זוסמן: באותו רגע הבנתי שאנחנו חייבים לפעול כדי להציב כמה שיותר מהמכשירים האלה.

מעיין זוסמן: אני בעצמי עוד לא הכרתי את הנתונים כמו שצריך, עוד לא הכרתי את המספרים.

מעיין זוסמן: יצאתי לעשות את מה שאנחנו ידענו לעשות הכי טוב בבית, שזה ללמוד, לקרוא ולהבין את הנתונים.

מעיין זוסמן: הבנתי שבארץ עוברים כ-10,000 איש בשנה דום לב.

מעיין זוסמן: אם אנחנו שנייה נעצור ונשווה את זה למספרים של האנשים שאיבדנו בקורונה מאז פרוץ המגפה, אנחנו נראה שזו אותה כמות שאנחנו מאבדים כל שנה מדום לב.

מעיין זוסמן: כ-300 איש מתוכם יחיו אם יגיעו אליהם מספיק מהר עם דפיברילטור, כ-300 מתוכם יישארו פגועי ראש, וכל השאר ימותו.

מעיין זוסמן: יש מעט מדינות בעולם שבהן הוצבו מספיק דפיברילטורים במרחב הציבורי.

מעיין זוסמן: בדטרויט, למשל, הצליחו להעלות את סיכויי ההישרדות על ידי הצבת המכשירים מ-3% ל-60%.

מעיין זוסמן: אורן היה מאוד פעיל, היו לו הרבה מאוד עוקבים שהיו אנשי ציבור, כתבים, אנשי בריאות.

מעיין זוסמן: הוא פתח בשרשור על דפיברילטורים שהוא ראה, כשלצערי היו מעט מאוד.

מעיין זוסמן: כשחזרתי לאותם דפיברילטורים כדי לבחון אותם, מצאתי מכשיר אחד בלי דפיברילטור בתוכו, מכשיר אחד עם דפיברילטור שהתמזג בגלל החום לתוך המכשיר, ומכשיר אחד שהיה אחרי וונדליזם טוטאלי ופרוץ לגמרי.

מעיין זוסמן: זה מה שגרם לי לפנות לארגון ההצלה הלאומי שלנו, למד"א, ולחשוב שאנחנו חייבים למצוא דרך לעשות את זה נכון יותר וטוב יותר.

מעיין זוסמן: ראיתי שבמקומות שבהם דפיברילטורים מוצבים במקומות ציבוריים בצורה מספקת המציאות הזאת משתנה.

מעיין זוסמן: המציאות הזאת לא מחייבת את הציבור להכיר או בכלל להיות מודעים להימצאות הדפיברילטורים שם.

מעיין זוסמן: ברגע שיהיו לנו דפיברילטורים כל 400,500 מטר הציבור יהיה מודע יותר, יתחילו לשאול מה זה העמדות האלו.

מעיין זוסמן: למה לא צריך לדעת?

מעיין זוסמן: כי ברגע שבן אדם מתמוטט, מה שאולי נראה לעובר אורח כעילפון, מיד מחייגים למגן דוד אדום ובאותו רגע המוקדנית יכולה לראות על גבי המפה שלה את המכשיר הקרוב ולהפנות את אותו בן אדם כשהיא פותחת את העמדה מרחוק.

מעיין זוסמן: יש אזעקה שמופעלת, אין אפילו רגע שמבוזבז בלחפש מפתח.

מעיין זוסמן: אותו אדם יכול בהנחיה, בהדרכה ובהדרגה להצמיד מדבקות ולהציל את החיים של אותו אדם.

מעיין זוסמן: השלב הראשון היה לצאת בקמפיין לגיוס כספים בשביל המטרה.

מעיין זוסמן: גייסנו מיליון שקל בתור התחלה.

מעיין זוסמן: פנינו להרבה מאוד ארגונים – ארומה, דור אלון וכו', כשהיום יחד עם מפעל הפיס יש לנו 1,000 עמדות ציבוריות בפרויקט הציבורי.

מעיין זוסמן: זה מספר יפה, אבל אני לא מסתפקת בו בכלל.

מעיין זוסמן: אנחנו צריכים 10,000 עמדות כדי שהנתון הזה ישתנה.

מעיין זוסמן: אנחנו עדיין מאוד מאוד רחוקים מהמציאות הזאת.

מעיין זוסמן: אנחנו כל הזמן קוראים לזה דפיברילטור, אבל בתוך הפרויקט אנחנו קוראים לזה עמדת החייאה שיש בתוכה את הדפיברילטור המתקדם ביותר.

מעיין זוסמן: כמו בפלאפונים גם כאן יש דגמים עם מחירים ועלויות שונות.

מעיין זוסמן: זאת עמדה שלמה שמוגנת בפני תנאי מזגי אוויר – חום, קור, מוגנת מפני ונדליזם, פריצות, מחוברת ל-GPS.

מעיין זוסמן: זאת עמדה חכמה.

מעיין זוסמן: עם גיוס הכספים התחלנו לראות את העמדות צצות בכל הארץ – מחוץ למוסדות ציבוריים, תחנות רכבת, פארקים.

מעיין זוסמן: היו תורמים שתרמו אותם למקומות מסוימים.

מעיין זוסמן: נראה אותם עוד רגע באגף הנשים של הכותל.

מעיין זוסמן: יצרנו שיתופי פעולה עם גופים שונים, הפכנו עמדות טלפונים לעמדות לדפיברילטורים, כשלא איחר להגיע היום שבו זה הציל חיים.

מעיין זוסמן: יש מספר אנשים שחיים, שחזרו הביתה לילדים שלהם.

מעיין זוסמן: זה משהו שלרוב גברים מתים ממנו בגילאי ה-30,40,50.

מעיין זוסמן: גבר בן 38, שנה מעל אורן, חזר הביתה.

מעיין זוסמן: גם גבר בן 41 וגבר בן 60 חזרו הביתה.

מעיין זוסמן: יש עוד ועוד ועוד.

מעיין זוסמן: אחרי שהשתמשו במכשיר, מד"א בדקו את התקינות של המכשיר, החזירו אותו למקום.

מעיין זוסמן: חשוב להגיד שלמד"א יש אחריות על הבדיקה השוטפת.

מעיין זוסמן: ב-30% מהמקרים שבהם היה דפיברילטור הוא לא עבד בזמן אמת, וזה רק כי הוא לא היה מתוחזק.

מעיין זוסמן: אנחנו חייבים מכשירים מתוחזקים.

מעיין זוסמן: ושוב תודה, והלוואי וזה משהו שייצא לפועל.

גד בר יוסף: איך נפתחת העמדה של מד"א?

מעיין זוסמן: למוקדנים יש שליטה מרחוק, זה מחובר על ידי מערכת GPS.

גד בר יוסף: ואז הם מתחילים לבקש פרטים.

מעיין זוסמן: לא, הם לא מבקשים פרטים.

גד בר יוסף: ניסיתי את זה לפני שבוע.

מעיין זוסמן: שלושה מקרים שניצלו ככה חיים.

מעיין זוסמן: בשלושת המקרים לאנשים לא הייתה הכשרה.

עידית סילמן: תודה רבה לך מעיין על היוזמה המקסימה הזאת.

עידית סילמן: אנחנו כאן כדי לנסות למנף, להרים, להדהד את זה החוצה, זה חלק מעבודתה של ועדת הבריאות והמשימה שלה.

עידית סילמן: בגלל זה גם הנחנו הצעת חוק שמשפרת את כל המערכת, את כל היעילות, כשאנחנו נצטרך אתכם כדי לתת לזה את כובד המשקל ואת המקום.

עידית סילמן: אנחנו מאוד נשמח שהמשרדים יתמכו בזה.

עידית סילמן: אני חושבת שארגוני החירום וההצלה שיושבים כאן יודעים כמה זה חשוב שזה יהיה תחת משרד הבריאות, באחריות משרד הבריאות, כדי שיפקח על זה בצורה מסודרת.

מעיין זוסמן: חשוב להגיד שהתשתית קיימת.

מעיין זוסמן: התשתית מוכנה, קיימת, הוכחה בחוץ לארץ בבדיקות חוזרות.

עידית סילמן: נכון, זה משהו שעובד בעולם ובכל מקום.

עידית סילמן: אנחנו משתתפים בצער העמוק ומקווים שבעזרתך ובעזרת נוספים כאן נוכל להציל חיים.

עידית סילמן: חן דנציגר, בבקשה.

חן דנציגר: הייתי מורה בת 29 כשהגעתי לבית הספר בהריון בחודש חמישי והתמוטטתי עקב VF שהתדרדר לדום לב.

חן דנציגר: בבית הספר היה דפיברילטור.

חן דנציגר: מי שמצאו אותי היו שלושה תלמידים שהזעיקו את מד"א.

חן דנציגר: הדפיברילטור הזה לא שייך למד"א, הוא שייך לבית הספר, לכן מד"א לא ידעו להפעיל את הדפיברילטור.

חן דנציגר: קרה לי ממש נס שהיה כונן של איחוד הצלה באותו רחוב ונט"ן של מד"א שבאו ונתנו לי ארבעה שוקים וכך חזרתי לחיים.

חן דנציגר: אני חושבת שהמיזם של מעיין, שקראתי עליו עוד לפני, הוא מדהים, מהמם.

חן דנציגר: אני רואה כמה חשוב שבתי ספר עושים קורסי מד"א, זה מאוד מעלה את המודעות.

חן דנציגר: אני רואה שאנשים מאוד חוששים לגשת לדפיברילטור, הם לא יודעים להתאים את עצמם לסיטואציה.

חן דנציגר: זה יכול להתפספס על כלום.

עידית סילמן: האמת שאני תוהה כמה הדרכות על דפיברילטורים אי פעם נעשו בבתי ספר, בתיכונים, לצוותי ההוראה, לצוותים הקרובים שאלה האנשים שצריכים לקחת אחריות ולבצע פעולה כזאת.

עידית סילמן: בגלל זה אנחנו מדברים על איזו שהיא עשיית סדר בתחום הזה.

עידית סילמן: קודם כל, כייף שאת איתנו.

עידית סילמן: הנה כל האנשים שאמונים על הצלת החיים שלך יושבים כאן - איחוד הצלה וגם מד"א שהם גאוותנו ואנחנו מודים להם מקרב לב.

עידית סילמן: פרופ' גד בר יוסף, בבקשה.

גד בר יוסף: אני במקרה עוסק כל חיי בתחום הזה.

גד בר יוסף: התמחיתי בארצות הברית אצל פיטר ספאר, האבא של ההחייאה, זה שהמציא את כל הסיפור הזה.

גד בר יוסף: אני איש טיפול נמרץ מבוגרים, איש טיפול נמרץ ילדים, עוסק בהחייאה.

גד בר יוסף: את הפרופסורה שלי קיבלתי בתחום הזה.

גד בר יוסף: לפני משהו כמו קרוב לחמש שנים הייתי בניחום אבלים אצל חברה שבעלה היה תריאטלוניסט.

גד בר יוסף: הוא סיים רכיבת אופניים בקבוצה באזור מיושב לגמרי, בתל חנן, והתמוטט אפילו לא במאמץ.

גד בר יוסף: במקרה בקבוצה היה רופא, גם הוא איש טיפול נמרץ שהתחיל בהחייאה.

גד בר יוסף: עד שהגיע הדפיברילטור האיש נפטר.

גד בר יוסף: בקבוצת הרכיבה שלי דיברתי עוד באותו לילה על הנושא של הדפיברילטורים, הזמנתי את מי שרוצה להשתתף בהדרכה.

עידית סילמן: מה העלות של המכשיר הזה?

גד בר יוסף: שלנו עלה בסביבות ה-5,000.

גד בר יוסף: היום המחירים יותר נמוכים.

גד בר יוסף: קנינו דפיברילטור שמאז הוא על הגב שלי ברכיבות.

גד בר יוסף: ב-7 ביוני, לפני שמונה חודשים, רכבנו באזור טבעון כשפתאום אני מקבל טלפון, "גדי, בוא מהר, איתן התמוטט, צריך דפיברילטור".

גד בר יוסף: אני הייתי 400,500 מטרים לפניו, אז רכבתי חזרה, אספתי בדרך אחות שגם רוכבת איתנו.

גד בר יוסף: כשהגענו איתן היה ללא רוח חיים.

גד בר יוסף: התחלנו עיסוי לב, דפיברילטור, מדבקות.

גד בר יוסף: הדפיברילטור, דרך אגב, נותן הוראות מאוד ברורות ומאוד מדויקות כך שמאוד קל לעקוב.

גד בר יוסף: כל מה שצריך זה להפעיל והוא כבר אומר לך מה לעשות בצורה מאוד ברורה.

גד בר יוסף: אחרי דקה, דקה וחצי של עיסוי לב איתן התחיל להראות סימני חיים.

