ועדת הכספים, כנסת 24, פרוטוקול מספר 230, 2022-02-22 10:00

אלכס קושניר: בוקר טוב לכולם.

אלכס קושניר: היום יום שלישי, כ"א באדר א', תשפ"ב, 22 בפברואר 2022.

אלכס קושניר: על סדר היום שלנו דיון בנושא פעילות לשכת הפרסום הממשלתית לשנת 2021.

אלכס קושניר: אני לא רואה פה את הנציגים של הלשכה.

אלכס קושניר: סגנית המנהל איריס בראל הייתה צריכה להגיע, כרגע לא תופסים אותה.

אלכס קושניר: אנחנו נפתח בהצעות לסדר.

אלכס קושניר: אם נראה שהיא לא מואילה בטובה להגיע לדיון בוועדה אנחנו נחליט מה נעשה את זה.

שלמה קרעי: אפשר לסגור את לפ"מ.

ג'ידא רינאוי-זועבי: זה מאוד חמור.

אלכס קושניר: ניתן לה את הזכות להתעכב כמה דקות.

אלכס קושניר: בבקשה, חבר הכנסת קרעי.

שלמה קרעי: תודה, אדוני היושב-ראש, יש כמה דברים שמגיעים וזאת הזדמנות כי מזמן לא היינו בוועדת הכספים ליד מיקרופון.

שלמה קרעי: יש נקודה אחת לגבי המס על השתייה המתוקה.

שלמה קרעי: פנו אלינו חברות שמייצרות "שלוקים", השקיות הקטנות שבתוכן יש נוזל ומקפיאים אותו וזה תחליף זול יותר לארטיק קרח.

שלמה קרעי: על ארטיק קרח המס לא מוטל אבל על השלוקים, מכיוון שבהובלה הם באים במצב צבירה נוזלי מטילים עליהם את המס של השתייה המתוקה.

שלמה קרעי: זה לא נועד לשתייה, אף אחד לא מוזג את זה לתוך כוס ושותה.

אלכס קושניר: אלא אם כן המקרר התקלקל.

שלמה קרעי: יכול להיות.

ג'ידא רינאוי-זועבי: מבחינה בריאותית לא זה לא זה יש להם נפלאות בריאותיות.

שלמה קרעי: כן, אבל לא צורכים את זה במסה כמו שתייה.

שלמה קרעי: מחלקים את זה לילדים בבית הספר.

שלמה קרעי: דיברתי עם ערן יעקב והוא אומר שלפי התקנות שהעברנו נראה על-פניו שאין מה לעשות, שזה שתייה.

שלמה קרעי: הוא בודק את זה ועדיין לא חזר אליי עם תשובה.

שלמה קרעי: אבל זה משהו שאנחנו צריכים לתקן אותו אם אכן יתברר כך.

אלכס קושניר: תסיים את הבדיקה ותעדכן אותנו מה המצב.

שלמה קרעי: בעיניי, הדבר הזה לא צריך להיות.

אלכס קושניר: זה משהו שצריך לחשוב עליו ולשקול אותו.

שלמה קרעי: אל תחשוב, תקבל החלטה.

אלכס קושניר: בלי לחשוב אני לא יודע לקבל החלטה.

שלמה קרעי: דבר שני, פנו אליי לגבי מערכת לתשלום על ימי בידוד לעצמאים שלא עובדת כבר תקופה ארוכה.

אלכס קושניר: בביטוח לאומי?

שלמה קרעי: יכול להיות שזה בביטוח לאומי.

שלמה קרעי: אתה מכיר שזה לא עובד כבר תקופה?

אלכס קושניר: אני יודע שהאתר עדיין לא באוויר אבל אפשר לפנות לביטוח לאומי ולהגיש בקשה.

שלמה קרעי: יש כאן דמי בידוד לעובדים עצמאים: "בימים אלה אנו נערכים להקמת מערכת תשלום דמי הבידוד".

שלמה קרעי: זה כבר חודש וחצי ככה.

אלכס קושניר: נכון, אבל אפשר לפנות לביטוח לאומי באופן לא מקוון בשביל לקבל את הדבר הזה.

שלמה קרעי: ללכת למוסד?

אלכס קושניר: לא, לכתוב להם מייל ולמלא את הפרטים.

אלכס קושניר: ככה אני הבנתי.

אלכס קושניר: אבל אנחנו נבדוק את זה.

אלכס קושניר: נפנה בשאילתה לביטוח לאומי כדי להבין מה המצב.

שלמה קרעי: אוקיי, אני אשמח.

שלמה קרעי: דבר אחרון – הלוואות בערבות מדינה מהבנק.

שלמה קרעי: הבנקים מחייבים את האנשים שפונים לקבל את ההלוואות האלה לעבור דרך גורם פיננסי.

אלכס קושניר: גורם פיננסי איפה?

שלמה קרעי: גורם פיננסי חוץ-בנקאי.

שלמה קרעי: הגורם הפיננסי דורש תשלום של אלפי שקלים, של 4,000 שקל, כדי להכין תכנית כי הם דורשים להביא תכנית עסקית מאותו גורם פיננסי בשביל ההלוואה הזאת, וזה הופך את כל ההטבה של הריבית לבדיחה.

אלכס קושניר: שווה לבדוק.

שלמה קרעי: תודה, אדוני.

אלכס קושניר: עוד משהו?

שלמה קרעי: יש עוד משהו, כן.

שלמה קרעי: אם אתה נותן לי להמשיך אני אמשיך.

אלכס קושניר: בבקשה.

שלמה קרעי: יש סיפור של תשלום מע"מ על סחורה שמשחררים מהנמל.

שלמה קרעי: במיוחד בתקופת הקורונה הסוחרים משלמים את המע"מ בנמל ואחרי שלושה-ארבעה חודשים כשהם מקבלים את התשלום מהלקוחות שלהם רק אז הם מזדכים על אותו מע"מ שהם שילמו.

אלכס קושניר: מתקזזים.

שלמה קרעי: מתקזזים.

שלמה קרעי: זה בעצם לקחת מכיס אחד ולהכניס לכיס שני.

אלכס קושניר: אבל זה המנגנון של המע"מ, הוא עובד ככה.

שלמה קרעי: אז לדעתי המנגנון הזה טעון שיפור כשמדובר בסחורה שמייבאים מחו"ל אנשים שמתקזזים על המע"מ.

אלכס קושניר: אבל כולם מתקזזים על המע"מ.

אלכס קושניר: זה לא משנה איזה סוג של עסק אתה – אתה תמיד מתקזז על המע"מ – הוצאות מול הכנסות.

שלמה קרעי: אבל זה פוגע בתזרים המזומנים בפרט של יבואנים קטנים.

אלכס קושניר: זה נכון לא רק ליבואנים, זה נכון באופן כללי.

אלכס קושניר: זה המנגנון של מע"מ, ככה זה עובד בכל העולם.

שלמה קרעי: כשאתה עובד מול סוחר אחר אתה דואג - -

אלכס קושניר: אתה משלם מע"מ ומתקזז.

אלכס קושניר: זה אותו דבר, אין שום הבדל.

שלמה קרעי: ועדיין כשמדובר במדינה אפשר לבוא לקראת ולהגיד - -

אלכס קושניר: כן, אבל יש גם הרבה מאוד ספקים שעובדים עם המדינה, וגם שם יש מע"מ.

אלכס קושניר: מע"מ זה מס אוניברסלי.

שלמה קרעי: אני יודע מה זה מע"מ.

שלמה קרעי: אבל קיבלתי פניות של אנשים שאומרים שזה פוגע להם קשה בתזרים המזומנים, ואם היינו יכולים לבוא לקראתם הם היו שמחים לדעת.

אלכס קושניר: אנחנו יכולים להתחיל את הדיון.

אלכס קושניר: אני רואה את הנציגים של לפ"מ פה.

איריס בראל: סליחה על האיחור.

אופיר כץ: היו הצעות לסדר?

אלכס קושניר: אתה רוצה הצעה לסדר?

אופיר כץ: כן.

אופיר כץ: עם שובו של השר אלי אבידר לחבר כנסת אני מציע שנקבל אותו בוועדת הכספים על חשבון המכסה שלכם.

אופיר כץ: תעשו איזושהי רוטציה.

אלכס קושניר: אתה רוצה שהוא יהיה במקומי?

אופיר כץ: לא, חלילה.

אופיר כץ: חבר מן המניין.

אלכס קושניר: אבל יש מקום אחד.

אופיר כץ: אתה יודע מה – בעצם מהמכסה שלנו.

שלמה קרעי: אופיר, אין לו זמן, הוא צריך לעשות חפיפה ארוכה על המשרד שיש לו.

שלמה קרעי: זה ייקח זמן.

אופיר כץ: מי מחליף אותו?

אופיר כץ: שרון רופא מחליפה אותו עכשיו כשרה?

אלכס קושניר: תגיד, אני בממשלה?

אופיר כץ: לא, המפלגה שלך.

אלכס קושניר: אני בממשלה?

אלכס קושניר: אני בכנסת, עד כמה שאני יודע.

אופיר כץ: אתה רואה למה חשוב פריימריז?

אופיר כץ: צריך לתת דין וחשבון לבוחרים.

אלכס קושניר: עוד משהו?

אופיר כץ: לא, סיימתי, תודה.

אלכס קושניר: אנחנו חוזרים לנושא הדיון: הפעילות של לפ"מ.

אלכס קושניר: עשינו כאן דיון לפני כשלושה שבועות, אם אני לא טועה, ועל-פי הנתונים שהוצגו לנו על-ידי מחלקת מחקר ומידע של הכנסת, ולא על-ידי לפ"מ, ראינו שעל-פניו יש אפליה ברורה שלא משתמעת לשני פנים של הרבה מאוד סקטורים בציבור הישראלי – דוברי ערבית ודוברי רוסית והציבור החרדי; ראינו את זה פשוט לפי אותן הוצאות פרסום של לפ"מ.

אלכס קושניר: אני יכול לתת דוגמה שאני זוכר שמסך כול ההוצאות של לפ"מ רק אחוז אחד הולך לדוברי רוסית.

אלכס קושניר: בנוסף לכך פנו כלי תקשורת מוניציפליים גדולים מאוד שלאורך זמן מקבלים סירוב מלפ"מ לפרסם אצלם את הודעות הממשלה.

אלכס קושניר: ואני מזכיר שבסופו של דבר התפקיד של לשכת פרסום ממשלתית היא להנגיש את המידע שהממשלה מבקשת להנגיש לכלל הציבור הישראלי.

אלכס קושניר: אני שומע את הטענות שלכם שלא הסכום קובע, אבל גם אם אנחנו בוחנים את היקפי הפרסום שגם את זה אנחנו צריכים לחקור ולא יכולים לקבל את הנתון הזה מלפ"מ באופן ישיר – גם שם רואים שיש אפליה מאוד ברורה, והכספים לא מחולקים, והפרסום לא מחולק באופן שוויוני שמאפשר לסקטורים שונים בחברה הישראלית לקבל את המידע שהממשלה מבקשת להנגיש לו בצורה יעילה וברורה.

אלכס קושניר: ראינו את זה גם במהלך משבר הקורונה ב-2020 ו-2021.

אלכס קושניר: ביקשנו גם לראות את אחוזי העמלה שלפ"מ לוקחת וקיבלנו את הנתונים האלה.

אלכס קושניר: לאור התופעה שאנחנו רואים במשך כמה שנים נשאלת השאלה האם הצורה שבה לפ"מ מתנהלת כגוף עסקי שלוקח עמלות לפי אחוזי עסקה מהמשרדים, האם זאת השיטה הנכונה?

אלכס קושניר: כי נוצר מצב שללפ"מ יש אינטרס ללכת על פרסום יקר יותר כדי לקבל עמלה גבוהה יותר.

אלכס קושניר: ככה זה נראה, לפחות, על פניו.

אלכס קושניר: אני אשמח אם תוכלו להפריך את כל מה שאמרתי כעת, ובטח לחברי הכנסת יהיו עוד הערות.

אלכס קושניר: מה שבטוח שהמצב כפי שהוא מתנהל היום גם בשקיפות, גם בחלוקת משאבים וגם בחלוקת היקפי הפרסום זה משהו שלא יכול להמשיך.

אלכס קושניר: לכן אם אתם בלשכת הפרסום הממשלתית לא מבינים שיש בעיה אז אנחנו כאן בכנסת כחברי כנסת נצטרך לעשות פעולה, כנראה, במסגרת החקיקה או בכל הכלים האחרים שעומדים לרשותנו כדי לעשות סדר.

אלכס קושניר: הדבר הזה לא יכול להתנהל במחשכים, אלא צריך להיות על השולחן.

אלכס קושניר: האפליה הזאת של מגזרים ושל דוברי השפות במדינה הזאת וגם של כלי תקשורת מוניציפליים לא יכול להימשך.

שלמה קרעי: לא רק מוניציפליים.

שלמה קרעי: גם ערוץ 14 כבר שנה לא מקבל.

אלכס קושניר: אבל הבנתי שערוץ 14 שינה את ההסכמים.

שלמה קרעי: הוא שינה הרבה לפני כן ורק כשקמה הממשלה - - -

אלכס קושניר: במקרה הזה לא משנה אם זה ערוץ 14.

אופיר כץ: אבל כרגע מי שסובל זה ערוץ 14, ובפעם שעברה המנכ"ל היה בזום ואמר שהוא אמור להיפגש איתם השבוע וזה אמור להיפתר.

אלכס קושניר: נשמע את העדכון.

אופיר כץ: נשמע איך זה נפתר.

אלכס קושניר: מי מציג את הנושא?

טליה לוינס: אני אתחיל.

טליה לוינס: אני מנהלת המדיה של לפ"מ.

טליה לוינס: אני רוצה להגיב לכמה עובדות שהעלית והן לא נכונות, לדעתי.

טליה לוינס: אני אגע בכל אחת מהן.

טליה לוינס: ראשית, לגבי הנתונים שהתבקשנו להעביר – העברנו והם הועברו למ.מ.מ של הכנסת.

טליה לוינס: אנחנו גוף קטן שמקבל כל היום פניות לפי חוק חופש המידע ומעביר כל הזמן תשובות לכל מי שמבקש.

טליה לוינס: אין מחשכים.

טליה לוינס: לא נכון לציין את זה כי זה לא נכון.

אלכס קושניר: תשמעי, אני אומר לך כיושב-ראש ועדת כספים של הכנסת – גוף מספיק מוסמך במדינת ישראל – כשפנינו אליכם במכתב לפני הדיון הקודם לקבל נתונים לא קיבלנו, וזאת עובדה.

אלכס קושניר: אני לא יודע למי אתם כן מעבירים ולמי אתם לא מעבירים – לוועדת כספים לא העברתם את הנתונים, וזאת עובדה.

טליה לוינס: הנתונים הועברו בצורה פחות און-ליין.

אלכס קושניר: לא, התשובה היא לא.

אלכס קושניר: מה שהעברתם זה 12 קבצים של אקסל שהייתי צריך לבד לעשות את הניתוח איך מחברים את הדברים.

אלכס קושניר: זה זלזול, סליחה.

אלכס קושניר: תמשיכי עכשיו.

טליה לוינס: אני חייבת להבהיר: זה לא זלזול.

טליה לוינס: זה לא להבין את הבקשה מאתנו.

טליה לוינס: כשאתם מבקשים לקבל את כל הנתונים לכל הספקים – לפ"מ עובדת עם אלפי ספקים.

טליה לוינס: יש ספק שמקבל מאתנו 300 שקל בשנה, ויש ספק שמקבל מאתנו עשרות מיליוני שקלים לשנה.

אופיר כץ: אז הייתם מתקשרים לשאול למה מתכוונים.

אלכס קושניר: דבר שני, נזכרת להעביר נתונים אחרי שקבעתי את הדיון.

אלכס קושניר: אם לא הייתי קובע את הדיון לא הייתם מעבירים את הנתונים.

אלכס קושניר: אבל בואי נמשיך הלאה.

טליה לוינס: אני חייבת להדגיש: כל מה שמבקשים מקבלים מאתנו.

טליה לוינס: אנחנו שקופים לחלוטין.

אלכס קושניר: זה פשוט לא נכון עובדתית, טליה.

אלכס קושניר: תמשיכי.

טליה לוינס: לחלוטין.

טליה לוינס: לגבי אפליה של גופי תקשורת: אנחנו עובדים בתחום הפרסום ומשתמשים בכלים של פרסום.

טליה לוינס: אנחנו לא משקיעים תקציב פר-גולגולת.

טליה לוינס: הלוא אם היינו בתחום אחר היינו משקיעים פר-גולגולת – כמו ביטוח לאומי או מישהו אחר.

טליה לוינס: אז לא היינו צריכים בכלל לפנות אליהם.

טליה לוינס: אנחנו עוסקים בתחום הפרסום.

טליה לוינס: בפרסום יש תקציב מוגבל, יש בריף לקמפיין שאנחנו מקבלים מלקוח.

טליה לוינס: אנחנו לא מגדירים את נושאי הפרסום, אנחנו לא מגדירים את הקהלים, אנחנו לא מגדירים את המטרות.

טליה לוינס: כל המטרות מוגדרות על-ידי לקוח.

טליה לוינס: התקציב שמגיע אלינו מוגדר.

טליה לוינס: לפעמים מגיע תקציב מאוד קטן שצריך להגיע לכל הקהלים.

טליה לוינס: אנחנו עושים את המקסימום מהתקציב הזה.

טליה לוינס: אנחנו לא גוף עסקי, אנחנו גוף שמשרד האוצר קבע לנו לפני שנים איך לעבוד.

טליה לוינס: אנחנו לא גובים עמלות מהמדיה להבדיל מהשוק הפרטי.

טליה לוינס: אנחנו גובים עמלות מהלקוח.

טליה לוינס: התקציב שמגיע אלינו הוא בברוטו כולל מע"מ.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אנחנו שואלים על החלוקה של התקציב.

ג'ידא רינאוי-זועבי: זאת כל הסוגיה – על הייצוג ההולם בתקציב הזה למגזרים השונים.

ג'ידא רינאוי-זועבי: זאת השאלה.

טליה לוינס: אתם ביקשתם לקבל את כלל ההוצאה התקציבית של לפ"מ לאמצעי מדיה לפי מגזרים, לפי שפות.

אלכס קושניר: טליה, אני רוצה שנדייק.

אלכס קושניר: בתשובה שלכם העמלות שאתם גובים על פרסום ופעילות אינטרנט – 12%, על הפקות אתם גובים 10%, על פרסום במדיה – 8%, על עבודות אחרות – 8% ועל פרסום בחו"ל – 6%.

אלכס קושניר: מה אני מבין מזה?

אלכס קושניר: ככל שהעלות של הפרסום גבוהה יותר העמלה שלכם גבוהה שלכם.

אלכס קושניר: זה מאוד פשוט.

אלכס קושניר: כל אחד מבין או שאני טועה?

טליה לוינס: לו זה היה נכון אז היה נכון להעביר את כל הפרסום לדיגיטל.

אלכס קושניר: בכל זאת אתם איזשהו גוף - -

טליה לוינס: זה לא נכון, אנחנו לא נמצאים שם.

אלכס קושניר: אגב, מי מפקח עליכם?

טליה לוינס: משרד האוצר, מבקר המדינה, החשב הכללי – כולם.

אלכס קושניר: מתי בפעם האחרונה היה דוח של מבקר המדינה על לפ"מ?

טליה לוינס: לפני שנה.

טליה לוינס: בתקופת הקורונה.

נירה שפק: על הקורונה היה בנפרד.

נירה שפק: לא היה דוח על כל הפעילות.

נירה שפק: אני קראתי.

נירה שפק: המ.מ.מ האחרון היה ב-26 ביולי 2020.

טליה לוינס: היה גם לא מזמן.

נירה שפק: לא ראיתי.

אסנת אלגום: אני אדייק – הדוח האחרון שלנו, של המ.מ.מ, היה ב-26 בדצמבר.

אסנת אלגום: אנחנו כתבנו שני דוחות על לפ"מ.

אסנת אלגום: הקודם היה ב-2020, והאחרון ששלחנו לחברי הוועדה אתמול הוא מ-26 בדצמבר.

טליה לוינס: אמרתם – אפליה כלפי גופי תקשורת.

טליה לוינס: צריך להבין שהמטרה שלנו היא לנצל את התקציב שלנו ומקסימום חשיפה לכל הקהלים המוגדרים בבריף.

טליה לוינס: לא תמיד כל הקהלים הם רלוונטיים לקמפיין.

טליה לוינס: לדוגמה קמפיין "זוזו" שעלה עכשיו בדובר צה"ל.

טליה לוינס: זה קמפיין שמיועד לחיילים.

טליה לוינס: הוא עלה בשילוט חוצות בתחנות אוטובוס כי הוא מיועד לנסיעה בתחבורה ציבורית ברכבת.

ינון אזולאי: אבל מי שנמצא בתחנה כבר נוסע בתחבורה הציבורית, אז למה צריך שם קמפיין?

טליה לוינס: אנחנו פונים לחיילים שיידעו - -

ינון אזולאי: אבל אתם צריכים לעשות לא בשביל מי שמחכה בתחנה.

ינון אזולאי: הוא מחכה בתחנה לא בשביל לקבל ארטיק.

טליה לוינס: אתה טועה.

טליה לוינס: אני אסביר: כשדובר צה"ל אומר שהמטרה שלו היא להגיע לחיילים ולהגיד להם שהולך להיות שינוי באופן השימוש בתחבורה הציבורית ומעתה ואילך הם הולכים להשתמש רק באפליקציה ורק דרך זה הם יכולים לעלות לאוטובוס - -

אלכס קושניר: אגב, זה בכלל מוזר.

אלכס קושניר: כי צה"ל יכול להגיע לכל חייל.

ינון אזולאי: לכן אני אומר למה צריך להודיע להם בתחנות.

ינון אזולאי: אפשר להגיע אליהם בצורה אחרת.

אלכס קושניר: זה באמת הזיה.

נירה שפק: אתם גוף מקצועי.

נירה שפק: איך שאמרתם את זה אמרתי לעצמי שחיילים זה הכי קל כי יש להם מפקדים.

נירה שפק: אם הייתי רוצה שההורים שלהם יגידו להם הייתי מפרסמת להורים: "כדי שהבן והבת שלך" כדי להביא עוד.

נירה שפק: יש בצבא סגירת שבוע ופתיחת שבוע והמפקד יכול להעביר להם.

נירה שפק: למה צריך אתכם?

נירה שפק: לא יוצאים לפני שמקבלים אישור.

שלמה קרעי: אולי שגם המנכ"ל של הכנסת יפנה אליכם שתפרסמו הודעות.

אלכס קושניר: שישימו לנו שלטי חוצות ביציאה מהכנסת.

נירה שפק: זה נמצא לי אותו דבר.

טליה לוינס: חברים, היה לכנסת קמפיין - - - אצלנו.