עידית סילמן: ואיתן איתנו כאן היום.

גד בר יוסף: נכון, איתן איתנו כאן היום.

עידית סילמן: איתן, בוא תשתף אותנו.

עידית סילמן: איפה אתה גר?

איתן אורלין: בחיפה.

איתן אורלין: שנינו רוכבים בקבוצת אופניים.

איתן אורלין: אני רוכב הרבה קודם, כבר קרוב ל-20 שנה.

איתן אורלין: מבחינה בריאותית אין לי שום בעיה.

איתן אורלין: שבוע או 10 ימים לפני המקרה עשיתי בדיקת ארגומטריה ואקו לב, הכל היה תקין והרופא אמר שאני יכול לרכוב בשקט.

איתן אורלין: המעניין בכל האירוע זה שהרכיבה בהתחלה הייתה בשטח יותר קשה, ביערות אלונים, ולאחר מכן עשינו הפסקה של חמש או 10 דקות.

איתן אורלין: משם אני כבר לא זוכר מה קרה, אבל התיאור היחיד שאני יכול להגיד זה שנזלתי מהאופניים.

איתן אורלין: הייתה שם חבורה שמהר מאוד התארגנה.

איתן אורלין: הייתה אחות שהתחילה לעשות עיסוי, אחרי זה גם הגיע אמבולנס, והנה אני כאן.

איתן אורלין: ככה נראה ניצול.

עידית סילמן: זה מעורר השראה וגם מראה עד כמה זה חשוב.

עידית סילמן: לא ייאמן שהוא לקח את הדפיברילטור איתו לרכיבות באופן קבוע.

גד בר יוסף: בעקבות פוסט שהבן שלי כתב על הסיפור הזה הגיעו אלי סביב 150 פניות לגבי דפיברילטורים.

גד בר יוסף: מאז, אני מעריך, קנו אלפי דפיברילטורים בארץ.

עידית סילמן: תיכף נשמע נתונים.

עידית סילמן: אולי נשמע נתונים חלקיים, כי אנחנו לא יודעים איפה כולם נמצאים.

איתן אורלין: צריך לזכור שלמי שמקבל דום לב צריך להגיע תוך ארבע עד חמש דקות עם הדפיברילטור ולבצע את הפעולה כדי שייצא בריא ושלם, אחרת מתחילות בעיות.

עידית סילמן: נשמע עכשיו את ארגוני החירום וההצלה שאני מאמינה שכל עיסוקם זה הצלת חיים.

עידית סילמן: אלי יפה, סמנכ"ל קהילה במד"א, בבקשה.

אליעזר יפה: תודה רבה חברת הכנסת סילמן, זה לא מובן מאליו, מחכים לזה הרבה מאוד שנים.

אליעזר יפה: היינו פה בהרבה מאוד דיונים עם איגוד הקרדיולוגים כדי להקים איזה שהוא מיזם כזה שייכנסו דפיברילטורים למדינת ישראל לא באמבולנסים.

אליעזר יפה: אנחנו נמצאים היום במצב אחר לגמרי.

אליעזר יפה: כמו שאמרה מעיין, אנחנו עוד רחוקים, אנחנו צריכים עוד אלפי דפיברילטורים בפריסה ארצית.

עידית סילמן: כמה זה אלפי?

אליעזר יפה: לפחות 10,000.

אליעזר יפה: אנחנו רוצים להגיע למצב שתוך ארבע הדקות האלו ניתן יהיה לקבל שוק.

אליעזר יפה: פעם היו טלפונים ציבוריים על עמוד כל 200 מטר.

עידית סילמן: היה צריך להחליף אותם בדפיברילטורים.

אליעזר יפה: את זה אנחנו עושים כרגע בכל רשות שמאפשרת לנו.

אליעזר יפה: תחנות אוטובוסים נבנו כל 200 מטר, לא עמדות לדפיברילטורים.

עידית סילמן: כמה עולה לתחזק את הדבר הזה?

אליעזר יפה: הרבה כסף.

אליעזר יפה: יש את הארונית המיוחדת שאפשר לפתוח מרחוק ואם היא לא נפתחת עם טלפון התורן ייתן את הקודן.

אליעזר יפה: יש לזה גם מנגנון מכני אם יש איזה שהוא שיבוש אלקטרוני.

אליעזר יפה: אם לא בודקים את המכשירים האלה זה הופך להיות משהו שיושב ואף אחד לא נוגע בו.

אליעזר יפה: צריך שכולם ידעו שהמכשיר הזה לא מפחיד, שאפשר לעשות עיסויי לב נכונים וככה להציל חיים.

אליעזר יפה: העלינו לומדה פשוטה מאוד באתר מד"א שכל אחד יכול להיכנס ולראות.

אליעזר יפה: אנחנו מדברים על שרשרת הישרדות.

אליעזר יפה: שרשרת ההישרדות מתחילה בזיהוי מצב חירום רפואי.

אליעזר יפה: אם לא תדעו לזהות לא תתחילו לפעול.

אליעזר יפה: אם תדעו לזהות ותיכנסו לשוק, תרתי משמע, לא תתחילו לפעול, לכן הדבר הראשון זה לזהות מצב חירום ולחייג מיד 101.

אליעזר יפה: תורן המוקד הוא פרמדיק, תורן המוקד הוא חובש שיודע להגיד לכם על ידי מספר שאלות מהירות ופשוטות בדיוק מה לעשות.

אליעזר יפה: בזמן שהם מנחים אתכם לעשות החייאה המערכת היא מערכת אוטומטית.

אליעזר יפה: הכוננים, האמבולנסים והניידות טיפול נמרץ בדרך ללא התערבות יד אדם, זה הכל עובד אוטומטי.

אליעזר יפה: בתוך שניות הצוותים מקבלים את הקריאות ויוצאים לדרך.

אליעזר יפה: תורן המוקד יתחיל לתת הנחיות לעיסוי לב אם החולה לא מגיב ולא נושם, ינחה לבקש כמה שיותר מהר את הדפיברילטור.

אליעזר יפה: תורן המוקד רואה על המפה את כל הדפיברילטורים שיש בסביבה.

אליעזר יפה: מה שהוא צריך זה לראות שאכן מדובר בהחייאה ולראות את הזיהוי המדויק.

אליעזר יפה: את שני הדברים האלה הוא ישאל.

אליעזר יפה: ברגע שסומן המיקום ורואים שמדובר באירוע חירום רפואי המערכת עובדת אוטומטית, הוא יכול לדבר איתכם, להסביר לכם, להנחות אתכם.

אליעזר יפה: הוא חייב לעשות את זה עד שאיש צוות ראשון, כונן, אמבולנס או נט"ן יגיעו לאירוע.

עידית סילמן: על כל העמדות של מפעל הפיס יש דפיברילטורים?

אליעזר יפה: לא על הכל, אבל יש הרבה מאוד.

עידית סילמן: למה לא לסמן עמדות של מפעל הפיס, כמה דברים שפרוסים שאנחנו יודעים, שאנחנו מכירים?

אליעזר יפה: זה מפורסם.

אליעזר יפה: צריך לזכור שלהרבה מאוד מהאנשים יש דפיברילטורים אישיים שהם קנו.

אליעזר יפה: תורן המוקד מקבל את כל הנתונים החסויים במערכת כשמתקשרים.

עידית סילמן: מה קורה במערכת החינוך?

אליעזר יפה: יש תכנית תלת שנתית של מערכת החינוך.

אליעזר יפה: יש תכנית להציב דפיברילטורים בכל בתי הספר, לפי איזה שהוא מדרג מסוים, תקציב מסוים ומפרט שהם קבעו לעצמם.

עידית סילמן: כמה מקרים בקהילה קורים בשנה?

אליעזר יפה: כל הזמן.

אליעזר יפה: הנה עכשיו יש אירוע בבת ים.

מעיין זוסמן: בין 8,000 ל-10,000.

עידית סילמן: אנחנו מבינים שזה אירוע קריטי.

עידית סילמן: כל דקה שמפספסים זה השפעה קריטית על איך יצא הבן אדם, עם איזה נזק.

אליעזר יפה: חד משמעית.

עידית סילמן: האם נעשות הדרכות בנושא של חירום והצלה לתלמידים, לנוער, למבוגרים?

עידית סילמן: כמובן שבני נוער שמתנדבים בארגוני הצלה זה דבר משמעותי, אבל השאלה אם נותנים הדרכות קבועות שמחייבות את בתי הספר.

אליעזר יפה: כל ילד בכיתה י' במדינת ישראל לומד החייאה, וזה לא משהו שהוא וולונטרי, זה על פי חוק של הכנסת.

אליעזר יפה: לימודי עזרה ראשונה כוללים עצירת דימום, פתיחת נתיב אוויר, שימוש בדפיברילטור.

אליעזר יפה: כל ילד בכיתה י' אמור לדעת איך מפעילים דפיברילטור.

אליעזר יפה: יש הרבה מאוד הדרכות נוספות שילדים לומדים.

אליעזר יפה: אם לומדים בגיל צעיר אז כשגדלים לא מפחדים.

אליעזר יפה: כל צוותי הרפואה במדינת ישראל, אם זה אחים, אחיות, רופאים לומדים החייאה ואמורים לחזור כל שנתיים, שלוש על הלימודים האלה.

אליעזר יפה: האחים והרופאים לומדים בקורסים מתקדמים גם על דפיברילטורים לא אוטומטיים ועוד כל מיני אמצעי שוק שהם יכולים לתת.

אליעזר יפה: יש לנו מוקד כך שברגע שמישהו מעלה את פרטי הדפיברילטורים שלו הם נמצאים על מיפוי.

אליעזר יפה: אגב, לכם אני מציע תמיד לרכוב עם אפליקציית "מד"א שלי", כי ברגע שאתם לוחצים תורן המוקד רואה בדיוק את המיקום המדויק שלכם, האמבולנס מקבל את הוויז ישירות אליכם.

אליעזר יפה: אנחנו יודעים לפתוח מרחוק, יודעים להכווין.

אליעזר יפה: במידה ואתם רואים מכשיר דפיברילטור מצפצף ומהבהב אל תתעלמו, תחייגו 101.

אליעזר יפה: תורן המוקד ישאל את המספר של המכשיר בשביל לדעת איפה אתם נמצאים, יגיד לכם: תקשיבו, פתחתי, קחו את המכשיר, רוצו לרחוב רופין 17.

אליעזר יפה: הדבר הזה מאפשר משהו שאף פעם לא היה במדינת ישראל בהיקפים כאלה.

אליעזר יפה: עדיין חסרים 10,000 דפיברילטורים.

אליעזר יפה: עיריית אשדוד קבעה שבכל בית שיש בו יותר מארבעה דיירים, נדמה לי, צריך שיהיה דפיברילטור כדי לקבל טופס ארבע.

עידית סילמן: מי בסוף מפקח על הדפיברילטורים האלה אם הם תקינים?

אליעזר יפה: אם זאת בעלות פרטית, זאת בעלות פרטית.

אליעזר יפה: יש להם אפשרות וולונטרית להצטרף אלינו ולהקים את הדפיברילטור אצלנו כך שיופיע במפה, ואז אם יקרה משהו בבניין ויחייגו 101 תורן המוקד יגיד למשפחת כהן להוריד את הדפיברילטור למשפחת לוי.

אליעזר יפה: יש לנו פיקוח מרחוק על הדפיברילטורים כך שכשהסוללה נחלשת תורן המוקד יודע מזה.

אליעזר יפה: בנוסף, יש לנו קבוצה מאוד גדולה של מתנדבים שבאים ועושים בקרה על כל הדפיברילטורים הציבוריים של מגן דוד אדום.

אליעזר יפה: לכל מי שיש דפיברילטור פרטי אנחנו יכולים לעזור.

עידית סילמן: אנחנו נעבור לאיחוד הצלה, למושיקו מוסקוביץ, מנהל אגף המבצעים.

משה מוסקוביץ: אני רוצה להשתתף בצער משפחת פוגמן על פטירתו של עופר פוגמן ביום דשישי מדום לב כשהוא רכב על אופנוע.

משה מוסקוביץ: עופר היה כונן במד"א.

משה מוסקוביץ: כרגע יש לנו 4,000 כוננים עם דפיברילטורים באופנועים שלהם, ברכבים הפרטיים שלהם.

משה מוסקוביץ: יש לנו גם את העמדות החכמות.

משה מוסקוביץ: אם אני לא טועה, ואולי ד"ר יפה יתקן אותי, העמדה הראשונה של דפיברילטור בשטח הציבורי של איחוד הצלה הוא בכותל המערבי.

אליעזר יפה: לא, אתה מתכוון לפארק רמת גן.

משה מוסקוביץ: אני לא חושב, אבל בסדר.