טליה לוינס: אנחנו לא קובעים את המסרים ולא את המטרות של המפרסמים שלנו.

שלמה קרעי: אבל אין לכם יועץ פרסום שיודע לומר למשרד: חבר'ה, הקמפיין הזה לא שווה כלום.

ינון אזולאי: הם היועץ, זאת הבעיה.

אלכס קושניר: הם יועצי פרסום.

אלכס קושניר: מה תקציב הפרסום של "זוזו"?

טליה לוינס: אני לא זוכרת בדיוק.

אלכס קושניר: כמה בערך?

טליה לוינס: כמה מאות אלפי שקלים.

אלכס קושניר: והיה לכם מספיק כסף גם לשלטי חוצות וגם לתחנות?

טליה לוינס: גם לרכבת וגם לדיגיטל.

ינון אזולאי: אני בכלל חשבתי שזה קמפיין של "ז'וז'ו".

טליה לוינס: זה קמפיין שהופנה לא לחרדים ולא למגזר הערבי.

נירה שפק: טוב שהם לא שומעים אותך.

טליה לוינס: תנו לי שנייה, אני רוצה לסיים את העניין הזה - -

נירה שפק: לפני שאת מסיימת אני רוצה להבין כי הנושא הזה מאוד מהותי.

נירה שפק: אני רוצה להבין – הצבא בא ואמר שהוא צריך להוציא את המשימה הזאת.

נירה שפק: מי קבע לפי האוכלוסייה שזה יהיה בשלטי חוצות בתחנות אוטובוס, הצבא או אתם המלצתם?

טליה לוינס: קהל היעד נקבע על-ידי הלקוח.

נירה שפק: לא קהל היעד, המענה לקהל היעד.

נירה שפק: קהל היעד היה חיילים וחיילות – מי אמר להם שהשיטה הכי טובה זה תחנות אוטובוס לשלטי חוצות?

טליה לוינס: אנחנו אמרנו.

נירה שפק: אוקיי, זאת הבעיה.

נירה שפק: תודה.

שלמה קרעי: זה בדיוק.

שלמה קרעי: איך אתם מעודדים קמפיין מיותר לחלוטין?

נירה שפק: היא לא קובעת - - -

אלכס קושניר: תני לנו דוגמה בעולם האזרחי, עזבי את הצבא.

אלכס קושניר: זה באמת אירוע שלכולם הוא מוזר כי לצבא יש יכולת להגיע לכל חייל בשנייה.

אלכס קושניר: אני לא מבין למה צריך קמפיין.

אלכס קושניר: אבל שימי את זה רגע בצד.

אלכס קושניר: תני לי דוגמה של קמפיין אחרון של משרד הבריאות, ואיך החלטתם על חלוקת התקציבים בין אמצעי מדיה שונים ובמגזרים שונים.

טליה לוינס: בוא נדבר רגע על השנתיים האחרונות.

אלכס קושניר: תני לי דוגמה לקמפיין אחד.

טליה לוינס: לא היה קמפיין, זה העניין.

טליה לוינס: הקמפיינים של משרד הבריאות היו פעילות של שנתיים נון-סטופ שכל פעם עלו צרכים מהשטח.

נירה שפק: אוקיי, אז אלימות במשפחה אחרון - - -

אלכס קושניר: לא, שנייה, אני רוצה על משרד הבריאות.

טליה לוינס: בחמ"ל של משרד הבריאות זיהו שיש בעיה במגזר החרדי אז טיפלנו במגזר החרדי.

טליה לוינס: כל הזמן הייתה פעילות לשמר בתודעה, לפי הבקשה של הלקוח, את המצב הבעייתי של הרדיפה.

טליה לוינס: אבל מעבר לזה כשעולים מהשטח צרכים אנחנו נתנו מענה בהתאם לצרכים.

טליה לוינס: אם יש בעיה במגזר הערבי היה קמפיין במגזר הערבי; אם הייתה במגזר החרדי נתנו מענה למגזר החרדי.

טליה לוינס: אבל את הצרכים מגדיר הלקוח.

טליה לוינס: לפ"מ לא מגדירה צרכים, אנחנו לא חיים את השטח.

אלכס קושניר: לטענתכם, אין שום בעיה, הכול בסדר, נכון?

אלכס קושניר: אתם מתנהלים בצורה מצוינת.

טליה לוינס: אני לא השלמתי את מה שרציתי להגיד.

אלכס קושניר: אז תגידי.

אלכס קושניר: אנחנו נהיה סבלניים ונקשיב לך עד הסוף.

טליה לוינס: ביקשתם טבלאות של ההוצאה הפרסומית של לפ"מ לאורך שנה.

טליה לוינס: מתוך ההוצאות הפרסומיות של לפ"מ יש מודעות סטטוטוריות שהן מתוקף חוק: מכרזים, קול קורא - -

אלכס קושניר: אין ויכוח.

אלכס קושניר: ברור.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אבל יש ויכוח איפה מפרסם, סליחה.

טליה לוינס: אבל אנחנו לא קובעים, החוק קובע.

ג'ידא רינאוי-זועבי: לא – איפה מפרסמים.

ג'ידא רינאוי-זועבי: לפרסם בעיתונות כתובה זה נחמד אבל עד כמה זה מונגש?

אלכס קושניר: לא, היא מדברת על משהו אחר.

אלכס קושניר: יש הודעות סטטוטוריות על כל מיני מכרזים שהם חייבים לפעול לפי חוק.

אלכס קושניר: חייבים לפרסם בעיתון כך וכך בשפה כזאת ובשפה כזאת.

אלכס קושניר: אבל אני שם את זה בצד רגע.

ג'ידא רינאוי-זועבי: וזה חייב להיות מודפס?

אלכס קושניר: כן.

טליה לוינס: בתוך ההוצאה הזאת יש גם הוצאות שוטפות של גוגל חיפוש.

טליה לוינס: לכל משרד ממשלתי יש הצורך לקדם את עצמו בגוגל.

טליה לוינס: גוגל חיפוש יש אחד, אין הרבה גוגל חיפוש.

אלכס קושניר: מה זה "אין הרבה גוגל חיפוש"?

טליה לוינס: גוגל הזה פונה לכלל הציבור - -

אלכס קושניר: מה זה "אין הרבה גוגל חיפוש"?

טליה לוינס: כשעולה קמפיין, למשל, על חוק הפיקדון, ואנחנו רוצים שהציבור שאנחנו מפנים אותו לקבל פרטים באתר הגנת הסביבה, כשהוא יכתוב "בקבוקים" זה יעלה לו ראשון בחיפושים.

נירה שפק: משלמים על זה כסף.

אלכס קושניר: זה ברור.

טליה לוינס: ההוצאה הזאת, למשל, לא משויכת למגזר מסוים או לשפה.

אלכס קושניר: זה אומר שאתם גם מגדירים בחיפוש, חיפוש של אותו נושא בשפות אחרות או רק בעברית?

טליה לוינס: כשמוגדרת שפה על-ידי הלקוח אז עושים את זה גם בשפות.

טליה לוינס: לא תמיד למשרדים הממשלתיים יש מענה או אתר בשפות.

אלכס קושניר: זה ברור.

נירה שפק: אני רוצה לשאול - -

אלכס קושניר: לא, אנחנו רוצים לתת לה לסיים.

אלכס קושניר: היא לא מצליחה להתקדם עם המשפט.

נירה שפק: לא, זה כללי, רגע.

אלכס קושניר: לא, נירה.

אלכס קושניר: כן, בבקשה.

טליה לוינס: בתוך אותה הוצאה יש עוד המון ספקים שאי אפשר להפריד בתוכם את ההוצאה למגזרים, כמו למשל, מסכים בקופות חולים.

טליה לוינס: כשעולים אצל ספק שמעלה מסרים בכל קופות מכבי או כללית זה ספק שמסווג אצלנו במערכת כספק שפונה למגזר הכללי.

טליה לוינס: אבל למרות שאנחנו עולים שם בכל המגזרים יש עוד הרבה ספקים כאלה.

טליה לוינס: אצלנו במערכת כשאנחנו מוציאים את הדוחות האלה זה מבוסס על שם ספק וסיווג שלו.

טליה לוינס: לא לכל הספקים יש סיווג מדויק.

ג'ידא רינאוי-זועבי: בסדר, אבל הודעה כזאת של מסכים לקופות החולים – איפה מפרסמים את זה?

טליה לוינס: בכל קופות החולים בכל הארץ.

אסנת אלגום: זה מוגדר כשלטי חוצות?

אסנת אלגום: כשהעברת לנו לפי פלטפורמות הייתה קטגוריה של שלטי חוצות.

אסנת אלגום: זאת דוגמה.

טליה לוינס: כן, נכון.

אלכס קושניר: בואי נדבר על רדיו, עיתונות, דיגיטל, טלוויזיה.

טליה לוינס: כשאנחנו בוחנים, למשל, את המגזר החרדי, הטלוויזיה למגזר החרדי לא רלוונטית, הוא לא צורך אותה.

טליה לוינס: לכן אם אני רוצה לפנות אליו אני אפנה אליו בכלים שהוא צורך אותם.

טליה לוינס: יש להם הרגלי צריכה שונים.

טליה לוינס: ואז אני אפנה בעיתונות ובשילוט חוצות וברדיו הרלוונטי.

אלכס קושניר: אני מקבל את מה שאת אומרת.

אלכס קושניר: אני מסתכל על הטבלה שלך ב-2019 ואני רואה "עיתונות במגזר החרדי" – 2.8 מיליון שקלים לעומת כלל האוכלוסייה שזה 27 מיליון שקלים, ואני מסתכל על הציבור הדתי לאומי שזה בכלל מצחיק – 200,000 שקלים.

אלכס קושניר: אין לכם עיתונות, סמוטריץ'?

אלכס קושניר: אני לא מבין.

בצלאל סמוטריץ': תכף.

בצלאל סמוטריץ': אני אספתי קצת נתונים ותכף אני אשאל שאלות על רמת האובייקטיביות והמקצועיות של הפרסומים של לפ"מ.

בצלאל סמוטריץ': היושב-ראש, כשאמרת שבציבור החרדי זה 2.7 מיליון שקלים לעומת 28 זה אחרי שהיא אמרה לך שכל מה שהיא משקיעה בטלוויזיה, כמה עשרות מיליונים, זה בכלל לא מגיע לציבור החרדי.

בצלאל סמוטריץ': על פניו, כדי לפצות את העובדה שהציבור החרדי לא נמצא בטלוויזיה היה צריך לפצות פי אלף בעיתונות.

אלכס קושניר: אני יכול לקבל את הטענה שלא תמיד הכסף מבטא את היקף הפרסום, אבל - -

בצלאל סמוטריץ': לא, אבל מגמה אתה בוודאי רואה פה.

אלכס קושניר: כשאני מנסה למצוא את היקף הפרסום אני לא מצליח.

בצלאל סמוטריץ': אז אני אומר שמגמה אתה ודאי רואה, גם אם - - -

אלכס קושניר: נירה, בבקשה.

נירה שפק: אני קיבלתי את הטבלאות ואת האקסלים.

נירה שפק: אני רואה להעיר הערה כללית ואז עקרונית: קודם כול, כללית, צריך להקל עלינו, חברי הכנסת, לעשות את העבודה שלנו.

נירה שפק: למה אני מבואסת?

נירה שפק: כי אפילו ברמת האקסלים לא טרחתם לסדר את זה לפי ה-א'-ב' כדי שיהיה לי קל לחפש דברים ברמת הנגישות.

נירה שפק: זאת הערה של רצינות כלפינו, אני מצטערת, אני צריכה את זה.