משה מוסקוביץ: אני יודע את זה, כי כשהייתי במד"א אמרו לי שאיחוד הצלה הקדים אותנו ואנחנו צריכים להעתיק.

משה מוסקוביץ: גברתי היושבת ראש, מאוד חשוב, ואני סומך עלייך בנושא הזה, שהנושא הזה לא יהיה מונופולי.

משה מוסקוביץ: לפעמים כשאנחנו באים למכרזים אומרים לנו שהדפיברילטור חייב להיות מנוטר על ידי מגן דוד אדום.

משה מוסקוביץ: מד"א עושה פעילות מצוינת, גם המערכת שלו מאוד מתקדמת ומאוד משוכללת, אין ספק בזה, אבל יגידו פה כל הרופאים וכל הקרדיולוגים שהנושא הניטורי שיש פה רק יכול להוסיף, הוא לא מה שחשוב.

משה מוסקוביץ: גם ד"ר יפה אמר שהמכשיר הוא מכשיר טיפש שכל אחד יכול להפעיל.

משה מוסקוביץ: גם לנו יש מערכת עם שליטה מרחוק שיודעת להגיד איפה זה.

משה מוסקוביץ: כל מיני רשויות אומרות לי: אם אין לך את הצ'יפ שיש למד"א אי אפשר, אנחנו יכולים רק עם מד"א.

משה מוסקוביץ: יש לנו 6,000 כוננים, מתוכם כ-4,000 עם דפיברילטורים.

משה מוסקוביץ: יש 2,200 כוננים בערך בלי דפיברילטורים.

משה מוסקוביץ: אנחנו נשמח שכל הדפיברילטורים יהיו שקופים לכולם.

משה מוסקוביץ: כמו ששלנו, וציינו פה במד"א, שקופים להם, ככה אנחנו רוצים שהדפיברילטורים שלהם, שהם בסוף ציבוריים, יהיו שקופים לכל הכוננים שלנו, לכל ארגוני החירום.

עידית סילמן: לקחתי על עצמי לדאוג לכל ארגוני החירום.

עידית סילמן: אתמול הנחנו בפני ועדת שרים לענייני חקיקה את חוק הפרמדיקים שמסדיר את כל מקצוע הפרמדיק - מה זה אומר, לתת להם אחריות, במה, מקום.

עידית סילמן: יש הרבה פרמדיקים שמוכשרים תקופה מאוד ארוכה, עובדים תקופה מאוד ארוכה ועד היום לא הוסדר התחום שלהם והמקצוע שלהם.

עידית סילמן: אתמול זה עבר בוועדת שרים לענייני חקיקה.

עידית סילמן: ביום רביעי, בעזרת השם, זה עתיד לעבור במליאה.

עידית סילמן: גם הנחנו תיקון לחוק הדפיברילטורים שאני מקווה שיקבל את התמיכה של המשרדים.

עידית סילמן: בסוף זה בא לשרת את ארגוני החירום וההצלה, להוסיף להם ערך לתוך העשייה היום יומית שלהם.

עידית סילמן: אנחנו צריכים לתת לארגוני החירום וההצלה את כל הכלים שיאפשרו להם פעולות מצילות חיים כמה שיותר מהר.

עידית סילמן: יניב שחר, בבקשה.

יניב שחר: גברתי היושבת-ראש, ללא ספק מה שאת עושה כאן מבחינת המיזם הזה וההרמה של החוק הוא דבר חשוב מעין כמותו, אין על זה עוררין בכלל, ואני מקווה שבזכות הוועדות האלו והלחץ שלך שאת משקיעה את כל כולך בארגוני החירום וההצלה יהיה כאן שינוי.

יניב שחר: אני נמצא בקשר על בסיס יום יומי עם הרשויות המקומיות בנוגע להדרכות וחיבור הקהילה בנושא של הדפיברילטור.

יניב שחר: חשוב מאוד לציין, כמו שאלי יפה אמר, שלא חייבים לעבור על המכשיר הדרכה מאסיבית, זה באמת מכשיר שאמור לשמש את ההדיוטות.

יניב שחר: כל בן אדם שאמור להיתקל בו פעם ראשונה אמור לדעת לתפעל אותו, רק צריך ללחוץ על כפתור, לחבר שתי מדבקות וכך הוא יעבוד.

יניב שחר: אנחנו מנסים ליצור קשר מאוד מורכב בין הרשויות לדירות ולבניינים שרוכשים את המכשירים האלה כדי לנסות להדריך את כולם.

יניב שחר: יש אנשים שאין להם דפיברילטור ולא יודעים איפה הדפיברילטור נמצא.

יניב שחר: אנחנו באיחוד הצלה פרוסים על בסביבות 40,50 מכשירים חכמים, לא על כלל הדפיברילטורים, עם פתיחה מרחוק דרך המוקד.

יניב שחר: המכשירים האלה לא נמצאים במוקד מד"א, אף אחד לא יודע עליהם.

יניב שחר: הם נשלחו למוקד מד"א עם מיקומים מדויקים, כולל העתק למשרד הבריאות.

עידית סילמן: שלא אחראי על דפיברילטורים.

יניב שחר: בעירית באר יעקב יש 15 ארונות חכמים עם דפיברילטורים שפרוסים במרכז מסחרי, בגינה, בפארק, אבל אם אדם מתמוטט בבניין ליד מד"א לא יוכלו להכווין לכיוון אותם דפיברילטורים כי הם לא יודעים על קיומם, על אף שהפרטים נמצאים אצלם, הם נשלחו.

יניב שחר: אני מאוד מקווה שגם בזכות השיח הזה אותם מכשירים ייכנסו למערכות של מד"א, לא משנה לאיזה ארגון חירום הם שייכים.

עידית סילמן: נמצאת איתנו ליהי קורין מיוזמות היום הארצי הזה.

עידית סילמן: ליהי, תודה רבה על השותפות ועל העשייה המרובה שלך שעומד מאחוריה סיפור אישי מרגש.

עידית סילמן: ליהי, בבקשה.

ליהי קורין: המון תודה, עידית, באמת אין עלייך.

ליהי קורין: ממש מרגש אותי להיות פה.

ליהי קורין: אני אתחיל ואגיד שאנחנו נרגשים ונפעמים מהמהלך המטורף הזה שהולך לקרות מחר.

ליהי קורין: כל אחד שיושב כאן שיכניס לו טוב טוב לראש שהחל ממחר הולך להיות יום שנתי עד שלא נצטרך ימים כאלה יותר.

ליהי קורין: נושא הדפיברילטור, כמו שדובר כאן לפניי וידברו אחריי, הוא נושא שפוגש את כל הגילאים.

ליהי קורין: מדובר במספרים מטורפים.

ליהי קורין: יש הרבה עוולות בחברה, אבל בניגוד להרבה דברים כאן אנחנו יכולים להציל חיים.

ליהי קורין: כל מי שיושב כאן חייב לדעת שאם בן אדם מתמוטט לידו הוא יכול להציל לו את החיים.

ליהי קורין: זאת באמת האחריות שלנו.

ליהי קורין: אני חושבת שזה המפנה של כל המהלך הזה, ההבנה שזה לא חונה רק אצל גורמי הרפואה.

ליהי קורין: הם עושים את עבודתם נאמנה והם מדהימים, אבל האחריות החברתית על הנושא הזה של דום לב היא אצלנו, היא אצלנו חזק.

ליהי קורין: אבא שלי דוד קורין קיבל ביום בהיר אחד דום לב במקום העבודה.

ליהי קורין: הוא היה בחור פעלתן ונמרץ שעמד לטוס עם אימא שלי ללונדון.

ליהי קורין: היו לו הרבה חלומות ותכניות.

ליהי קורין: הוא התמוטט במקום העבודה כשהיה לידו מכשיר שמישהו הניח לידו אבל לא חיבר עד להגעת צוותי ההצלה.

ליהי קורין: ואני שואלת, למה, למה לא חובר המכשיר.

ליהי קורין: קיים חוק שכולנו מכירים, אבל לחוק אין מנגנון פיקוח ותקצוב.

ליהי קורין: אנחנו יודעים על בערך 20,000 מכשירים שפזורים בקהילה.

ליהי קורין: אנחנו יודעים על בערך 4,000 מקרי מוות מדום לב מחוץ לכותלי בית החולים ורק על עשרות בודדות של הצלות חיים.

ליהי קורין: גם מפעם וגם דפיברילטור הן מילים שהן עדיין לא נגישות.

ליהי קורין: אנשים לא יודעים להגיד את המילה, לא יודעים מה זה המכשיר הזה.

ליהי קורין: לא מזמן הוקמה בשותפות עם גוף ההצלה הלאומי אפליקציה חברתית של אריאל חסידים "איפה דפי" שמאפשרת לכל אחד להעלות ולמפות מכשיר, מאפשרת לכל אחד להיכנס בלי להוריד את האפליקציה.

ליהי קורין: ה"למה" השלישי חונה בעניין של מיומנות.

ליהי קורין: אני קוראת לזה מיומנות/הסרת החסם.

ליהי קורין: אין מיומנות בלהפעיל את המכשיר, כולנו מבינים את זה, אבל יש חסם פסיכולוגי.

ליהי קורין: כששאלתי למה לא חיברו את אבא שלי למכשיר שהיה לידו, הבנתי שהתשובה טמונה במקום עמוק של תודעה ציבורית.

ליהי קורין: כשיש חסם רגשי, חסם פסיכולוגי ואתה לא רוצה לקחת את האחריות, אתה קופא ולא פועל.

ליהי קורין: עניין של מיומנות זה משהו שניתן לתרגל.

ליהי קורין: כמו שאנחנו מתרגלים ירידה למקלטים, ככה צריך לתרגל את השימוש במכשיר.

ליהי קורין: אנחנו צריכים לתרגל אחת ל..

ליהי קורין: בכל מסגרת.

ליהי קורין: צריך שזה יהיה כמו טופס ארבע, שלא נותנים לבניין אישור בלי המכשיר הזה.

ליהי קורין: השנה הזאת נרתמו אלינו גופים מטורפים ומדהימים שחיבקו אותנו חזק.

ליהי קורין: מפעל הפיס לקח חסות על היום הזה, עוזר לנו להגיע לכמה שיותר עיניים.

ליהי קורין: יש את איגוד הקרדיולוגים שמלווה אותנו מהיום הראשון ממש צמוד.

ליהי קורין: יש את מרכז שלטון מקומי שנרתם.

ליהי קורין: כצוערת בתכנית הצוערים וכעוזרת מהנדסת העיר לוד רתמתי את מרכז השלטון המקומי.

ליהי קורין: 100 רשויות מקומיות הבינו שהאחריות היא עליהן להעלות את התודעה הציבורית, הבינו שיש להן את הכוח לשנות ולהציל חיים.

ליהי קורין: ההתגייסות היא מטורפת.

ליהי קורין: הנושא הזה הוא קונצנזוס.

ליהי קורין: זה משהו שחייב לדהור קדימה כדי למנוע את המקרה של מחר בבוקר.

ליהי קורין: ויש, כמובן, את גוף ההצלה הלאומי מד"א שנותן לנו גיבוי, מספק לנו ערכות הדרכה וידע מקצועי כדי שמחר כולנו נוכשר ברמה הכי גבוהה.

ליהי קורין: יש פה עוד גופי הצלה שלוקחים איתנו חלק, כמו איחוד הצלה שהולכים לפרוס עמדות שטח.

ליהי קורין: הרמטכ"ל הורה על יום מודעות ארצי שבו חיילי צה"ל ידריכו ב-100 עמדות שטח.

ליהי קורין: את המילה "דפיברילטור" לא הכרתי עד לפני שנתיים וחצי, לא ידעתי שמדובר במכשיר החייאה.

ליהי קורין: לא הכרתי את החוק המחייב הצבה של כאלה בכל מקום, בוודאי שלא הייתי מודעות לעובדה שמדובר במכשיר שכל אדם יכול להפעיל במידת הצורך.

ליהי קורין: לפני שנתיים וחצי מציאות חיי השתנתה והדפיברילטור הפך בעל כורחי לדמות מפתח בחיי.

ליהי קורין: ביום בהיר אחד אבא שלי דוד קורין התמוטט מדום לב, אדם בריא בן 64 שהיה אמור לטוס ללונדון יומיים אחר כך עם אימא.

ליהי קורין: אמנם הלב העקשן של אבא נשאר איתנו שנתיים וחצי, אבל אבא כבר לא היה איתנו באמת.

ליהי קורין: משך הזמן בו המוח לא קיבל חמצן היה ארוך מידי, לא הצלחנו להוציא ממנו סימן שאפשר בשפה הרפואית להגדיר אותו תקשורת.

ליהי קורין: השנתיים שעברו היו מטלטלות.

ליהי קורין: אנחנו, המשפחה, נאבקנו בכל חזית אפשרית כדי לנסות ולאפשר לנס להתחולל.

ליהי קורין: המציאות, לצערי, לא האירה לנו פנים ולאחר תקופה של מאבק סיזיפי נאלצנו להכיר בעובדה שאבא כפי שהכרנו אותו כבר לא ישוב אלינו.

ליהי קורין: גם את הסטטיסטיקה לפיה דום הלב הוא גורם התמותה מספר שתיים לא הכרתי עד להתנגשות החזיתית של חיי עם הטראומה הלא צפויה.

ליהי קורין: בישראל יש חוק המחייב הצבת דפיברילטורים במרחב הציבורי.

ליהי קורין: תיאורטית המדינה דאגה למענה, אך בפועל החוק הזה איננו נאכף בשתי רמות.

ליהי קורין: כמו שאמרנו, ברמה הטכנית אין אכיפה על הצבת המכשירים בכמות ובנקודות שהחוק מחייב, ושנית, ברמה התודעתית.

ליהי קורין: למרות שכאן היו לאורך השנים ניסיונות של גופים להשפיע על התודעה הציבורית, בפועל, לצערי, עדיין החסם הפסיכולוגי נותר והציבור הרחב אינו מכיר את פשטות השימוש בהפעלת מכשיר ההצלה, וזו בדיוק השליחות שלי.

ליהי קורין: בקיץ האחרון היו כמה מקרים של דום לב, כמו המקרה של זוסמן והמקרה של אסמן שנחרתו בליבי ודחפו אותי להפוך את הכאב למעשים ולדאוג שלאף אחד לא יקרה מה שקרה לאבא שלי, ששום פחד לא יעצור אדם מלחבר את המכשיר מציל החיים הזה במידת הצורך.

ליהי קורין: כל דקה היא קריטית באירוע של דום לב, כל שנייה שחולפת משפיעה על סיכויי האדם המתמוטט לשרוד.

ליהי קורין: ככל שמחברים את המכשיר מהר יותר כך סיכויי ההצלה גדולים יותר.

ליהי קורין: כמובן שבחירום מתקשרים למוקד 101, מתחילים עיסויים, אבל מיד מיד מחברים.

ליהי קורין: חשוב לציין כי המכשיר אינו יכול לעשות נזק לאדם המתמוטט.

ליהי קורין: הכוח להציל חיים נמצא בידיים שלנו.

ליהי קורין: מחר, יום שלישי, אנחנו מציינים בהתרגשות גדולה את יום המודעות הלאומי למכשירי הדפיברילטור.

ליהי קורין: כוח אדיר של מאות ארגונים ומוקדי השפעה שבזכותם המיזם הזה הפך מחלום רחוק למציאות.

ליהי קורין: כדי לשנות את המציאות כולנו צריכים לשים לב ולהפיץ את הבשורה.

ליהי קורין: כל אחד ואחת מאיתנו יכולים להציל חיים.

ליהי קורין: אני רוצה לצטט מהשיר של שי גבסו "לשמור על האמונה": "שמור על האמונה, היא תשמור עליך ער, אל תישבר, כך היא אמרה, והדמעות, הדמעות לא מפסיקות לזלוג".

ליהי קורין: אני מאמינה במקום הזה, במוסד הזה, בבית הנבחרים הזה, לא באיזה קטע ציוני, בקטע אמיתי שיש פה יכולת לעשות שינוי ולהשפיע לאורך טווח על המשפחות הבאות במהלך הזה.

ליהי קורין: תודה רבה על ההזדמנות, אוהבת, ומקווה שנצליח.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: נודע לי ממש לפני כמה ימים על המיזם החברתי הזה של "איפה דפי".

טטיאנה (טניה) מזרסקי: ממש ברכות.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אני מאחלת הצלחה בקידום הפרויקט.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אני עצמי אעשה את המקסימום כדי להפיץ מידע, לחשוף מידע.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אנחנו חיים עכשיו בעידן הדיגיטלי והטכנולוגי, לכן חבל לא להשתמש במשאב הזה.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אני יודעת שאפשר בתשתית של gov.il, בתשתית הממשלתית להגיע לנתונים האלה.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: נכנסתי לפני הדיון כדי לבדוק מה קיים, איזה מידע קיים.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: התחלתי לאמת מול רשויות מקומיות.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: לפני שהגעתי לכנסת שימשתי כסגנית ממלאת מקום ראש העיר, הייתי אחראית על בריאות הציבור, ולפני כן עבדתי בקופת חולים.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: בכרמיאל, לצערי, מופיעים במיפוי רק 13 מכשירים.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: בכל רשות מקומית יש מערכת GIS, מערכת מיפוי של כל העיר, כשבעיר מופיעים 75 מכשירים שחלק מהם נמצאים במרפאות, חלק בניידות של השיטור העירוני.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אני יודעת שבמיזם החדש, כחלק מקידום מרכז השלטון המקומי, התכנסו כ-100 רשויות כדי לקדם התקנת עמדות מיוחדות במקומות ציבוריים הפתוחים לקהל.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: כשמסתובבים בארץ ביישובים שונים רואים שזה נמצא, יש ממש עמדות שקופות שברגע האמת מד"א יכולים לפתוח ואפשר להשתמש במכשיר ולהגיש עזרה ראשונה.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: לפני כחמש שנים, ב-2016, יצא לי להפעיל דפיברילטור ולהגיש עזרה ראשונה, ממש לעשות החייאה לאחת העובדות שלי.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: ביום שישי בבוקר, עוד לפני שהמרפאה נפתחה, היא התקשרה ואמרה שהיא לא מרגישה בטוב ותוך שבע דקות הגעתי למרפאה שבה היה הדפיברילטור והפעלתי אותו.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: המכשיר עצמו אומר מתי לגעת במטופל, איפה לשים מדבקה.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: עשיתי הכל בקור רוח עד שהגיע צוות מד"א והחזיר את הדופק לאותה אישה.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: היו רגשות מאוד מעורבים, ממש סערת רגשות לגבי אם הצלחנו או לא הצלחנו, אבל לצערי אחרי כמה שעות האישה נפטרה.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: באותו רגע עשינו את המקסימום.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: חשוב לעבור את המחסום הפסיכולוגי, לא לפחד לגעת במכשיר ולהפעיל אותו, זה באמת יכול להציל חיים.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: ברכות למיזם "איפה דפי", אנחנו נעשה את המקסימום כדי לתמוך.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: ברכות למד"א, לאיחוד הצלה ולכל אלפי המתנדבים שפועלים לטובת הצלת חיים.

עלי סלאלחה: ליהי, אני משתתף בצערך, כולנו משתתפים בצערך, את גיבורה.

עלי סלאלחה: המיזם הזה מאוד חשוב להצלת חיים.

עלי סלאלחה: אתמול כשהייתי במועצה מקומית בית ג'אן ראיתי את המכשיר הזה, רק לא שאלתי אם יודעים להפעיל אותו.

עלי סלאלחה: ביום חמישי כשאחזור לשם אבדוק את זה.

עלי סלאלחה: יכול להיות שאחרי שנעשה את התרגולים האלה אני אוכל להדריך שם.

עלי סלאלחה: חשוב שזה יהיה נגיש בכל בית ספר, בכל מקום ציבורי, כדי שבשעת צרה, בשעה כואבת אנשים יוכלו לתפעל אותו.

עלי סלאלחה: אני חושב שהמכתב שהקראת עכשיו צריך להגיע לכל בית ספר כדי שילמדו וידקלמו אותו.

אורי מקלב: תודה, גברתי היושבת-ראש, שהצפת את הנושא הזה, שאת מקיימת את הדיונים ויש לך תכניות לקדם את זה, ללוות את זה.

אורי מקלב: אני חושב ששיתוף הפעולה הזה יכול להביא למקומות אחרים לגמרי מבחינת מודעות, מבחינת ניסיון להפעיל את זה, מבחינת היכולת לגרום לכך שלא תהיה רתיעה ויהיו כמה שיותר מכשירים שיפוזרו.

אורי מקלב: בכל בניין צריך שיהיה מכשיר כזה.

אורי מקלב: אלה לא מכשירים יקרים שאי אפשר לעמוד במחיר שלהם.

אורי מקלב: שמעתי עכשיו על הרבה אנשים שתרמו מכשירים כאלה.

אורי מקלב: אצלי בבית הכנסת התקינו עכשיו מכשיר כזה.

אורי מקלב: אני רוצה לברך על היוזמה של לתת לאנשים מיומנות לפני שקורה מקרה, להסביר.

אורי מקלב: אולי היה צריך שיהיה מכשיר לא אמיתי שנותן רק את הניסיון.

אליעזר יפה: קיים.

אורי מקלב: איפה אפשר להשיג את זה?

אליעזר יפה: זה טריילרים.

אליעזר יפה: יש לנו אלפים כאלה.

אורי מקלב: אולי אפשר לשים את זה בבתי ספר, זה דבר מאוד חשוב.

אורי מקלב: ליהי, את באופן אישי הקמת זיכרון מאוד מיוחד לאבא, אין דבר ערכי יותר מזה, תבורכי.

אורי מקלב: ב-2016 הגשתי שאילתה לשר העבודה והרווחה דאז חיים כץ, ואני מצטט: "לפני כשנתיים אושרו תקנות הצבת מכשירי החייאה המחייבות להציב מכשיר החייאה במקומות ציבוריים.

אורי מקלב: לאחרונה התפרסמו מקרים בהם נפטרו אנשים מדום לב במקומות עבודה שלא היו בהם מכשירי החייאה.

אורי מקלב: מה האחוז של המקומות הציבוריים שהותקנו בהם מכשירי החייאה?

אורי מקלב: כמה תצהירים הוגשו למשרד?

אורי מקלב: כמה קנסות ניתנו למקומות ציבוריים שלא התקינו ציוד החייאה?".

אורי מקלב: התשובה שנתן לי שר הרווחה הייתה, ואני מצטט: "על פי המידע שבידנו קיימים בארץ 932 מקומות החייבים על פי החוק, מתוכם רק ב-487 מקומות הותקנו מכשירים.

אורי מקלב: 263 תצהירים הוגשו, מתוכם רק 116 הוגשו בשנת 2016.

אורי מקלב: אני לא חושב שאני צריך לטפל בזה.

אורי מקלב: אמנם מדובר במקומות עבודה, אבל אלה מכשירים שקשורים להצלת חיים שמשרד הבריאות צריך להתקין וצריך לקבל על עצמו את כל האחריות על זה.

אורי מקלב: מינהל הבטיחות לא הוסיפו כל תוספת של משאבים ליישום החוק ולא נקבעו בחוק הסמכויות של המפקח על הטלת קנסות והגשת כתבי אישום".

אורי מקלב: השאלה מי אחראי על זה, האם משרד הבריאות או משרד העבודה והרווחה.

עידית סילמן: יש תכתובת ארוכה לאורך כל השנים בין המשרדים שמבקשים להעביר את תחום האחריות, כשזאת הצעת החוק שהנחנו על סדר יומה של הכנסת.

אורי מקלב: עצם זה שאת דנה כוועדת בריאות זה אומר שזה נמצא בשולחן הזה.

אורי מקלב: אמנם זה יכול להיות במקומות עבודה, אבל זה גם יכול להיות בבתי ספר, בעוד מקומות.

עידית סילמן: זה נמצא תחת פיקוח של ארגוני החירום, ההצלה.

אורי מקלב: צריך לבקש נתונים לגבי כמה באמת התקינו, מה הפיקוח, כמה הטילו קנסות.

אורי מקלב: בזמנו הלכנו בצורה מצומצמת בתקנות כי עוד לא ידעו מה זה.

אורי מקלב: כל הצלחה של מכשיר כזה חוסכת חיים, אשפוזים ארוכים.

עידית סילמן: שיקום ממושך.

אורי מקלב: ההשקעה מאוד כדאית גם מבחינת כלכלית.

עידית סילמן: תודה רבה, חבר הכנסת מקלב, שאתה חתום על הצעת החוק.

עידית סילמן: האמת לא מפליא שהגשת שאילתות בעבר על הדברים האלה.

עידית סילמן: פרופ' שרון ענב, מנהלת טיפול נמרץ, בבקשה.

פרופ' שרון ענב: אני רוצה להוריד את הדיון הזה קצת לקרקע.

פרופ' שרון ענב: אנחנו לא מדברים על 50% הישרדות עם נזק נוירולוגי, אנחנו מדברים על בסביבות 75% הישרדות עם נזק מוחי, בגלל תפעול מאוחר של מכשירים, בגלל עיכובים בזמן הגעת הצוותים.

עידית סילמן: מה עם זמני הצלת החיים?

פרופ' שרון ענב: יש חשיבות אדירה בהרחבת הנושא הזה.

פרופ' שרון ענב: אני עושה בין שלוש לתשע החייאות ביום, אני רואה צוותים מיומנים בביצוע החייאה שנעמדים מול המכשיר הזה מבוהלים.