נירה שפק: בסוף הכלים הם לנו כדי לקבל החלטות.

נירה שפק: שנית, למרות הדיון הקודם יש לי גם השאלות שלי וגם של אלכס שהוצאתי מתוך הפרוטוקול ואנחנו מקבלים היום בלי הבנת המסגרת.

נירה שפק: אני לא מבינה מה השפה המשותפת.

נירה שפק: אין לי שפה משותפת.

נירה שפק: כשאני אומרת שלט חוצות כוונתי ל-1, 2, 3, 4; כשאני מתכוונת לדיגיטל – 5, 6, 7, 8.

טליה לוינס: לא הבנתי.

נירה שפק: אם זה לא ברור אני אסביר שוב.

נירה שפק: לפני שאני מגיעה לטבלאות חסרים לי עקרונות הפרסום: לקהל הצעירים – אלה האמצעים; לקהל המבוגר – אלה האמצעים - -

טליה לוינס: מה ציפית, שאני אסביר לך איך מתנהל פרסום?

נירה שפק: אל תזלזלי.

טליה לוינס: לא, אני לא מבינה את הכוונה.

נירה שפק: את רוצה שאני אעזור לך?

נירה שפק: אני אעשה את זה בעמוד וחצי.

נירה שפק: אבל זה לא תפקידי, זה תפקידך.

נירה שפק: כשאת אומרת "שלט חוצות" אני צריכה להבין את השאלות ששאלו אותך כאן שמבחינתך שלט חוצות זה כולל פרסום בקופות החולים או בביטוח לאומי או במרפאות שיניים לילדים.

נירה שפק: זה חסר לי.

נירה שפק: ואז אני אוכל לבוא עם העקרונות שלך ולבדוק את מה שכתוב, אם זה עונה לזה.

נירה שפק: האם הלקוח מקבל את זה?

טליה לוינס: הלקוח מקבל הכול ויודע הכול - -

נירה שפק: אז אני רוצה לקבל את ה"הכול" של הלקוח.

נירה שפק: אני רוצה לקבל את הדבר הזה ולראות איך נותנים לחברות ולחברי הכנסת לקבל את ההחלטות שלהם.

נירה שפק: כשבצלאל סמוטריץ' אומר שהחברה החרדית לא מקבלת את המענה, אני רוצה לראות את הטבלה שלך שאומרת כמה ואיזה אמצעים.

נירה שפק: אין את זה.

טליה לוינס: ממש לא - - - השאלה.

נירה שפק: אם לא הבנת את השאלה שלי אנחנו בבעיה.

ינון אזולאי: היא שואלת איך העוגה מתחלקת, מהם הקריטריונים לחלק את העוגה.

ינון אזולאי: זה הסיפור.

אופיר כץ: כמה עובדים חרדים יש בלפ"מ?

ג'ידא רינאוי-זועבי: אני רוצה לשאול, בבקשה - -

טליה לוינס: זה לא קשור לחרדים.

אופיר כץ: לא, אני רוצה לשאול כמה עובדים חרדים יש בלפ"מ.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אופיר, אני חיכיתי פה בתור.

אופיר כץ: סליחה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אני מסתכלת על שני לוחות במסמך הזה שביקשתי מהמ.מ.מ בעקבות ההזיה שאני מגיעה אליה שיש מצב שבו לפ"מ לא שקוף בלשון המעטה באופן החלוקה של התקציב גם בתוך התקציב עצמו – באיזה אמצעי תקשורת הוא מפרסם.

ג'ידא רינאוי-זועבי: דווקא אני לא מתמקדת בשנים 20'-21' כי זאת לא חוכמה להתמקד עכשיו בשנים האלה כי יש קורונה, ואנחנו יודעים שמשרד הבריאות ועוד משרדים השקיעו המון פרסומים בנושא הזה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אז אני מסתכלת, ברשותך, בלוחות 2 ו-4 כי זה 2019-2018.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אני נותנת דוגמה אחת: שיעור האזרחים הערבים במדינה הוא 18%.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אני מסתכלת על סך כול התקצוב של לפ"מ עבור הציבור הערבי – בשנת 2018 זה 5%, וכמעט אותו דבר ב-2019.

ג'ידא רינאוי-זועבי: גם בתוך החלוקה של טלוויזיה, עיתונות, דיגיטל, קולנוע, רדיו ושלטי חוצות אני לא מבינה איזה קריטריונים, מי קבע אותם, על-פי מה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: גם כשאין ייצוג הולם של שיעור תקצוב כמו שצריך לציבור הערבי, אבל לא רק לציבור הערבי אלא גם לחרדים וגם לעוד מגזרים, וגם בתוך החלוקה עצמה אני לא יודעת לפי מה החלטתם.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אז על שתי השאלות הברורות האלה אני צריכה תשובה.

שלמה קרעי: אני רוצה להוסיף על זה.

שלמה קרעי: אני מבין שבתוך הכללי יש כל האוכלוסיות, גם המגזרים.

שלמה קרעי: זאת הרי תהיה התשובה שלך.

שלמה קרעי: אבל עדיין כשאת אומרת שחרדים לא צורכים טלוויזיה וכמעט לא צורכים דיגיטל ואינטרנט ואת מראה תקציב בכל שנת 2019 של 50,000 שקל לכל המגזר החרדי בשלטי חוצות, שאת אומרת שזה אחד האמצעים המרכזיים להגיע לאוכלוסייה הזאת – אז 0.53 מיליון שקלים זה לשלטי חוצות לחרדים ב-2019.

טליה לוינס: זה נשמע לי לא המספר.

שלמה קרעי: זאת הטבלה שיש לנו כאן בדוח המ.מ.מ.

שלמה קרעי: בעמוד 7.

שלמה קרעי: 0.53 מיליון שקלים.

שלמה קרעי: נראה שהנחות היסוד ידועות לכם: מי צורך מה, איפה צריך ללכת.

שלמה קרעי: אבל הפרסום בפועל לא מתיישב עם הנחות היסוד שהצגת.

שלמה קרעי: דבר נוסף, לגבי ערוץ 14 – איפה הוא נמצא כאן?

שלמה קרעי: בכללי, בחרדי, בדתי-לאומי?

שלמה קרעי: איך אתם מגדירים את ערוץ 20 שהיה ואת ערוץ 14, ומה קורה עם ערוץ אחר כמו 12 או 13 אם הם היו מעלים להם תעריף?

שלמה קרעי: האם גם הייתם שמים איקס ואומרים – לא מפרסמים יותר אצלכם?

שלמה קרעי: זה נראה קבלת החלטות שגויה במובנים האלה.

אלכס קושניר: בצלאל סמוטריץ', בבקשה.

בצלאל סמוטריץ': אדוני היושב-ראש, אפשר ללכת סחור-סחור ולשוות לאירוע דיון מקצועי.

בצלאל סמוטריץ': אני רוצה לשים את הפיל הענק שיושב כאן במרכז החדר.

בצלאל סמוטריץ': זה המון כסף, כלי התקשורת חיים ממנו.

בצלאל סמוטריץ': הלוואי הייתי יכול להאמין שאכן הדיון הוא מקצועי וענייני – איך מגיעים לאוכלוסיית היעד ושכל אזרח בישראל יקבל את המידע שהוא צריך.

בצלאל סמוטריץ': אני אתן פה נתונים של הלפ"מ.

בצלאל סמוטריץ': את יודעת שעיתון "בשבע" בסקר TGI האחרון הוא השלישי בתפוצתו במדינת ישראל.

בצלאל סמוטריץ': אני מסתכל על הפערים בתקציבי הפרסום: למשל, בחציון הראשון ב-2018 לפי חופש המידע שאתם נתתם – בעיתון "הארץ" שמתם 1.8 מיליון שקלים, בעיתון "בשבע" שמתם 0.46 מיליון שקלים.

בצלאל סמוטריץ': זה לא רבע, זה לא עשירית.

בצלאל סמוטריץ': עכשיו, מדברים על עיתון שעולה בתפוצתו, ובוודאי, מגיע לכל הציבור הדתי והחרדי וכולי.

בצלאל סמוטריץ': זה מביך, אני יכול להמשיך הלאה: עיתון "הארץ" מקבל 1.8 מיליון שקלים; עיתון "מקור ראשון" שדי דומה בתפוצתו – 0.3 מיליון – 300,000 שקל בחציון; YNET – 4.5 מיליון שקל; ערוץ 7 – אני מתבייש לקרוא את זה – 0.3 מיליון.

בצלאל סמוטריץ': זה אתר האינטרנט הכי חזק בציבור הדתי היום.

בצלאל סמוטריץ': אז נגיד ש- YNET הוא יותר חזק בתפוצה שלו, ושווה לשים שם פרסום – 4.5 מיליון מול 300,000 שקל – על מי אנחנו עובדים?

בצלאל סמוטריץ': זה הון-שלטון-עיתון במובן הכי פשוט של המילה.

בצלאל סמוטריץ': אני אתן לך נתון מהממשלה הזאת: תקציבי הפרסום של לפ"מ ב"בשבע" וב"מקור ראשון" – שני העיתונים שהשכנים שלי קוראים אותם, ירדו מ-100 ל-0 ובמקור ראשון ל-20%.

בצלאל סמוטריץ': זאת אומרת חתכתם 80% מהפרסומים של משרד הבריאות על קורונה, לדוגמה.

בצלאל סמוטריץ': הציבור הדתי לא צריך לקבל את הנחיות הממשלה החדשות של הקורונה?

אלכס קושניר: אגב, גם הציבור דוברי הרוסית לא צריך.

בצלאל סמוטריץ': אני איתך.

שלמה קרעי: במקרה הזה אולי עדיף לא לקבל.

בצלאל סמוטריץ': הטענה שלי היא שהציבור לא מעניין אותם.

בצלאל סמוטריץ': אני לא יודע אם הם שולטים בזה או השרים הרלוונטיים במשרדים שולטים על זה.

בצלאל סמוטריץ': אפרופו סיקור אוהד יש פה הון-שלטון מובהק.

בצלאל סמוטריץ': אתה רואה פה איך האימפריות הגדולות של 12 ו-13, YNET, ידיעות אחרונות והארץ – אלה המקושרים והמחוברים שנמצאים בצד הפוליטי הנכון, שהחמאה מרוחה בצד שלהם – מקבלים פה עשרות מיליוני שקלים על פרסום על חשבון משלם המיסים הישראלי שמחזיק את כלי התקשורת שלהם; וכלי התקשורת האחרים, שכנראה, הם לא אדוני הארץ, המדינה לא שייכת לסבתא שלהם, וממילא הם גם מייצגים ציבורים אחרים, מקבלים מכם פיצוחים.

בצלאל סמוטריץ': קודם היושב-ראש אמר – הרי את צודקת, לא כל דבר אפשר לפלח, ומי קורא מאגר.

בצלאל סמוטריץ': יש גם.

בצלאל סמוטריץ': תתפלאי, גם אנחנו כפוליטיקאים עושים סקרים של מי רואה מה כי גם לנו חשוב להגיע לקהל הלקוחות שלנו, לבוחרים שלנו.

בצלאל סמוטריץ': גם אנחנו כשאנחנו בוחרים איפה להתראיין, איפה לכתוב טור דעה או לפרסם קמפיינים אנחנו עושים סקרי צרכנות, ואנחנו יודעים בדיוק איפה נמצא כל ציבור.

בצלאל סמוטריץ': מה שאנחנו יודעים גם אתם יודעים, וזה לא מדבר בכלל עם החלוקה של עוגת הפרסום שלכם.

בצלאל סמוטריץ': זה לא פער של 10%, 20%, טעויות דגימה סטטיסטיות או שינוי הרגלי צריכה.

בצלאל סמוטריץ': יש פער אדיר בין איפה שהציבור הישראלי נמצא על מגזריו השונים לבין המקום שאתם שמים את הכסף.

בצלאל סמוטריץ': לכן אתם לא שמים את הכסף כדי שהציבור ידע את מה שהוא צריך לדעת וייחשף לפרסומים האלה, אתם שמים את הכסף כדי שמי שצריך לקבל אותו יקבל אותו ויחזיר לכם או למי שמעביר לכם את הכסף בתמורה אחר כך בסיקור אוהד.

בצלאל סמוטריץ': את יודעת מה, אני לא העיפרון הכי מחודד בקלמר, רחוק מזה.

בצלאל סמוטריץ': אבל אני גם לא הצד של המחט.

בצלאל סמוטריץ': אני לא מטומטם, אני יודע לקרוא נתונים.

בצלאל סמוטריץ': אין שום קשר בין התפלגות הרגלי צריכת התקשורת של החברה הישראלית לבין עוגת הפרסום שלכם.

בצלאל סמוטריץ': ואם הייתם מסתכלים מנקודת מבט איך להגיע הכי נכון לחברה הישראלית בצורה שתגיע הכי נכון למי שצריך לקבל את ההסברים האלה עוגת הפרסום שלכם הייתה נראית שונה לחלוטין – לא בסטיות תקן, אלא שונה לחלוטין.

בצלאל סמוטריץ': זאת בושה וחרפה.

בצלאל סמוטריץ': בינינו, אין שום קריטריון.

בצלאל סמוטריץ': שלא יספרו סיפורי אלף לילה ולילה.

בצלאל סמוטריץ': אני את הסוגיה של הלפ"מ לומד לא מאתמול בבוקר.

בצלאל סמוטריץ': אין שום קריטריון איך מחלקים את עוגת הפרסום - -

טליה לוינס: לא ביקשתם.

בצלאל סמוטריץ': - - אין שום שקיפות בעניין הזה.

בצלאל סמוטריץ': אלה החלטות שרירותיות.

בצלאל סמוטריץ': אפרופו שוויון, קריטריונים ומכרזים – זאת אחת הפינות הכי אפלות שיש היום במדינת ישראל.

אלכס קושניר: בגלל זה כאן על השולחן, בצלאל.

בצלאל סמוטריץ': במחילה שאני הכי גלוי פה.

בצלאל סמוטריץ': הייתם מנומסים מדי.

אלכס קושניר: אני רוצה לשאול שאלה.

טליה לוינס: שאלתם מלא שאלות - - -

אלכס קושניר: את תעני על כולן.

אלכס קושניר: אני רוצה ללכת צעד אחד אחורה: אתם אומרים שאתם מומחים בפרסום, ואני לא מתווכח, כנראה זה באמת ככה.

אלכס קושניר: אבל כמו שאמר חבר הכנסת סמוטריץ', כולנו פה בצורה כזאת או אחרת ובעיתוי כזה או אחר נוגעים בסיפור הזה, במיוחד שאנחנו נמצאים במערכת בחירות, ואנחנו יודעים לבחון איזה אמצעי תקשורת ואיזה סוגים של אמצעי תקשורת מגיעים, לאיזה קהלים.

אלכס קושניר: אנחנו גם יודעים אחר כך לבחון את זה תוך כדי זה, ואנחנו גם שוכרים אנשי מקצוע שיעשו לנו את העבודה.

אלכס קושניר: אבל אני רוצה לשאול שאלה: האם לפ"מ מתישהו, ואם כן, אז מתי בפעם האחרונה, עשתה סקר דעת קהל בעקבות הפרסומים והקמפיינים שעשיתם, האם זה הגיע לקהל היעד?

טליה לוינס: כל הזמן אנחנו עושים.

אלכס קושניר: ואם כן - -

ג'ידא רינאוי-זועבי: לא, סליחה, לפי הכללים - -

אלכס קושניר: רק שנייה, אני רוצה לסיים שאלה - -

ג'ידא רינאוי-זועבי: - - - עושים פעם בשנתיים.

אלכס קושניר: ג'ידא, אני רוצה לסיים את זה.

אלכס קושניר: האם הסקר הזה גם כלל שאלות בנוגע לקמפיין?

אלכס קושניר: זאת אומרת זה לא רק הגיע אליי, אלא גם הבנתי מה כתוב ומה היה המסר.

אלכס קושניר: האם זה בוצע, ואם כן, אשמח לראות נתונים.

טליה לוינס: עלו כאן המון שאלות, ואני לא אזכור לענות על כולן - -

אופיר כץ: חבל שאת לא רושמת.

אלכס קושניר: בדרך כלל כשחברי הכנסת שואלים שאלות הנציגים של הממשלה רושמים ואחר כך עונים.

ינון אזולאי: אגב, זה בלי השאלות שלי.

אופיר כץ: גם בלי השאלה שלי.

נירה שפק: גם אני עוד לא שאלתי.

טליה לוינס: אני אתחיל מהשאלה האחרונה.

טליה לוינס: כל קמפיין גדול - -

אלכס קושניר: מה זה "גדול"?

טליה לוינס: גדול זה שיש לו תקציב של 750,000 שקל ומעלה.

טליה לוינס: אנחנו עושים סקר אפקטיביות לקמפיין עצמו בהתאם למטרה שנקבעה על-ידי הלקוח ובקהלים שהוא מבקש למדוד אותם.

טליה לוינס: אנחנו בודקים האם יש סחירות, האם יש הבנה, האם המסר הגיע כמו שצריך לקהל היעד.

טליה לוינס: בכל קמפיין גדול זה נעשה.

אלכס קושניר: אפשר להעביר לנו את הסקר הזה - -

טליה לוינס: יש המון סקרים, אפשר להעביר לכם.

אלכס קושניר: לא, אני אומר לך בדיוק מה – משרד הבריאות לשנים 20'-21': בדיוק אלו קהלי יעד הוגדרו וסקרים שאתם מראים שעמדתם ביעדים.

אלכס קושניר: אפשר לקבל את זה?

בצלאל סמוטריץ': ואם אפשר, בחלוקה לחציונים כי היו שינויים בשנים האלה.

בצלאל סמוטריץ': נקבל ארבעה חציונים.

נירה שפק: אדוני היושב-ראש, בדוח מבקר המדינה 145 מיליון הוצאו על מסעות פרסום של פיקוד העורף – 22 מיליון שקלים, ולמשרד הבריאות – 122 מיליון שקל; ולפי הדוח, מתוך שישה קריטריונים של אפקטיביות בחמישה מתוכם זה לא טוב, ובנושא השישי – חצי טוב.

נירה שפק: יש לך דוח מבקר מדינה שבדק את זה.

נירה שפק: חיפשתי שם נתונים שלכם.

נירה שפק: אני אשמח לראות את הנתונים שלכם.

נירה שפק: אנחנו לא מקבלים אותם.

טליה לוינס: אני אסביר רגע - -

בצלאל סמוטריץ': אלכס, יש משהו הרבה יותר פשוט: יש סקרים של הרגלי צפייה.

בצלאל סמוטריץ': יש TGI – נעזוב אותו רגע בצד.

בצלאל סמוטריץ': יש סקרים וכמו שעושים סקר ולוקחים מדגם מייצג – אפשר לעשות 1,500 איש אם לא רוצים רק 544, ובודקים את הרגלי הצפייה.

בצלאל סמוטריץ': שואלים אותך: איזה מהדורת חדשות אתה רואה, איזה עיתון אתה קורא, באיזה שפות ובאיזה שעות.

בצלאל סמוטריץ': אלה סקרים מאוד פשוטים ואפשר לראות את התפלגות האוכלוסייה – מה הרגלי צריכת התקשורת של הישראלים.

בצלאל סמוטריץ': אין לדבר הזה ולו דמיון – זה שחור ולבן – לחלוקת עוגת הפרסום של לפ"מ.

בצלאל סמוטריץ': אז מספיק ללכת סביב עצמנו.

אלכס קושניר: טליה, בבקשה.

טליה לוינס: אני לא מצליחה להגיע לפואנטה.

טליה לוינס: הפואנטה היא שכל קמפיין נבנה כחליפה נפרדת.

טליה לוינס: בסופו של דבר כשאתם מסתכלים על נתונים רוחביים שכוללים מאות קמפיינים, כשמגיע קמפיין והתכנון הוא ייעודי לקמפיין לפי הקהלים, המטרות שהלקוח העביר – לצורך העניין, קמפיינים שעלו לאורך הקורונה עם רופאים שתקשרו אותה, עשינו סקר והבנו שהציבור מקבל או פחות מתנגד לקבל מידע מרופאים.

טליה לוינס: בעיניו, מידע מהימן יגיע מרופאים ולא מפרזנטורים.

טליה לוינס: לכן רוב הקמפיינים לאורך תקופת הקורונה היו של רופאים שהיו פרזנטורים של הקמפיינים.

טליה לוינס: עוד הבנו שההסברה היא יחסית מורכבת כי בהתחלה היה צריך להסביר מה מדבק ומה לא מדבק, ואלה סרטים יחסית ארוכים.

טליה לוינס: לכן לטלוויזיה ככלי שיודע לרגש ולהפעיל את האודיו ויז'ואל בסרט ארוך – גם את חושי הראייה וגם את חושי השמיעה, גם להעביר מסרים מורכבים – נכון היה להשתמש בכלי הזה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אבל את מספרת לנו על התהליך, ואנחנו במבחן התוצאה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אז אנחנו שואלים על מבחן התוצאה.

טליה לוינס: אבל אני מסבירה שוב שכל קמפיין נבדק לגופו ומתוכנן.

טליה לוינס: את מסתכלת על כלל ההוצאה של לפ"מ.

ג'ידא רינאוי-זועבי: נכון, כי זה מה שמעניין אותי.

ג'ידא רינאוי-זועבי: סליחה, עם כל הכבוד, על זה אני שואלת.

בצלאל סמוטריץ': בסוף יש יער, יש עצים, ועל כל עץ אפשר לתת הסבר מצוין.

בצלאל סמוטריץ': אבל אי אפשר להתעלם מהיער.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו לא טיפשים.

שלמה קרעי: זה מהקרחת ביער.

אלכס קושניר: אני גם מסכים שיש קמפיינים לאוכלוסיות מסוימות.

אלכס קושניר: זה לגיטימי.

אלכס קושניר: אפשר לעשות קמפיין לחרדים ולערבים - - - אבל תסתכלו על העוגה.

אלכס קושניר: סליחה, אתם רוצים עוד סבב שאלות?

ינון אזולאי: עוד לא סיימת את הסבב.

אופיר כץ: נכון, אני בסבב הראשון.

ינון אזולאי: גם אני עדיין בסבב הראשון.

שלמה קרעי: עוד משפט.

אלכס קושניר: לא, אתה דיברת, חכה.

אלכס קושניר: יש פה אנשים שלא דיברו.

שלמה קרעי: אמרת עוד סבב.

אלכס קושניר: כן, אבל רגע, מסתבר שלא השלמתי את הסבב הקודם.

שלמה קרעי: אז תגדיר את המשימות, תגדיר מי קהל היעד שלך, אלכס.

אלכס קושניר: אני לא טוב בפרסום.

אלכס קושניר: בבקשה, טליה.

טליה לוינס: איפה היינו?

אלכס קושניר: נשאלת פה הרבה מאוד שאלות.

אלכס קושניר: או שאת רוצה שנתחיל את השאלות מההתחלה.