פרופ' שרון ענב: זה לא מכשיר שאפשר להציב במקום ציבורי בלי לעשות שום הכשרה.

פרופ' שרון ענב: במדינות מתוקנות, אם באירופה ובארצות הברית, יומיים בשנה ילדים מכיתה ז' לומדים את הנושא הזה.

פרופ' שרון ענב: יום אחד מועבר לתהליכים הרפואיים של זה, יום שני מוקדש לתרגול.

פרופ' שרון ענב: מכיוון שהקורסים שנעשים היום בבתי ספר בארץ הם קורסים בתשלום נוסף הרבה ילדים לא עוברים את הקורסים האלה.

פרופ' שרון ענב: אני יכולה להעיד על שלוש בנותיי.

פרופ' שרון ענב: הילדות שלי, שהן בוגרות של ליד"ה ובוגרות של בויאר, נדרשו לתשלום עבור הקורסים של מד"א ולכן לא עברו אותם.

פרופ' שרון ענב: הקורסים האלה כוללים לא רק החייאה, הם כוללים גם מה עושים ברעידות אדמה, איך חובשים ברך מדממת, דברים שלא קשורים להחייאה.

פרופ' שרון ענב: לא צריך לערבב שמחה בשמחה.

פרופ' שרון ענב: קורסי החייאה הם קורסי החייאה שיכולים להיעשות תוך שעה, לא צריך לשלם עבורם כלום.

פרופ' שרון ענב: מורים להתעמלות יכולים ללמד אותם, בוודאי מורים לביולוגיה.

פרופ' שרון ענב: משרד החינוך לא היה מעוניין לקחת את האחריות על הנושא הזה.

פרופ' שרון ענב: זה לא כל כך משרד החינוך, זה היה יותר הנושא של הסתדרות המורים שלא רצתה לקחת אחריות על הנושא הזה.

פרופ' שרון ענב: אם נלמד את הילדים שלנו כל שנה ובמהלך שש שנים נתרגל אותם, כולל בכניסה לצה"ל, לא יהיה מישהו שיעמוד מול המכשיר הזה ולא ידע מה לעשות.

פרופ' שרון ענב: צריך שיהיו תשדירים בטלוויזיה.

פרופ' שרון ענב: יש תשדירים נפלאים אצל הבריטים שמלמדים מה עושים, אפשר ללמוד מהם.

פרופ' שרון ענב: צריך להיות רשם לאומי לדפיברילטורים, לא גוף אחד שיש לו אינטרסים כאלה או אחרים, כדי שלכל הגופים תהיה נגישות.

פרופ' שרון ענב: מאחר ויש לנו שיעורי הישרדות עם נזק מוחי קשה כתוצאה מהעיכובים, כתוצאה מהבעיות בעשייה, כתוצאה מחלק מהתהליך המאוחר יותר של הטיפול בחולים האלה, חייב להיות רשם של מידע מתחילת הקריאה ועד התוצאה שבה רואים לאן החולה הולך, באיזה מצב.

פרופ' שרון ענב: אני שומעת על כך שחסרים עשרות אלפי מכשירים ובו זמנית שומעת שיש 4,000 מכשירים שנמצאים בגוף שלא נמצא כאן.

אליעזר יפה: אין קשר בין מכשירים נייחים למכשירים ניידים.

פרופ' שרון ענב: אני שומעת שיש פה רישומים חלקיים.

אליעזר יפה: אין רישומים חלקיים, יש במוקד רישומים מלאים.

פרופ' שרון ענב: העובדות הן קשות.

פרופ' שרון ענב: זה לא תהליך חלק, זה לא הולך טוב.

פרופ' שרון ענב: הבעיה שאין אחידות.

פרופ' שרון ענב: כששאלו אתכם אם יש מכשירים בכל העמדות של מפעל הפיס, אמרתם שברובם יש.

פרופ' שרון ענב: מה זה "ברובם"?

פרופ' שרון ענב: יש כאלה שאין בהם.

פרופ' שרון ענב: איך יודעים איפה יש ואיפה אין?

פרופ' שרון ענב: הבעיה זה שאין רשם שזמין בכל מקום, בכל עת, לכל גוף.

פרופ' שרון ענב: אם קונים עוד 10,000 מכשירים בעלות לא גבוהה של 5,000 שקלים, צריך לדעת שעושים עם זה משהו.

פרופ' שרון ענב: איך אנחנו יודעים מה התוצאות?

עידית סילמן: הצעת החוק מסדירה את הדבר הזה.

עידית סילמן: היא מסדירה רשם לדפיברילטורים, היא מסדירה בקרה.

אורי מקלב: את יכולה לתת לנו גם נתונים חיוביים?

אורי מקלב: אתה יכולה לומר מה ראית במסגרת העבודה שלך כשהשתמשו במכשיר הזה?

עידית סילמן: וכמה דקות של הצלת חיים, במה מדובר?

פרופ' שרון ענב: שמענו הרבה עדויות על איך זה נראה כשזה נראה טוב.

פרופ' שרון ענב: אני בכוונה מציפה נושאים שהם בעייתיים.

אורי מקלב: היו לך מקרים של אנשים שזה קרה להם במקום העבודה ובעקבות השימוש במכשיר הם הגיעו אלייך במצב אחר?

פרופ' שרון ענב: בוודאי.

פרופ' שרון ענב: יש מקרים של אנשים שהולכים הביתה, ואלו עדויות מקסימות שאנחנו תמיד שמחים להראות ולהעלות על נס.

פרופ' שרון ענב: כשזה מצליח, זה מצליח בצורה מדהימה.

פרופ' שרון ענב: ראוי להגיד מה המשמעות של תהליכים לא נכונים.

פרופ' שרון ענב: לקנות עוד 10,000 מכשירים ולהציב אותם בלי הדרכות ראויות, בלי פרסומות טלוויזיה, בלי בקרה על מה נעשה בבתי ספר, בלי הדרכות קבועות, בלי מעקב אחרי החולים – אני לא רואה את התוחלת בזה.

פרופ' שרון ענב: חייבים לעשות את זה בצורה מושכלת.

פרופ' שרון ענב: לפני 10 שנים החולים במחוז ירושלים עלו מיליונים.

פרופ' שרון ענב: אנחנו מדברים על 125 חולים שעולים למערכת הבריאות מיליוני שקלים כשהם יוצאים עם נזק נוירולוגי.

פרופ' שרון ענב: יכולים להיות אנשים שהולכים הביתה עם טקטים.

פרופ' שרון ענב: חבל מאוד שזה לא יהיה אם לא יהיה מעקב מתחילת הקריאה ועד מה קורה, באיזה מצב החולה יוצא מבחינה נוירולוגית.

גד בר יוסף: נזק נוירולוגי מחוסר חמצן הוא בדרך כלל בלתי הפיך.

גד בר יוסף: יש אפשרות לשיקום מסוים, אבל בדרך כלל הנזק הזה הוא בלתי הפיך.

פרופ' שרון ענב: בוודאי.

פרופ' שרון ענב: הפתרון, כמו שכולכם מציעים, הוא להציב מכשירים, אבל לא די בהצבת מכשירים.

מעיין זוסמן: אנחנו לא צריכים לתלות הכל בהדרכה, בפרסומים ובמה שיקרה אחרי, אנחנו צריכים להתחיל.

מעיין זוסמן: אנחנו התחלנו בכך שיש 1,000 עמדות חיצוניות שעובדות.

מעיין זוסמן: יש ארבעה אנשים שחזרו הביתה לילדים הקטנים שלהם שניצלו על ידי אנשים שלא עברו שום הדרכה.

מעיין זוסמן: אם נשב פה ונתלונן ונתבכיין על מה עוד צריך לעשות, יהיו עוד אנשים שלא יחזרו הביתה.

מעיין זוסמן: אנחנו צריכים להתחיל.

מעיין זוסמן: צריך 10,000 מכשירים.

מעיין זוסמן: העלות שלהם בעמדות חיצוניות היא לא 5,000 שקלים, היא עלות גבוהה יותר.

מעיין זוסמן: לא די בלהגיד "מכשירים ציבוריים", "מכשירים ציבוריים".

מעיין זוסמן: רק לפני מספר שבועות חזר חייל בן 19 לביתו בתל אביב אחרי שהוא עצר ליד מרכז מסחרי שבו היו שלושה מכשירים.

מעיין זוסמן: אחד לא עבד, אחד היה נעול, ואחד היה אצל השומר שעשה סיבוב.

מעיין זוסמן: אחרי שהחייל איבד את חייו הציבו מכשיר בצורה מסודרת, נכונה, עם אפשרות ליצור קשר עם המוקד.

מעיין זוסמן: את הדברים האלה אנחנו עושים after the fact.

מעיין זוסמן: אנחנו צריכים להזכיר פה את לימור בצרי הירשברנד שעבדה שנים מול הכנסת כדי להציב את חוק הצבת דפיברילטורים במוסדות ציבור.

מעיין זוסמן: היא איבדה את הבת שלה בת ה-15 בבית ספר שבו לא היה דפיברילטור.

מעיין זוסמן: מאז מחויבים להציב דפיברילטורים.

מעיין זוסמן: זה לא מספיק להציב דפיברילטורים, צריך שהדפיברילטורים יהיו מחוברים למוקד, צריך את היכולת להתקשר לאותה מוקדנית שתדע להדרך.

עידית סילמן: ברור לנו מה צריך לעשות, ברור לנו שזה נושא שלא נגעו בו הרבה זמן.

עידית סילמן: יש לי כאן תכתובות של כל המשרדים הלוך חזור, חזור הלוך.

עידית סילמן: אנשים לא רוצים לקחת אחריות.

עידית סילמן: כשלא לוקחים אחריות ככה זה נראה.

עידית סילמן: הרבה פעמים אנחנו באים ומניחים חקיקה על חקיקה קיימת כדי לעשות סדר, כדי להתאים את זה למקום שבו זה צריך להיות.

עידית סילמן: את מדברת על משהו שהוא עולם רפואי, עולם של בריאות בסופו של דבר שלא יכול להיות שהתחום הזה יושב תחת משרד העבודה והרווחה ומשרד הכלכלה.

עידית סילמן: יפה מאוד שהם לקחו את זה על עצמם, נחמד שזה נמצא שם, אבל הגיע העת לעשות.

אליעזר יפה: פרופסור ענב, ב-95% מדוכני הפיס יש, ב-5% אין.

פרופ' שרון ענב: מי יודע את זה?

אליעזר יפה: המוקד שלנו יודע.

פרופ' שרון ענב: אם אני מגיעה לדוכן פיס, אני יודעת אם יש?

אליעזר יפה: את לא צריכה לדעת, את צריכה לחייב 101.

פרופ' שרון ענב: אני יודעת איך לעשות החייאה, למה אני צריכה לחייג 101?

אליעזר יפה: יש מוקד לאומי אחד.

אליעזר יפה: אנחנו בעד הרשם.

אליעזר יפה: כיוון שכרגע אין רשם, לקחנו את זה על עצמנו וזה עולה הרבה מאוד כסף.

אליעזר יפה: תקימו רשם.

אליעזר יפה: את יודעת שאנחנו דוחפים רשם החייאה כל הזמן יחד איתך.

אליעזר יפה: לגבי הטענה שיש מכשירים סטטיים של איחוד הצלה שלא רשומים - נכון, כי רק אתמול ב-15:00 אחר הצוהריים, בעקבות הדיון בוועדה, העבירו לנו את השמות והם ייכנסו אחרי בדיקה.

אליעזר יפה: כל המכשירים הניידים באמבולנסים, אצל כוננים, אצל העמדות לטיפול נמרץ לא מופיעים על המפה.

אליעזר יפה: המפה היא למכשירים נייחים.

עידית סילמן: ד"ר יצחק ביטון, נציג האיגוד הקרדיולוגי, בבקשה.

ד"ר יצחק ביטון: ההתמחות שלי כקרדיולוג היא הפרעות קצב, טיפול בהפרעות קצב.

ד"ר יצחק ביטון: אני הרופא של חן דנציגר וגם קולגה של ד"ר זוסמן, זכרונו לברכה.

ד"ר יצחק ביטון: היום אני חוגג יום הולדת 44.

ד"ר יצחק ביטון: כשנפרדתי מהילדים שלי בבוקר נזכרתי למה הלכתי להיות רופא.

ד"ר יצחק ביטון: בגיל 44 בדיוק סבא שלי נפטר מדום לב פתאומי, תקופה שלא היה כל כך מה לעשות.

ד"ר יצחק ביטון: אחריו נפטרו עוד שני דודים שלי שהשאירו יתומים.

ד"ר יצחק ביטון: לתוך זה גדלתי, לכן פניתי דווקא לתחום הזה של הפרעות קצב.