טליה לוינס: אני רוצה לענות רגע על השאלה של סמוטריץ'.

טליה לוינס: שאלת למה ההוצאה של "בשבע" יחסית נמוכה - -

בצלאל סמוטריץ': "בשבע" או "מקור ראשון", ערוץ 7.

טליה לוינס: בכלל – דתי לאומי.

טליה לוינס: כשעולה קמפיין גדול ואנחנו עולים בו בטלוויזיה, ברדיו ובדיגיטל; והקהל לא מוגדר כקהל דתי לאומי, אנחנו מבינים ויודעים שהקהל הדתי לאומי נחשף - -

בצלאל סמוטריץ': אז למה ב"הארץ" כן?

בצלאל סמוטריץ': למה ב"ידיעות אחרונות" כן?

טליה לוינס: לא, ב"הארץ" - - -

בצלאל סמוטריץ': יש לך 1.8 מיליון שקלים ב"הארץ".

טליה לוינס: עולות שם מודעות מכרזים.

אלכס קושניר: אז למה לא עולות הודעות מכרזים ב"בשבע"?

בצלאל סמוטריץ': לציבור הדתי הלאומי אסור לגשת למכרזים של המדינה?

טליה לוינס: החוק מגדיר באיזה עיתונים מעלים.

טליה לוינס: יש חוק שמגדיר עיתון ארצי - -

אופיר כץ: מה?

טליה לוינס: כן.

בצלאל סמוטריץ': זה עיתון ארצי בתפוסה.

אופיר כץ: רשום "הארץ"?

ינון אזולאי: הוא עונה לך שזה בתפוצה קרובה אליו.

בצלאל סמוטריץ': אם מדברים על זה, זה אחד החוקים הכי ארכאיים - -

אופיר כץ: בחוק רשום "הארץ"?

בצלאל סמוטריץ': - - אגב, גם זאת שחיתות - -

טליה לוינס: אנחנו לא - - -

אופיר כץ: אני שואל מה כתוב בחוק – כתוב "הארץ" או כתוב "עיתון ארצי"?

שלמה קרעי: כתוב "עיתון יומי".

בצלאל סמוטריץ': - - היום הרי כל מי שרוצה - - - צריך לפרסם באיזה עיתון יומי.

בצלאל סמוטריץ': מי מסתכל היום בעיתונים?

בצלאל סמוטריץ': אבל אסור לפגוע כי שוקן יכעס מאוד, ומוזס יכעס מאוד אם תחתוך לו את הפרנסה שלו.

אופיר כץ: מסקרן אותי מה כתוב בחוק.

בצלאל סמוטריץ': זאת חקיקה שאם צריך לתקן אותה אתם צריכים לתקן אותה.

טליה לוינס: אוקיי.

בצלאל סמוטריץ': אז תודיעי לפרוטוקול שאכן יש עיוות, אין בזה שום היגיון, אנחנו נותנים רק למי שקורא "הארץ" להיחשף למכרזים של שירות המדינה.

בצלאל סמוטריץ': רק מה, אתם, חברי הכנסת, אנחנו נגיש הצעת חוק ממשלתית – תתמכו בה כדי לתקן את העיוות הזה.

בצלאל סמוטריץ': אתם נושאים באחריות בזה.

בצלאל סמוטריץ': אני מציע לך, יושב-ראש הוועדה, בוא נוביל קואליציה ואופוזיציה הצעה של הוועדה.

אלכס קושניר: זה גם בדברים לסיכום הדיון הזה.

טליה לוינס: זה לא מנדט שלנו להחליט.

שלמה קרעי: למה זה לא מנדט?

אלכס קושניר: למה זה לא מנדט?

שלמה קרעי: אתם יודעים אם זה מגיע בסוף לאנשים שזה צריך להגיע אליהם?

אלכס קושניר: כשהממשלה מזהה עיוות ורוצה לתקן את העיוות היא יודעת להעביר חקיקה ממשלתית בצורה מאוד אפקטיבית.

טליה לוינס: אבל לפ"מ לא קובעת מיהו עיתון ארצי.

בצלאל סמוטריץ': לא, לא, סליחה.

בצלאל סמוטריץ': גברתי לא מדייקת - -

שלמה קרעי: לפ"מ יודעת - - -

קריאות: - - -

בצלאל סמוטריץ': - - לא הבנתי, את רוצה להגיד ש"הארץ" הוא עיתון ארצי, ו"בשבע" הוא לא עיתון ארצי?

טליה לוינס: בהגדרה, כן.

בצלאל סמוטריץ': מי קורא "הארץ"?

בצלאל סמוטריץ': על מה אתם מדברים?

אלכס קושניר: של מי ההגדרה?

טליה לוינס: אם אני לא טועה, שר הפנים מגדיר את זה.

טליה לוינס: זה הוגדר לפני כמה שנים.

אלכס קושניר: שר הפנים מגדיר האם העיתון ארצי או לא ארצי?

ג'ידא רינאוי-זועבי: בצלאל, לך לשקד.

בצלאל סמוטריץ': - - -

ולדימיר בליאק: זה יכול להיות.

ולדימיר בליאק: יש פה הרבה דברים משונים.

אלכס קושניר: אם שר הפנים מגדיר מה זה עיתון ארצי ומה זה עיתון לא ארצי אני מציע ששר החוץ יגדיר מה זה אתר ארצי ולא ארצי.

בצלאל סמוטריץ': יפה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: - - - את התשובות לשתי השאלות - -

טליה לוינס: - - - ארצי וערבי.

ג'ידא רינאוי-זועבי: לא, סליחה, אני לא שאלתי על עיתון.

ג'ידא רינאוי-זועבי: שאלתי שתי שאלות מאוד מדויקות: אחת, לגבי שיעור החלוקה של התקציב – למה ב-2018, 2019 5% מסל עוגת התקציב שלכם יועדה לציבור הערבי, ולפי איזה קריטריונים אתם חילקתם את זה לדיגיטל ולעיתונות.

ג'ידא רינאוי-זועבי: פשוט.

טליה לוינס: אני אסביר שוב על התהליך: כשמגיע בריף שזה ההנחיות שהלקוח מגיש לגבי הקמפיין שהוא צריך – האם הוא צריך קמפיין שפונה לכלל הציבור, האם הוא צריך קמפיין שפונה רק לציבור מסוים.

טליה לוינס: הוא מגיע עם התקציב, עם המטרות ועם היעדים, ואנחנו צריכים להתמודד עם התקציב הזה.

טליה לוינס: לפעמים יש לקוחות שבאים עם תקציב ייעודי לקהל מסוים, ואז אנחנו בונים לו קמפיין לקהל הייעודי.

טליה לוינס: ברוב המקרים הוא מגיע עם תקציב לכל המגזרים.

טליה לוינס: ואז מתוך התקציב אנחנו צריכים להגיע למקסימום חשיפה במינימום - -

ג'ידא רינאוי-זועבי: כמה עובדים ערבים יש בלפ"מ?

טליה לוינס: שניים.

ג'ידא רינאוי-זועבי: כמה מתוכם הם מנהלים?

ג'ידא רינאוי-זועבי: אפס.

אופיר כץ: כמה עובדים יש בסך הכול?

אופיר כץ: מה זה מתוך כמה?

ג'ידא רינאוי-זועבי: אני אומרת לך שיש אפס מנהלים ערבים יש בלפ"מ.

בצלאל סמוטריץ': כמה דתיים לאומיים יש?

אופיר כץ: כמה חרדים?

בצלאל סמוטריץ': כמה חרדים?

נירה שפק: זה לא קשור אליה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אבל זה משקף, זה מה שאני אומרת.

בצלאל סמוטריץ': אני מבין שאתם - - -

ג'ידא רינאוי-זועבי: אבל זה משקף.

אסנת אלגום: יש עוד שאלה: האם לפ"מ נעזרת ביועצים חיצוניים לחברה החרדית, לחברה הערבית?

אסנת אלגום: זה היה במשרד הבריאות, למשל.

אלכס קושניר: זאת בדיוק השאלה שלי.

ג'ידא רינאוי-זועבי: לפי איזה קריטריונים אתם קובעים שהיועץ הזה הוא טוב והיועץ הזה לא טוב?

אלכס קושניר: בתחושה שלי היא לא מצליחה לענות.

אלכס קושניר: אנחנו כועסים עליה מאוד, חלק בצדק - -

ינון אזולאי: לא כועסים עליה.

אלכס קושניר: לא על טליה באופן אישי, אלא על לפ"מ.

ג'ידא רינאוי-זועבי: לא כועסים, מבולבלים.

אלכס קושניר: אבל אנחנו צריכים גם לתת לה אפשרות לענות.

אלכס קושניר: אז תשלימי, בבקשה, את תשובתך לג'ידא.

טליה לוינס: הנתונים כאן קצת מעוותים את התמונה - -

אלכס קושניר: אבל אלה נתונים שאתם מציגים.

טליה לוינס: לא, זה מה שאתם שאלתם.

טליה לוינס: אבל אי אפשר להבין מתוך מה ששאלתם - -

אלכס קושניר: אתם לא מבינים למה אנחנו שואלים, טליה?

טליה לוינס: אני מבינה.

אלכס קושניר: אז למה אתם לא עונים ככה שנבין?

טליה לוינס: אני מבינה ואני מנסה להסביר שוב: אנחנו חיים את עולם הפרסום.

טליה לוינס: התפקיד שלנו הוא להגיע למקסימום חשיפה בתקציב הנתון במינימום עלות.

טליה לוינס: אם יש ספק שמוכר לי מדיה במחיר מופקע אני לא אעלה אצלו כי אני מבזבזת כסף מכיוון שהוא דורש ממני לשלם יותר מה שמשלם השוק הפרטי.

שלמה קרעי: אבל, טליה, איך זה מתיישב עם שלטי חוצות, למשל, שבמגזר החרדי זה 1% מכלל הפרסום במגזר החרדי, ובמגזר הכללי זה 5% כשהם צורכים גם טלוויזיה.

שלמה קרעי: איך זה מסתדר לכם?

טליה לוינס: - - - בריפים שהופנו לקהל הכללי, ומעט מאוד בריפים הופנו לקהל החרדי.

שלמה קרעי: איזה משרד?

שלמה קרעי: מה זאת אומרת?

שלמה קרעי: למה שלא יפנו לקהל החרדי?

בצלאל סמוטריץ': אפשר להבין שרוצים לפנות רק למגזר החרדי או רק למגזר הערבי, אבל המגזר הכללי, ודאי, צריך להגיע גם למגזר החרדי, גם למגזר הערבי, גם למגזר הדתי וגם למגזר העולים – הם כולם חלק מהמגזר הכללי.

שלמה קרעי: בדיוק.

טליה לוינס: יש כמה דברים שצריך להסביר פה: קודם כול, כמות השילוט שיש במגזר החרדי היא יחסית נמוכה לעומת מה שיש במגזר הכללי.

ינון אזולאי: שילוט חוצות.

טליה לוינס: כן.

טליה לוינס: כשנוסעים על איילון יש שם קירות כאלה.

טליה לוינס: אלה קירות שפונים לקהל הכללי אבל מי שנחשף אליהם זה כל מי שנוסע באיילון.

טליה לוינס: אם עליתי שם בשלושה קירות, וזה חלק מהקמפיין, זה נחשב קהל כללי.

ינון אזולאי: אבל בציבור החרדי יש תחלופה לשלטי החוצות.

שלמה קרעי: יש שלטים שונים.

טליה לוינס: לציבור החרדי - - -

ינון אזולאי: יש מודעות רחוב ויש לוחות מודעות אבל גם שם לא רואים אתכם.

טליה לוינס: אנחנו עולים שם כשיש - -

ינון אזולאי: זה שאתם עולים ונמצאים – קודם כול, יש בעיה להעביר את המסר כי אתם לא באמת עושים הסברה, אלא עושים העתק-הדבק.

ינון אזולאי: בקורונה לקח לכם המון זמן עד שנכנסתם לראש של הציבור החרדי כדי לדעת איך לדבר איתו.

ינון אזולאי: עכשיו תגידי לי שהקורונה זה תוך כדי אבל זה לא נכון להגיד דבר כזה כי לפ"מ עובד כבר שנים.

ינון אזולאי: אני מסתכל פה על מה שאתם שלחתם.

טליה לוינס: לגבי הקורונה אני רוצה להגיד לך שהיו למשרד הבריאות יועצים למגזר החרדי ויועצים למגזר הערבי.

טליה לוינס: אפרופו דוח המבקר - -

ינון אזולאי: למה רק לקורונה?

ינון אזולאי: אם אין לכם אנשים בתוך המשרד לציבור החרדי והערבי, למה אתם לוקחים רק לקורונה?

טליה לוינס: אני אומרת שמשרד הבריאות לקח.

בצלאל סמוטריץ': משרד הבריאות או לפ"מ?

טליה לוינס: משרד הבריאות.

בצלאל סמוטריץ': אז למה צריך את לפ"מ?

בצלאל סמוטריץ': שמשרד הבריאות ינהל את הקמפיין.

בצלאל סמוטריץ': למה צריך לעבור דרככם?

ינון אזולאי: אתם גם לוקחים את התקורה ממשרד הבריאות.

ג'ידא רינאוי-זועבי: בדיוק.

ג'ידא רינאוי-זועבי: הם עושים ואתם מקבלים את התקורה.

ינון אזולאי: נכון.

ינון אזולאי: אז איך זה הולך?

טליה לוינס: לא, מה פתאום, אתם מתבלבלים שוב.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אה, אנחנו מתבלבלים.

ג'ידא רינאוי-זועבי: טוב.

אלכס קושניר: אנחנו מתבלבלים כי יש תחושה שאתם רוצים לבלבל אותנו, ואתם מצליחים.

אלכס קושניר: את כל הזמן חוזרת לתהליך ומסבירה כמה זה מורכב – זה אנחנו מבינים.

אלכס קושניר: בסוף השאלה מאוד פשוטה, ואתה מסתכל על הנתונים ואומר – לא יכול להיות שיש פערים כאלה במחירים מול היקפי הפרסום.

אלכס קושניר: לכן אם את טוענת שמבחינת

אלכס קושניר: כם הכול בסדר וכל המידע מגיע לפי הבריפים שמציגים לכם הלקוחות עבור קהלי היעד אז בואי תני לנו הסבר איך אתם מודדים את היקפי הפרסום כדי שכאן נשתכנע.

אלכס קושניר: כי עכשיו ג'ידא לא משוכנעת ובצלאל לא משוכנע ואני בטוח שגם יוסי טייב לא משוכנע וגם אני לא משוכנע.

אלכס קושניר: אולי ינון משוכנע קצת.

ינון אזולאי: כן, כי היא מדברת עברית.

ינון אזולאי: אצל טייב אתם צריכים בצרפתית, ויש לכם חוסר בהבנה – הוא ידבר גם על זה.

אלכס קושניר: וגם נירה לא משוכנעת בוודאות.

נירה שפק: - - -

אלכס קושניר: אם המטרה שלכם לשכנע אותנו בצדקתכם, במקצועיות שלכם ובשקיפות שלכם בואי תעשי את זה.

אלכס קושניר: בינתיים את אומרת שאת לא מצליחה להגיע לפואנטה, וכשאת מגיעה לפואנטה זה לא פואנטה.

אלכס קושניר: אני מבין את כל המורכבות ואני מבין שיש כל הזמן המון קמפיינים שרצים.

אלכס קושניר: אני כמנכ"ל משרד הקליטה לשעבר עבדתי איתכם, ואני מכיר איך אתם עובדים.

אלכס קושניר: אבל בסוף צריך להבין שיש פה מדד אחד מאוד בסיסי – האם המידע של משרד כלשהו מגיע לקהל היעד?

אלכס קושניר: התשובה היא שלא יכול להיות, כי פערי הכספים שמושקעים בין המגזר הכללי ואותה מדיה מסורתית אל מול שאר הדברים – ועוד לא דיברנו על המדיה המוניציפלית, אתרי המוניציפליים וכלי התקשורת המוניציפליים – זה פשוט לא מסתדר.

אלכס קושניר: אז או שאנחנו פה כולם לא העפרונות הכי חדים, כמו שאמר בצלאל - -

בצלאל סמוטריץ': או שכולנו הצד של המחק.

אלכס קושניר: בדיוק.

אלכס קושניר: לא יכול להיות שיש פה כל כך הרבה אנשים שיש להם הבנת נשמע ונקרא סבירה שכבר דיון שני ברצף לא מצליחים להבין מה אתם עושים.

נירה שפק: אני רוצה לזרוק פצצה, אם אפשר - -

ג'ידא רינאוי-זועבי: פצצה?

ינון אזולאי: תני לנו להתמגן.

נירה שפק: אנחנו בוועדת כספים נלחמים על כל שקל, ואני אגיד אמירה שהיא אולי קשה: פעם היה צריך לפ"מ.

נירה שפק: היום אני רוצה להבין את הערך המוסף של לפ"מ.

נירה שפק: למה?

נירה שפק: כי אם אין ערך מוסף אז אולי לא צריך.

נירה שפק: אני באמת רוצה שתשכנעי אותי שיש ערך מוסף.

נירה שפק: עד הרגע אני לא רואה את זה.

נירה שפק: את אמרת אמירה שמאוד מטרידה אותי.

נירה שפק: את אמרת: "אתם לא מבינים".

נירה שפק: כל מי שמתעסק בהסברה יודע שהאחריות היא על מעביר המסר.

נירה שפק: זאת אומרת שאם יושבים כאן עשרה אנשים שלא מבינים הבעיה היא במעביר המסר.

נירה שפק: במקרה הזה מעביר המסר זה את.

נירה שפק: א', ב' שמעבירים במבוא להסברה ולתקשורת זה שאם מעביר המסר לא מצליח להראות את מה שהוא רצה הבעיה היא אצלכם.

נירה שפק: זה שאת מסרבת להכיר בזה ולא אומרת, אם יש פה חבורה שלא מבינה אז אולי אני צודקת בגישה שלי לראות את הערך המוסף ב-50 תקנים שאולי אפשר לשים אותם במקום אחר.

אלכס קושניר: נראה לי שאתם צריכים קמפיין הסברה לחברי כנסת.

קריאות: - - -

שלמה קרעי: גם חברי הממשלה צריכים את זה.

אלכס קושניר: אופיר כץ, בבקשה.

אופיר כץ: תודה, אדוני היושב-ראש, אני אחזור על שאלה שהעלינו בתחילת הדיון: אני מסכים עם מה שנאמר פה שיש פער בין המגזרים ובין איך שאתם רוצים להעביר את המסר.

אופיר כץ: אתם מודעים לזה, רק עובדתית אתם לא מעבירים מספיק תקציבים לאותן אוכלוסיות, לא מגיעים אליהן ולא עושים את זה כדי להגיע אליהן.

אופיר כץ: אני רוצה לחזור לערוץ 14 כי בדיון הקודם נאמר לנו שזה לקראת פתרון וצריכה להיות פגישה.

אופיר כץ: אני אגיד לך איך זה נראה, ומה ההרגשה שלנו: אני לא חושב שאם זה היה ערוץ אחר הייתם מרשים לעצמכם לוותר על אותו קהל היעד.

אופיר כץ: אם המטרה שלכם להעביר מסר כלשהו לקהל – ויש קהל לערוץ הזה – אז, מה, בגלל מאבקי אגו אתם מוותרים על אותם אנשים כשיש הרבה אנשים שצופים בערוץ הזה ורק בערוץ הזה.

אופיר כץ: אז אני לא מבין מאיפה הביטחון אם אתם צריכים להגיע לקהל כללי רחב ככל היותר, איך אתם מוותרים עליהם בקלות כזאת?

אופיר כץ: מבחינת הרגשה – זאת הרגשה קצת מוזרה שבדיוק כשעלתה הממשלה הזאת יש יחס כזה לערוץ 14, ומוותרים עליו מרגע שנפתלי בנט הוא ראש ממשלה.

אופיר כץ: תודה.

טליה לוינס: אוקיי.

טליה לוינס: רשמתי לי הפעם.

ינון אזולאי: רק תיקחי בחשבון שמה שאת אומרת בטח יצטטו גם בערוץ 14.

טליה לוינס: הכול בסדר.

בצלאל סמוטריץ': אני אצרף לשאלה: האם אני צודק שמאז שהוקמה הממשלה נפסקו לחלוטין פרסומי משרד הבריאות בעיתון "בשבע" ונפסקו לחלוטין או לפחות ירדו ב-80% במקור ראשון?

בצלאל סמוטריץ': תסתכלי האם בחצי השנה שלפני כן היו פרסומים, דהיינו הציבור הדתי היה צריך לשמור על הוראות הקורונה ולשמור על חייו ובריאותו ולהתחסן, ומהרגע שלא – כבר לא צריך יותר.

בצלאל סמוטריץ': יכול להיות שאם כולם התחסנו אז באמת לא צריך אבל אני לא בטוח.

שלמה קרעי: בהמשך לשאלה הזאת: האם משרדי ממשלה יכולים להתערב לכם בקבלת ההחלטות?

שלמה קרעי: זאת אומרת אנחנו חושבים שצריך לפרסם יותר בערוץ הזה, יותר לציבור הזה - -

בצלאל סמוטריץ': לציבור כן.

אלכס קושניר: לא, אסור להם לקבוע.

שלמה קרעי: - - או פחות בערוץ המסוים הזה?

שלמה קרעי: האם יש התערבות כזאת?

אלכס קושניר: לא.

אלכס קושניר: הם יכולים לקבוע רק קהלי יעד.

אלכס קושניר: למשרדי ממשלה אסור להתערב באיזה ערוץ לפרסם.

אלכס קושניר: זה אסור, זה הם קובעים.

שלמה קרעי: אז איך זה קורה בפועל?

אלכס קושניר: התשובה ל-14.

ינון אזולאי: היושב-ראש, מתי אתה רוצה שאני אשאל שאלות?

אלכס קושניר: אני פחות רוצה שתשאל היום שאלות, אבל אם אתה ממש מתעקש אז אחרי התשובה של טליה לאופיר.

ינון אזולאי: תודה.

ינון אזולאי: אני אקבל רק חצי בקשה שלך.

טליה לוינס: אני אתחיל מהשאלה שלך על המגזרים כי את היית ראשונה.

טליה לוינס: עוגת הפרסום בכל מגזר היא אחרת:

טליה לוינס: במגזר הערבי יש שני ערוצי טלוויזיה שאפשר לפרסם בהם והם רלוונטיים לפרסום: מכאן והלא טי.וי.

טליה לוינס: העלויות שם לא דומות לעלויות של הערוצים המסחריים.

טליה לוינס: אז אם אנחנו עולים בקמפיין ב-12, 13, 14 ו-11, ובמקביל במכאן ובהלא טי.

טליה לוינס: וי לאותה תקופה עם אותה כמות תשדירים העלות היא אחרת.

טליה לוינס: החשיפה תהיה אותה חשיפה.