ד"ר יצחק ביטון: היה לי מזל שהתקבלתי לעבוד בהרווארד ובאוניברסיטת רוצ'סטר.

ד"ר יצחק ביטון: תחום המחקר שלי הוא הפרעות קצב ומוות פתאומי.

ד"ר יצחק ביטון: זכיתי בשני פרסים בינלאומיים - פרס מירובסקי מוס ופרס האיגוד הקרדיולוגי האמריקאי על מוות פתאומי.

עידית סילמן: איפה אתה עובד היום?

ד"ר יצחק ביטון: אני עובד בהדסה עין כרם, ביחידה להפרעות קצב.

ד"ר יצחק ביטון: אני רואה את כל החולים שמדברים עליהם בזמן אמת.

ד"ר יצחק ביטון: VF, הפרעות קצב זה ה-bread and butter שלי.

ד"ר יצחק ביטון: כשבאתי ממסצ'וסטס ג'נרל ומהרווארד לפני כשלוש שנים מאוד התפלאתי לראות שבכלל אין שום רישום של דפיברילטורים בישראל.

ד"ר יצחק ביטון: כאן אני רוצה להגיד יותר ממילה טובה לליהי שגם הפכה להיות חברה וגם החזירה לי את האמון בפוליטיקה הישראלית ובבית הזה.

ד"ר יצחק ביטון: ניסינו דרך האיגוד ובדרכים אחרות להעלות את המודעות לא תמיד בהצלחה, וליהי ידעה לטוות את כל הקשרים.

ד"ר יצחק ביטון: היא אפילו הצליחה להושיב יחד איתי את מד"א ואת איחוד הצלה.

ד"ר יצחק ביטון: מרגע שבן אדם מתמוטט יש לנו מספר דקות מצומצם ביותר - -

עידית סילמן: בכמה דקות מדובר?

ד"ר יצחק ביטון: עד שש דקות להיווצרות נזק מוחי.

ד"ר יצחק ביטון: זה הזמן שבו המוח יכול לחיות בלי חמצן.

ד"ר יצחק ביטון: יש שני סוגים של דום לב.

ד"ר יצחק ביטון: יש דום לב שבו אין שום פעילות חשמלית, ובמצב הזה, לצערנו, הדפיברילטור לא עוזר, רק צריך עיסויים, ויש דום לב שנוצר מהפרעת קצב חשמלית שאם נותנים שוק זה קונה לנו את הזמן עד שמד"א מגיע ומביא את האדם לבית החולים ומתחיל תהליך של צנתור או אבלציות.

ד"ר יצחק ביטון: אני הרבה יותר אופטימי מפרופסור ענב, כי עבודה של חברים מאיכילוב מראה שבשנים אחרי חוק הדפיברילטורים יש פחות נזק מוחי, יש פחות תמותה, יותר אנשים שורדים.

ד"ר יצחק ביטון: אני רוצה שתזכרו שהחיים לא נגמרים בטיפול של המטופל היחיד.

ד"ר יצחק ביטון: כשקיבלנו את חן, למשל, זה עורר עוד איזו שהיא שרשרת שבזכותה ניצלו שלושה אנשים.

ד"ר יצחק ביטון: למה?

ד"ר יצחק ביטון: כי ברגע שעשינו את האבחנה לחן יכולתי לקרוא לכל בני המשפחה שלה, לעשות את האבחונים, ולהשתיל דפיברילטורים.

ד"ר יצחק ביטון: אגב, זה הציל את החיים של בחור צעיר בן 18.

ד"ר יצחק ביטון: לא צריך להסתכל דרך הממסרה של ה-75% נזק מוחי.

ד"ר יצחק ביטון: אם יהיו עוד דפיברילטורים אנשים ידעו איך להשתמש בהם ואנחנו נשתפר.

ד"ר יצחק ביטון: אני רוצה להתחבר לעניין של המרשם שמאוד מאוד חשוב.

ד"ר יצחק ביטון: האיגוד מנסה לעשות את זה שנים, רק אין לנו תקציב לזה.

ד"ר יצחק ביטון: אין לנו מרשם של מוות פתאומי בישראל.

ד"ר יצחק ביטון: כל מקרה כזה צריך להירשם ואנחנו חייבים ללמוד ממנו.

ד"ר יצחק ביטון: ככה נוכל להגיע לעוד אנשים ולמנוע את המוות הפתאומי הבא הרבה לפני שהוא קורה.

עידית סילמן: ראש עיריית לוד יאיר רביבו, בבקשה.

יאיר רביבו: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה על הדיון החשוב הזה.

יאיר רביבו: בדרך לכאן שמעתי את העובדת החרוצה שלנו ליהי ואת סיפורה המרגש.

עידית סילמן: למה נכנסת לזה?

עידית סילמן: בגלל ליהי?

יאיר רביבו: לפני שלוש וחצי שנים שכן שגר דלת מולי, בחור צדיק עם שבעה ילדים בשם שלום שמריהו, חטף דום לב בגיל 53.

יאיר רביבו: מד"א ואיחוד הצלה מאוד פעילים אצלנו, יש להם המון מתנדבים, וזאת ההזדמנות להודות לאוכלוסייה החרדית שלא תמיד יודעים להגיד לה מילה טובה.

יאיר רביבו: בכל מקום שיש אוכלוסייה חרדית יש המון מתנדבים על אופנועים שמגיעים מהר מאוד לשטח.

יאיר רביבו: מד"א ואיחוד הצלה הגיעו תוך ארבע, חמש דקות, אבל לצערנו זה לא עזר והוא נפטר.

יאיר רביבו: החלטתי להיכנס לתחום הזה, כי גם אני בתפקידי, לצערי, מגיע במהלך כל שנה למספר רב של הלוויות של בחורים צעירים.

יאיר רביבו: צריך לזכור שמדובר במוות הנוראי ביותר.

יאיר רביבו: מדובר באדם שנקטף בשנייה בלי שום הכנה.

יאיר רביבו: לרוב מדובר, וזה לפי הנתונים הסטטיסטיים האישיים שלי, בגברים בני 40 עד 55.

יאיר רביבו: אולי היו צריכים לקחת את האוכלוסייה הזאת שרוב מקרי המוות נמצאים בה ואחת לכמה שנים לבדוק אותה, לעשות לה צנתור אבחוני.

יאיר רביבו: אבא שלי בן 77 הרגיש קצת לא טוב בהליכה ואחרי שאמרו לו שיש לו סתימה של 90% עשו לו צנתור.

יאיר רביבו: תחשבו כמה אנשים הולכים בינינו עם צנרת שהיא סתומה ב-60%, ב-70%, ב-80%.

יאיר רביבו: כשהצעתי את ההצעה הזאת אמרו לי שקופות החולים לא רוצות לפרסם את זה.

יאיר רביבו: כמובן שאם אני אלחץ שיעשו לי צנתור אבחוני כזה אני אקבל את זה.

יאיר רביבו: צריך לראות מה העלויות לאוכלוסיית היעד, גילאי 40 עד 55 עם מחלות רקע ותורשה.

יאיר רביבו: אולי אפשר להציל אותם עוד לפני שהגענו לדפיברילטורים.

יאיר רביבו: כראש עיר קיבלתי ראשון בארץ החלטה, ואני מבקש מכם להכניס את זה לחקיקה - אחרי הצטרפו עוד שלוש או ארבע רשויות - שכל בניין חדש מעל 16 יחידות דיור יחויב בטופס ארבע להציב דפיברילטור בלובי הבניין.

יאיר רביבו: אנשים אמרו לי: תקשיב, מי יסכים לזה?

יאיר רביבו: מה אתה בא לקבלן דקה לפני שהוא מקבל טופס ארבע ועושה את זה?

יאיר רביבו: מאז ההחלטה שלי לפני שנתיים וחצי הוקמו בלוד 80 בניינים עם 80 מכשירים.

יאיר רביבו: בכל מרחב לוד יש 40 מכשירים.

יאיר רביבו: תראו איך בהחלטה פשוטה אחת הכפלנו את כמות המכשירים רק בזכות בנייני המגורים.

עידית סילמן: האמת שהעלות של זה היא שולית.

יאיר רביבו: היא שולית.

יאיר רביבו: קבלן שבונה בניין ב-40 מיליון שקלים בכלל לא יתווכח איתי.

יאיר רביבו: העיר לוד הולכת לקראת הסכם גג, הולכת לעוד 300,400 בניינים בעשור הקרוב.

יאיר רביבו: אנחנו נכניס את זה ל"איפה דפי" כך שאדם שנוסע ברחוב ידע שבכל בניין בשכונה חדשה יש בלובי מכשיר כזה.

יאיר רביבו: זאת החלטה שקיבלנו שעובדת יפה.

יאיר רביבו: אחריי אימצו את זה ברמת גן ובעוד כמה ישובים.

יאיר רביבו: אני מציע להכניס את זה לחקיקה.

יאיר רביבו: תאמינו לי, זו עלות שלא נופלת על הרשויות המקומיות, על האזרחים, על קופות החולים או על מד"א.

יאיר רביבו: היזם שהשקיע במקום לשים עוד עציץ או מראה הוא שם את זה.

יאיר רביבו: אני חושב שבעוד כמה שנים עלות המכשיר כל כך תרד כך שזה יהיה בארון התרופות.

יאיר רביבו: לחברות הביטוח זה יהיה שווה, לכולם זה יהיה שווה.

יאיר רביבו: הדבר השני שקיבלנו החלטה בימים אלה בשיתוף מד"א והפרויקט לזכרו של אורן זוסמן ואבא של ליהי - להציב עשרות מכשירים במרחב הציבורי.

יאיר רביבו: לקחנו פארקים או מתחמים של בתי כנסת והצבנו מכשירים אנטי ונדליים חיצוניים.

יאיר רביבו: זה עלה לנו קצת יותר, כי הבנו שהשמיש והנגיש ביותר הוא של מד"א, בלי לפגוע בארגוני ההצלה האחרים.

יאיר רביבו: הבנו שבן אדם מכיר 101, הוא צריך שיענה לו מישהו ויפתח לו את הארון.

יאיר רביבו: זה גם מכשיר שהוא מאוכן GPS כך שהניידת יוצאת לדרך על מנת להמשיך את המלאכה.

יאיר רביבו: הארון הצהוב הזה יגרום לאנשים מודעות.

יאיר רביבו: אני לא אשכח שבבניין העירייה הקודם היה מכשיר וכמישהו נפל העובדים לא ידעו שיש מכשיר החייאה שאפשר לגשת אליו.

יאיר רביבו: זה עניין של ידע ומודעות.

יאיר רביבו: הדבר הכי מדהים זה שכל המבנים שמחויבים על פי חוק להציב ננעלים בגמר הפעילות, מה שאומר שאם אדם גר ליד מועדון נוער, טיפת חלב או אולם שמחות יש לו מכשיר שהוא לא יכול להשתמש בו.

יאיר רביבו: אתם יודעים איזה דיכאון זה ואיזה תסכול זה כשיש מכשיר לא נגיש?

יאיר רביבו: כשבניתי עכשיו מתנ"ס בשכונת גני יער ביקשתי שישימו מכשיר בקיר החיצוני כך שיהיה פתוח לקהילה 24/7.

יאיר רביבו: יש אלפי מכשירים בארץ שננעלים בגמר הפעילות של המקום – מועדון פיס לנוער, טיפת חלב, בבית כנסת.

יאיר רביבו: ועדת התמיכות שלנו כשהיא נותנת תמיכות לעמותות היא מחייבת אותן חלק מהתמיכה לשים.

יאיר רביבו: אנחנו קודם כל צריכים להנגיש את המכשירים, אחר כך להנגיש את הידע.

יאיר רביבו: חשוב להסביר שבשלוש, ארבע, חמש הדקות עד שמגיע מד"א, עד שמגיע המכשיר צריך לבצע לאדם עיסוי ידני, זה מה שבינתיים מחזיק קצת את המערכת.

יאיר רביבו: צריך להסביר לאנשים שלא משנה אם הם חצי מקצועיים או לא מקצועיים בכלל הם צריכים לעשות משהו עם האדם שמוטל לפניהם, לא רק להסתכל ולהיות בהיסטריה.

יאיר רביבו: נכון שזה לא פשוט להגיד את זה, אבל הדברים האלה מצילים חיים.

עידית סילמן: תודה רבה שהגעת, ותודה רבה על היוזמה הזאת.

עידית סילמן: לקחנו לחקיקה את המשימה של ראש העיר לגבי בניינים חדשים ומוסדות ציבור ברשויות מקומיות.

עידית סילמן: זה יהיה שלך במידה ויעבור.

עידית סילמן: אשריך.

עידית סילמן: אריק, סגן מפע"ר במשרד הכלכלה, מה לכם ולדפיברילטורים?

אריה שמילוביץ: המכנה המשותף העיקרי זה הפיקוח, אבל שם זה מתחיל ונגמר.

אריה שמילוביץ: התקנה בשנת 2014 קבעה שמי שאחראי על זה הוא שר הכלכלה.

אריה שמילוביץ: אם אנחנו מסתכלים על רשימת המקומות הציבוריים שבהם יש חובה שיהיו מכשירי החייאה, אז מתוך 16 סעיפים יש רק סעיף אחד שנוגע לעובדים - מקום שיש בו 500 עובדים.

אריה שמילוביץ: כמובן שחבר הכנסת חיים כץ ושרים אחרים שהיו במשרד פנו בבקשה לשנות את החקיקה ולהגיד שהאכסניה של התקנה הזאת אינה צריכה להיות במשרד הכלכלה, היא צריכה להיות במקום אחר.

אריה שמילוביץ: אנחנו המלצנו על משרד הבריאות, אמרנו שהאתגרים של מינהל הבטיחות, של המפקחים שלנו הם שמירה על חיי העובדים.

אריה שמילוביץ: אנחנו נלחמים יום יום להציל את חיי העובדים, את אותם עובדים שנופלים לנו מהגובה, שנהרגים באתרי הבנייה, שנפגעים במקומות העבודה, וזה עם צבר של מפקחים מאוד מצומצם.

אריה שמילוביץ: המהות שלנו היא שמירת חיי אדם, אבל בהיבט הזה אין לנו יתרון יחסי.

אריה שמילוביץ: אנחנו בהחלט עומדים באותה עמדה כבר שנים שהפיקוח על התקנה הזאת צריך להיות במקום אחר.

אריה שמילוביץ: כשאני צריך לבחור אם לשלוח את המפקח לתחנת רכבת ולבדוק את מכשיר ההחייאה או לשלוח אותו לאתר בנייה, אני בוחר לשלוח אותו לאתר הבנייה, לאזור תעשיה, למקומות עבודה אחרים, לא לתחנת רכבת או למכון כושר שאני לא יודע מתי יש שם 500 מתעמלים קבועים או 499.

עידית סילמן: יש דברים שהיו במשרד הכלכלה, כמו הנושא של המשקאות המשכרים שעלה כאן בוועדה שאנחנו מבצעים העברה בצורה מאוד מאוד סדורה.

עידית סילמן: משרד הבריאות, מה עמדתכם בנושא הזה?

עידית סילמן: אנחנו מקווים שהחקיקה הזאת תתקבל בידיים פתוחות, אבל אני מבינה שצפויה לנו דרך.

קטיה קיל: אני רוצה לברך על היום הזה ועל היוזמה, אני חושבת שהנושא הזה מאוד מאוד חשוב.

קטיה קיל: אני חושבת שיש חשיבות מאוד גדולה להעלות את המודעות ולדבר על זה.

קטיה קיל: אני משתתפת בצער כל מי שהגיע עם הסיפור שלו, אבל בכל דבר אנחנו מנסים לראות את הצעד החיובי כמה שיכול להיות.

קטיה קיל: מעיין וליהי, באמת כל הכבוד, זאת משימה לא קלה לקחת את הכאב האישי של כל אחת ולהפוך אותו למשהו אחר לחלוטין ובאמת להציל באמצעותו עוד אנשים.

קטיה קיל: באמת כל הכבוד.

קטיה קיל: אני מכירה את היוזמות האלו, אבל תמיד כייף לשמוע.

קטיה קיל: אני אגיד תודה לארגוני ההצלה שנמצאים פה ועובדים מאוד מאוד קשה.

קטיה קיל: גם הניידות, גם הכוננים.

עידית סילמן: מה עמדתכם לעניין האחריות של מכשירי ההחייאה, של הדפיברילטורים?

קטיה קיל: כרגע אנחנו רוצים לראות איך אפשר לעשות שיתוף פעולה עם המשרד שהיום החוק נמצא אצלו, לראות איך אנחנו מנגישים את זה יותר לציבור, לראות איך אנחנו עושים איזה שהוא רישום.

קטיה קיל: צריך לבנות איזו שהיא תכנית לגבי זה.

קטיה קיל: אנחנו צריכים לעבור על כל הנקודות, לעשות פה שיעורי בית ולהחליט איך אנחנו ממשיכים.

עידית סילמן: משרד הכלכלה, האם יש בידכם מספיק נתונים על מספר המקומות שעל פי חוק מחויבים בהצבת מכשירי החייאה?

עידית סילמן: מה הנתונים שעומדים לרשותכם היום?

אריה שמילוביץ: הנתונים שלנו הם נתונים חסרים.

אריה שמילוביץ: יש הרבה הצהרות, אבל אין תהליך של רישוי עסקים, אנחנו לא יודעים על בית מלון חדש, על מועדון כושר, על בריכה, על כל מוסד שרשום בחקיקה אם הוא מוסדר ויש בו 500 מבקרים.

עידית סילמן: חובת הדיווח לא קורית הלכה למעשה.

אריה שמילוביץ: חובת הדיווח, לפי הערכתנו, היא חלקית מאוד.

אריה שמילוביץ: אנחנו מקבלים תצהירים שחלקם הם תצהירים חוזרים, חלקם תצהירים חדשים.

אריה שמילוביץ: אנחנו לא באמת יודעים אם במקום עבודה או במקום שרשום בחקיקה שהוא לאו דווקא מקום עבודה אלא מקום בילוי יש פתחים של 300 מטר מדלת הכניסה.

אריה שמילוביץ: אנחנו לא יודעים מתי במכון כושר צלצל הפעמון ויש 500 מתעמלים קבועים או 499 מתעמלים קבועים.

עידית סילמן: זאת אומרת, מה שאומרים שלפי סעיף 9 לתקנות אמור להגיע אליכם לא יאוחר מ-31 בדצמבר כל שנה לא קורה.

אריה שמילוביץ: זה קורה באופן חלקי.

אריה שמילוביץ: סדר העדיפויות שלנו לגבי הפיקוח על המקומות האלה הוא נמוך.

אריה שמילוביץ: כשאנחנו מגיעים לשם אנחנו מוצאים שיש בעיה עם ההגדרה של מכשיר החייאה.

אריה שמילוביץ: מכשירי ההחייאה מחולקים לשניים - מכשיר החייאה אוטומטי ומכשיר החייאה חצי אוטומטי.

אריה שמילוביץ: בעוד שבחוק מדברים על מכשיר החייאה חצי אוטומטי, כשמי שמשת

אריה שמילוביץ: מש בחצי האוטומטי זה אותם צוותים מיומנים שכן מכירים את המכשיר, שכן יודעים להפעיל אותו, במקומות הציבוריים ישנם המכשירים האוטומטיים.

אריה שמילוביץ: אנחנו רואים שעיקר הבעיות במכשירים זה המדבקות שלפעמים פג התוקף שלהן או הבטריות.

עידית סילמן: בקיצור, יש כאוס בתחום הזה.

עידית סילמן: האם יש לכם איזו שהיא הצלבה עם מאגר הדפיברילטורים שנמצא אצל מד"א, אצל איחוד הצלה?

אריה שמילוביץ: לא.

אריה שמילוביץ: ביקרנו במד"א, ראינו את המוקד המרשים שלהם שיודע לזהות, כמו שצוין פה, את מצב הסוללה ויכול לשלוט עליה מרחוק.

אריה שמילוביץ: את מכשירי ההחייאה שאנחנו יודעים שקיימים במשרדי הממשלה לא ראינו במפה אצלם.

אריה שמילוביץ: בכניסה לבניין שלי יש מכשיר החייאה, הוא מאוד נגיש, רואים אותו מהרחוב.

אריה שמילוביץ: האחוזים של מכשירי ההחייאה שאנחנו מפקחים עליהם הם אחוזים מאוד קטנים לעומת מכשירי החייאה שנמצאים במרחבים הציבוריים ונשלטים על ידי גורמים אחרים.

עידית סילמן: אמרו לי כאן מהמ.מ.מ ש-1,200 תצהירים, כולל תצהירים חוזרים, זה לא מספק, זה לא יכול להיות.

עידית סילמן: אנחנו מדברים על 2014, על כך שצריך לדווח כל שנה.

עידית סילמן: גם מבחינת הביקורות אין מידע לגבי ביצוע הביקורות לפי מחוזות, אין מידע על התוצאות של הביקורות האלו.

ליהי קורין: אני חושבת שהנושא הזה חייב בית אחד, בית שיהיה אכפת לו, שינטר, יעקוב ויפקח מקרוב, לא לקחת אותנו לפרוצדורות.

אריה שמילוביץ: אכפת לנו מאוד.

אריה שמילוביץ: אנחנו עוסקים יום יום בהצלת חיי אדם, זה העיסוק שלנו.

אריה שמילוביץ: אנחנו עוסקים באכיפה יום יומית, אנחנו מצילים מאות אנשים ממוות מידי יום.

עידית סילמן: המשרד לא פנה לוועדה בבקשה להעביר את התחום, אז נשמח לפנייה רשמית שלכם.

עידית סילמן: החוק לא כולל סנקציות, אבל קיימת אפשרות לאכיפה פלילית.

עידית סילמן: מהמשרד נמסר לנו שלא הוטלו עד היום איזה שהן סנקציות על מפרי חוק, על מפרי תקנות, על מי שלקח מכשיר ונסע איתו לביתו.

יאיר רביבו: אני שומע פה כל הזמן שמדברים על 500 משתתפים.

יאיר רביבו: בבית כנסת, למשל, זה יותר קריטי, לא משנה כמה משתתפים יש, כי אין טלפונים.

עידית סילמן: אתה מדבר על בניין מגורים שיכול להיות שאין בו 500 דיירים.

יאיר רביבו: בוא נקבע שכל מוסד מכאן ואילך.

עידית סילמן: בסוף צריך מישהו שיישא באחריות על אותם מכשירים קיימים, כדי לוודא שאם בן אדם פתח או פתחו לו את המכשיר הוא לא לקח אותו ועשה איתו משהו שאסור לעשות.

עידית סילמן: יש מישהו שצריך לעקוב אחרי הדברים האלה.

יאיר רביבו: ודאי, אני רק אומר להוסיף בחוק שכל הקמת מוסד ציבורי, לא משנה המספר שלו.

עידית סילמן: רשמנו את זה.

עידית סילמן: האם כשחוקק החוק הזה ניתנה לכם תוספת של משאבים וכוח אדם?

אריה שמילוביץ: לא התנדבנו לקחת את זה, כפו עלינו את זה באיזה דיון שלא היינו בו.

אריה שמילוביץ: מכיוון שלא השתתפנו באותו דיון הטילו עלינו את האחריות.

עידית סילמן: בקיצור, באתם ונפגעתם.

אריה שמילוביץ: אני חושב שהתקנה והחוק הם דברים סופר חשובים, הם מצילים חיים, אבל עיקר העיסוק שלנו הוא הגנה ובטיחות על חיי העובדים.

אריה שמילוביץ: אין לנו יתרון יחסי על הנושא הזה, אנחנו נמצאים במקום שזה לא המגרש הביתי שלנו, אנחנו לא שולטים בנתונים.

עידית סילמן: אנחנו צריכים איזו שהיא הערכה של הצרכים ליישום חוק כזה.

עידית סילמן: אתם צריכים לעשות לנו איזה שהוא מיפוי של המקומות הציבוריים שעומדים בהגדרת החוק, כי זה חיוני לכל מי שרוצה לבוא ולתכנן היום מדיניות, לכל מי שרוצה לבחון מה מחויב בהצבת מכשיר.

עידית סילמן: זה נתון בסיסי שאנחנו צריכים אותו.

עידית סילמן: למרות שהחוק נחקק בשנת 2008 והתקנות הותקנו ב-2014 כל הנתונים עד היום לא נאספו.

עידית סילמן: אנחנו מבקשים מכם איזה שהוא איסוף נתונים של מה שיש לכם, של מה שאתם מסוגלים להעביר אלינו, כדי שנוכל להתקדם לשם.

אריה שמילוביץ: יכול להיות שאם היו עושים RIA אז היו מקבלים החלטות קצת שונות לגבי האכסניה של החוק והתקנה.

עידית סילמן: זה נכון, אבל כל עוד זה אצלכם ובאחריותכם - -

אריה שמילוביץ: אין בעיה.

אריה שמילוביץ: כשאנחנו מסתכלים בהערכה גסה על כמות מכשירי ההחייאה שנמצאים היום מפוזרים במדינת ישראל, האחוז של מכשירי ההחייאה שנמצאים תחת התקנה או תחת החוק הוא אחוז יחסית קטן.

אריה שמילוביץ: צריך לחשוב על אותם מקומות שהתקנה מדברת עליהם שבהם צריך להציב מכשירי החייאה.

עידית סילמן: מהמ.מ.מ מציינים שעדיין לא הועבר ממשרד הכלכלה המיפוי של המקומות, אז נשמח לקבל.

עידית סילמן: שאלתיאל רם ממשרד החינוך, בבקשה.

שאלתיאל רם: אני בהחלט מברך על המפגש הזה, על היום הזה, ואין כמו לייצר יום שיא לתודעה.

שאלתיאל רם: אפשר לעשות את זה גם בהרבה דברים אחרים.

שאלתיאל רם: משרד החינוך פרסם תקנות מיוחדות לבתי הספר.

שאלתיאל רם: ממאי 2018 תקצבנו בשלוש פעימות כ-1,200 מכשירי החייאה לבתי ספר שבהם יש מעל 500 תלמידים.

שאלתיאל רם: משרד החינוך מפעיל מכרז הדרכה והכשרה, כאשר במקרה הזה הזכיין הוא מד"א שמכשיר כיתות י' בהיקף של 10 שעות.

שאלתיאל רם: אחד מהפרקים הוא פרק החייאה והפעלה של מכשיר החייאה.

שאלתיאל רם: המכרז גם מכשיר סייעות, צוותי הוראה.

שאלתיאל רם: מי שמחויב על פי חוזר מנכ"ל להיות מוכשר לפרק החייאה ועזרה ראשונה הם מורים לחינוך גופני ומורי של"ח.

שאלתיאל רם: אלה הכללים של המשרד ושל חוזר המנכ"ל.

שאלתיאל רם: בסוף שנת לימודים רגילה, בלי הפרעות של קורונה, סדר גודל של 100,000 תלמידי כיתות י' מוכשרים בעזרה ראשונה, כמעט כ-120,000 עובדי הוראה, צוותי חינוך מוכשרים בפרק ההחייאה.

שאלתיאל רם: אנחנו מפרסמים את ההנחיות בפורטלים.

שאלתיאל רם: אנחנו שותפים מלאים גם ליום הזה של המיזם.

ליהי קורין: אין עליכם, משרד החינוך.

ליהי קורין: בזכות מד"א הולכים להיות כ-70 בתי ספר שמשתתפים, וזה תוך שבוע.

עידית סילמן: במשרד החינוך יש הרבה בתי ספר.

עידית סילמן: 70 זה נקודתי ממש.

ליהי קורין: תוך שבוע נרשמו.

עידית סילמן: האם תלמידים היום משלמים או נדרשים לשלם עבור איזה שהוא קורס?

שאלתיאל רם: אני לא מכיר דבר כזה.

עידית סילמן: נעשות הדרכות קבועות בבתי הספר?

שאלתיאל רם: מה שנקבע על פי חוזר מנכ"ל.

עידית סילמן: מה נקבע על פי חוזר מנכ"ל?

עידית סילמן: באיזה שלבים מבצעים את ההדרכות האלו?

שאלתיאל רם: בכיתות י' ניתנים 10 שעות בשתי פעימות, בשני ימים.

שאלתיאל רם: בתוך זה יש פרק החייאה עם מכשיר החייאה.

שאלתיאל רם: במקרה הזה הזכיין הוא מד"א.

שאלתיאל רם: לפני כן היה זכיין אחר.

שאלתיאל רם: לפי הנתונים שבידי יש 1,234 בתי ספר עם מעל 500 תלמידים.

שאלתיאל רם: על פי הנתונים של מערכת הבקרה שלנו יש 1,771 בתי ספר עם מכשירי החייאה.

שאלתיאל רם: בתוך תקנת חירום ביטחון אנחנו מסייעים בתקצוב של מכשירי החייאה.

שאלתיאל רם: את כל הקובץ שיש לי יקבלו "איפה דפי", כך שנהיה חלק מהתהליך.

שאלתיאל רם: כמו שאמרתי, אני מברך על זה, באמת יישר כוח.

עידית סילמן: משרד הבריאות, יש לכם הערות לגבי ההשתלבות שלכם בתוך מערך החינוך?

עידית סילמן: האם קיים דבר כזה?

קטיה קיל: זה משהו שאנחנו צריכים לבנות, זה משהו שנשב עליו.

קטיה קיל: נחשוב על תכנית ולפי זה נחליט איך אנחנו ממשיכים.

פרופ' שרון ענב: יש הבדל מאוד גדול בין הדרכה חד פעמית עם מכשיר אחד ל-30 ילדים לבין הדרכה שנתית עם בובה ייעודית לכל ילד, עם מכשיר לכל ילד.

פרופ' שרון ענב: זה שבאים עם מכשיר אחד ומראים על איזה כפתור ללחוץ זה לא עושה את העבודה, זה לא זה.

פרופ' שרון ענב: ההדרכה לא צריכה להיות 10 שעות, היא יכולה להיות חצי שעה, שעה.

עידית סילמן: אנחנו תומכים בעצם העובדה שכל אחד צריך לעבור את זה, השאלה אם עוברים את זה גם במסגרות הלא פורמאליות.

אליעזר יפה: עוברים את זה בתנועות הנוער ובארגוני הנוער על ידי מתנדבים כל הזמן, שגרתי כל הזמן.

עידית סילמן: מי מעביר את זה?

אליעזר יפה: מתנדבים שלנו.

מעיין זוסמן: יש פה נציגים של האוצר?

מעיין זוסמן: יש פה עניין של תקצוב.

עידית סילמן: יש פה עניין של תקצוב, רק השאלה אם באה דרישה לתקצוב הנושא הזה.

עידית סילמן: בהצעת החוק שלנו יש דרישה לתקצוב.

עידית סילמן: זאת הצעת חוק שהמשרדים יצטרכו להסכים עליה, לחתום עליה.

עידית סילמן: האוצר הוא חלק מהמשרדים, אבל הוא לא רלוונטי כרגע לדיון.

עידית סילמן: הם בטח רלוונטיים במידה ומשרד הכלכלה הגיש איזו בקשה אוצרית כזאת או אחרת.

עידית סילמן: אנחנו רואים שבוצעו רק 280 בקרות משנת 2014, כמות מספקת של בקרות.

אריה שמילוביץ: הייתה דרישה אוצרית.

עידית סילמן: מתי הדרישה האוצרית האחרונה הייתה?

אריה שמילוביץ: הייתה דרישה למשאבים ב-2017, כאשר בין שאר המשאבים נדרשו משאבי כוח אדם לפיקוח.

אריה שמילוביץ: לא קיבלנו, לא נענינו, הם אמרו שנבצע את הפיקוח עם המשאבים שיש לנו.

אריה שמילוביץ: להזכירכם, ב-2014 היו לנו 18 מפקחים לאתרי בנייה, כאשר אז קמה קול צעקה על כמות ההרוגים שיש לנו באתרי בנייה ובעקבות כך קיבלנו כ-60 תקנים של מפקחים.

אריה שמילוביץ: לא הכל זה רק עניין של פיקוח, יש הרבה אלמנטים אחרים שקשורים להדרכה, לחינוך, לנגישות, לא רק פיקוח.

אריה שמילוביץ: אנחנו רואים שחלק מהדברים הם עושים באופן התנדבותי, יש להם בקרה עצמית.

אריה שמילוביץ: לא על כל דבר צריך להביא מפקח שייתן כתב אישום פלילי כמו שכרגע רשום בחקיקה.

מעיין זוסמן: ההתייחסות שלי הייתה פחות לתקציב פיקוח, יותר לתקציב להצבת עמדות.

עידית סילמן: בשביל הצבת עמדות צריכה להיות דרישה כזאת, צריכה להיות חקיקה כזאת.

עידית סילמן: כרגע זה לא נמצא.

עידית סילמן: אנחנו נבקש ממשרד הביטחון את ההתייחסות שלו.

שרון אוחיון: גם אנחנו שותפים ליום הזה מחר כדי להעלות את המודעות.

שרון אוחיון: החל מהשנה כל החיילים ביחידות יעברו הדרכות פעמיים בשנה בתקופת הקיץ והחורף כדי שכולם יתרגלו וידעו איפה נמצאים הדפיברילטורים ביחידות.

שרון אוחיון: הוראת קרפ"ר מקיימת את החוק כמו שהוא בנוגע לפיזור של מכשירי דפיברילטורים בבסיסים.

שרון אוחיון: עמדנו על כך שבכל חדר כושר בבסיסים, בלי קשר למספר המשרתים שהוא משמש, יהיו דפיברילטורים.

עידית סילמן: האם נעשות איזה שהן הכשרות לחיילי צה"ל ובאיזה שלב?

שרון אוחיון: יש מספר הכשרות.

שרון אוחיון: זה נכנס כתוכן חובה בטירונות כחלק מהכשרת מצילי חיים, מגישי עזרה ראשונה.

שרון אוחיון: כמובן שכל הצוותים הרפואיים מודרכים ויש במרפאות דפיברילטורים.

שרון אוחיון: מדריכי אימון גופני, מדריכי חדרי כושר גם עוברים הדרכות, כולל ריענון איטי.

עידית סילמן: איפה המקומות שבהם אתם מציבים דפיברילטורים?

עידית סילמן: האם בכל יחידה זה קיים?

עידית סילמן: האם יוצאים איתם לבית אחראים, חובשים, פרמדיקים?

שרון אוחיון: יש את הדפיברילטורים שנמצאים בשביל הצוותים הרפואיים במרפאות, באמבולנסים, ואת זה חיל הרפואה מספק.

שרון אוחיון: הם לא יוצאים עם זה הביתה.

שרון אוחיון: יש דפיברילטורים שהיחידה רוכשת לפי הוראת קרפ"ר מהכסף של היחידה לכל מקום ציבורי שבו יש כמות משרתים לפי מה שמצוין בחוק.

שרון אוחיון: הם יכולים להחמיר על זה ולרכוש עוד דפיברילטורים כדי שיהיו בכמה מקומות ביחידה.

שרון אוחיון: כחלק מבקרות רפואה ביחידה אנחנו גם בודקים את הימצאות הדפיברילטורים ביחידות.

אריה שמילוביץ: החוק לא חל על צה"ל.

שרון אוחיון: החוק לא חל על צה"ל, אבל יש הוראת קרפ"ר.

אריה שמילוביץ: הם אימצו לעצמם את החוק למרות שהם לא מחויבים.

עידית סילמן: אנחנו צריכים לעודד את האימוצים.

עידית סילמן: למסעדות ולעסקים עצמאיים יש בעיה ביטוחית אחרת שצריך להתחשב בה ולנסות לממן אותה.

עידית סילמן: אנחנו מאוד מזדהים עם העובדה שצריך לשים תווי זהב למקומות שמקפידים ושמים, שבאים לקראת ועושים מעבר.

עידית סילמן: צריך לשקול במערכת השיקולים ולראות מה כדאי, כמה זה עולה לנו, כי לכל הצעת חקיקה כזאת יש עלות.

עידית סילמן: יותר מהעלות צריך לראות אם אפשר, כמו שאמרת פה, לפקח.

עידית סילמן: אם בסוף אנחנו מביאים חקיקה שאין בצידה פיקוח ובקרה, מה עשינו.

אריה שמילוביץ: הייתי מצפה שהתקנות האלו והחוק הזה לא יהיו רלוונטיים בשנת 2025, שהנגישות והזמינות של אותם מכשירים תהיה כזאת גדולה שלא נצטרך לעשות פיקוח אלא אותו אדם שהציב את המכשיר ידע גם לתחזק אותו.

עידית סילמן: תם ולא נשלם.

עידית סילמן: החקיקה שהונחה בדיוק מטפלת בנושאים האלה.

עידית סילמן: מיותר לציין שאני מבקרת בתוך המרכזים הרפואיים שלכם.

עידית סילמן: החל ממחר הולך להיות יום שנתי עד שלא נזדקק לימים כאלה.

עידית סילמן: מחר יום המודעות הלאומי למכשירי החייאה, דפיברילטורים, מפעמים.

עידית סילמן: ההבנה שזה חונה אצל החברה האזרחית מאוד חשובה.

עידית סילמן: דיבר כאן ראש עיריית לוד על הוספת תיקונים לחקיקה.

עידית סילמן: שמענו כאן את הסיפורים האישיים המרגשים שבסוף מביאים לנו הצלת חיים הלכה למעשה.

עידית סילמן: אני רוצה להודות לארגוני הצלת החיים שנמצאים כאן ועושים את זה יום יום.

עידית סילמן: תמיד יש מה לשפר, תמיד יש מה לעשות, ואנחנו כאן בשביל לעשות.

עידית סילמן: אנחנו נמשיך ונעדכן.

עידית סילמן: אנחנו מזמינים את כולם לקומה השלישית יחד עם מנכ"ל הכנסת ועוד הרבה אורחים ומוזמנים, להדרכה על דפיברילטורים והדגמות און-ליין מטעם רופא הכנסת נועם אופק, ותודה רבה לך על השותפות והעשייה המיוחדת של היום הזה.