טליה לוינס: זאת אומרת לא חשיפה באחוזים כי הם לא מדידים.

טליה לוינס: אבל כמות האזכורים תהיה זהה בכל ערוץ - -

ג'ידא רינאוי-זועבי: דיגיטל.

טליה לוינס: - - רק ששם העלויות הרבה יותר נמוכות.

אלכס קושניר: בכמה?

טליה לוינס: הרבה.

טליה לוינס: יותר.

אלכס קושניר: "הרבה" זה לא מספר, טליה.

טליה לוינס: אי אפשר לקבוע את זה.

אלכס קושניר: למה?

אלכס קושניר: יש לכם סטטיסטיקה.

אלכס קושניר: אתם יכולים להגיד שלפרסם ב-YNET או באתר ערבי עולה Y. זה נתון שאפשר לקבל אותו.

טליה לוינס: בערוץ מסחרי העלויות נקבעות לפי נתוני רייטינג.

אלכס קושניר: אין בעיה.

אלכס קושניר: אפשר לעשות ממוצע שנתי.

טליה לוינס: בממוצע עלות בהלא טי.

טליה לוינס: וי תהיה 35,000, 40,000 שקל.

אלכס קושניר: השקעה במה?

טליה לוינס: בקמפיין.

אלכס קושניר: זה דיגיטל?

בצלאל סמוטריץ': לא, טלוויזיה.

אלכס קושניר: אני מדבר איתך על דיגיטל כי בדיגיטל אפשר למדוד בדיוק כמה עולה פר-קליל באתר הערבי הנפוץ ביותר לעומת אתר בשפה העברית הכי נפוץ ולעומת אתר בשפה הרוסית הכי נפוץ ובערוץ שבע בדיגיטל שלהם.

ינון אזולאי: בצרפתית.

אלכס קושניר: ובצרפתית, כמובן.

טליה לוינס: אין לי הנתון - -

יוסף טייב: בצרפתית לא קיים.

יוסף טייב: בצרפתית בכלל לא מופיע במפה.

קריאה: יש להם המסביר הלאומי יום טוב.

ג'ידא רינאוי-זועבי: טליה, התחלת להגיד על החלוקה הפנימית.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אז אני רוצה לשאול - -

טליה לוינס: תנו לי שנייה להשלים.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אבל יש פה נתונים שזועקים לשמים.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אתם מייעדים לדיגיטל מתוך התקציב הזעיר בלאו הכי שמופנה לציבור הערבי, 25% בלבד.

ג'ידא רינאוי-זועבי: למה?

ג'ידא רינאוי-זועבי: כולנו פה נמצאים, אני לא מבינה.

טליה לוינס: אני אשמח אם תיתני לי להשלים.

טליה לוינס: אני לא מצליחה להגיע לזה.

טליה לוינס: מגיע תקציב – הכלי הנכון להעלות בו את הקמפיין כדי להעביר את המסר זה וידיאו.

טליה לוינס: נניח, מודעה לא תעשה עבודה טובה.

טליה לוינס: ואז הוחלט להעלות לקהל הערבי בווידיאו, בדיגיטל ובטלוויזיה, ובקהל הכללי בדיגיטל ובטלוויזיה.

טליה לוינס: בכל הערוצים ובכל האתרים העיקריים עולים בכל קהל.

טליה לוינס: המחירים הם אחרים, החשיפה היא זהה אבל המחירים שונים.

טליה לוינס: פה יש ביקוש והיצע מטורף ולכן המחירים גבוהים, ופה המחירים אובייקטיבית נמוכים יותר.

אלכס קושניר: אז מה הפערים, טליה?

נירה שפק: זה אני לא מבינה.

שלמה קרעי: אז אולי תיתני לנו טבלה כזאת שמדברת על - - - הפרסום.

אלכס קושניר: אז מה הפערים?

טליה לוינס: התחלתי להגיד.

טליה לוינס: למשל בערוצים דיברתי על סדר גודל של 40,000 שקל לעומת - -

אלכס קושניר: לא, תני לי פר-חשיפה.

אלכס קושניר: 40,000 אני לא מבין.

טליה לוינס: בדיגיטל אין לי.

ג'ידא רינאוי-זועבי: למה אין?

אלכס קושניר: למה אין?

טליה לוינס: אני לא מנהלת מחלקת הדיגיטל, זה לא התחום שלי.

אלכס קושניר: אבל נמצאת פה סגנית מנהל לפ"מ, לא?

איריס בראל: גם אני לא מכירה את כל הנתונים.

אלכס קושניר: אז, סליחה, בשביל מה באתם?

אלכס קושניר: באמת, אני לא מצליח להבין.

אלכס קושניר: זה נתון מאוד פשוט.

אלכס קושניר: הטענה המרכזית שלכם היא שהמחירים שונים, לפי היצע וביקוש.

אלכס קושניר: אני מקבל.

אלכס קושניר: ברור שחברי כנסת יבקשו להציג את הפערים במחירים פר-חשיפה, פר-קליק.

אלכס קושניר: אני לא מומחה באינטרנט אבל את הדברים הבסיסיים האלה אני כן יודע.

אלכס קושניר: מה הבעיה להביא את הנתונים האלה?

טליה לוינס: אני לא מכירה את המחירים אבל אני כן יכולה לומר לך שדף ראשי ב-YNET עולה לפחות פי עשרה מדף ראשי באתר קטן.

טליה לוינס: כי זה עניין של ביקוש והיצע ואחוזי עיניים שנחשפות לשם.

טליה לוינס: כשאני עולה ב-YNET ואני יודעת שנחשף לזה גם קהל כללי, גם קהל חילוני וגם דוברי רוסית שקוראים YNET - -

אלכס קושניר: איך את יודעת?

טליה לוינס: כי אנחנו יודעים - -

אלכס קושניר: איך?

טליה לוינס: יודעים.

אלכס קושניר: איך את יודעת?

ג'ידא רינאוי-זועבי: לציבור הרוסי מתי עשיתם בפעם האחרונה סקר?

אלכס קושניר: זה נכון, דרך אגב.

אלכס קושניר: הציבור דובר הרוסית כמו הציבור דובר הערבית קורא YNET.

ג'ידא רינאוי-זועבי: נכון אבל - - -

אלכס קושניר: כמה קוראים?

טליה לוינס: לגבי הקהל הרוסי לא עשינו - - -

אלכס קושניר: אז איך אתם מקבלים החלטות, טליה?

אלכס קושניר: ככה?

טליה לוינס: לא, רגע, שנייה.

טליה לוינס: אבל עם זאת כשעולה קמפיין ומוגדר על-ידי הלקוח שצריך לפנות לקהל הרוסי אז עולים גם בערוץ 9.

אלכס קושניר: את זה אני מבין, שאתם עולים.

אלכס קושניר: אבל השאלה היא האם ההשקעה כדי להעביר את המסר ואת הנגשת המידע היא זהה?

אלכס קושניר: את אומרת שגם דוברי רוסית קוראים YNET.

אלכס קושניר: אני מסכים איתך, זה יכול להגיד לך כל אחד.

אלכס קושניר: אבל אתם אנשי מקצוע – כמה מדוברי הרוסית קוראים YNET?

אלכס קושניר: כמה מדוברי רוסית קוראים רק בשפה הרוסית?

אלכס קושניר: אתם יודעים לתת את המידע הזה?

טליה לוינס: לא.

אלכס קושניר: אז איך אתם מקבלים החלטות?

אלכס קושניר: על סמך מה אתם מקבלים החלטות?

אלכס קושניר: מטורף.

נירה שפק: דרך אגב, עוד נתון שחסר לנו ואני אשאל עליו: כמה מתוך התקציב הזה בכלל לא מופנה לקהל בארץ אלא לקהל בחו"ל.

טליה לוינס: לא התקציב כאן זה רק בארץ.

נירה שפק: אז למה לא מוצג לנו גם התקציב שמופנה לחו"ל?

טליה לוינס: כי התבקשנו - -

אסנת אלגום: אני רק אציין שבמסמך התמקדנו בארץ.

נירה שפק: אבל בהתחלה כשזה יצא המטרה הייתה להציג את פעילות לפ"מ.

נירה שפק: לפ"מ משרתת גם משרדים ממשלתיים באשר הם.

טליה לוינס: בשנתיים האחרונות - -

נירה שפק: עזבי רגע קורונה – בואי נדבר בכלל ואז שנתיים אחרונות מתוך תקציב המשרדים הוא לקהל מחו"ל?

טליה לוינס: ב-2018 תקציב לפ"מ - -

איריס בראל: בשנתיים האחרונות כמעט לא היה פרסום בחו"ל, מטבע הדברים, בגלל הקורונה.

איריס בראל: לפני כן עיקר הפרסום בחו"ל היה על-ידי משרד התיירות.

איריס בראל: זה היה 50%-60% מתקציב המשרד.

אלכס קושניר: אני מקריא מתקנות חובת המכרזים שקובעת: "את המכרז צריך לפרסם בעיתון נפוץ".

אלכס קושניר: מה זה עיתון נפוץ?

אלכס קושניר: זה עיתון יומי או עיתון שמתפרסם מידי שבוע לפחות, בשפה העברית ובעל תפוצה רחבה בהתחשב בנושא - -

בצלאל סמוטריץ': או יומי או שבועי.

אלכס קושניר: או יומי או שבועי – זה מה שכתוב.

אלכס קושניר: לא כתוב "ארצי", לא כתוב ש"שר הפנים מגדיר מה זה עיתונות".

אלכס קושניר: מאיפה?

אלכס קושניר: מה?

אלכס קושניר: מאיפה אתם מביאים את זה?

אלכס קושניר: לפני הדיון תיכנסו ל"נבו" ותקראו.

אלכס קושניר: אני לא מבין, באמת.

ינון אזולאי: קיבלת תשובה על 14, אופיר?

אופיר כץ: לא, פעם שלישית.

ינון אזולאי: מתי אפשר לסיים עם השאלות?

ינון אזולאי: אני יודע שזה לא מעניין - - -

בצלאל סמוטריץ': פרסום לפי חוק התכנון והבנייה - - - את המושג "עיתון ארצי" ו"יומי".

בצלאל סמוטריץ': אבל זה בדרך כלל - - - שעושה שינוי תב"ע וכולי.

בצלאל סמוטריץ': זה לא קשור למכרזים.

בצלאל סמוטריץ': זה שני דברים שונים לחלוטין.

אופיר כץ: אני לא קיבלתי תשובה.

נירה שפק: אני לא קיבלתי תשובה.

אלכס קושניר: גם אני לא.

אופיר כץ: אפשר תשובה על ערוץ 14?

אופיר כץ: שאלתי שלוש פעמים.

בצלאל סמוטריץ': אלכס, אתה מדבר על שוויון הזדמנויות - -

אופיר כץ: סמוטריץ', כל פעם שהיא באה לענות לי על ערוץ 14 אתה נכנס.

בצלאל סמוטריץ': אבל חלקים אדירים באוכלוסייה שנמצאים - -

אלכס קושניר: מה שמעניין את סמוטריץ' זה 14:2, זה 7.

בצלאל סמוטריץ': לא, גם 14.

בצלאל סמוטריץ': עזוב, זה אותו דבר בדיוק.

אלכס קושניר: תשובה לערוץ 14 לפני שאופיר מתעצבן.

טליה לוינס: אתמול סגרנו את המחירים - -

אופיר כץ: חזרתם לפרסם אצלם?

טליה לוינס: אתמול סגרנו.

אופיר כץ: זה מה שאמרו לנו בפעם שעברה - -

אלכס קושניר: לא, אמרו שיסגרו.

אלכס קושניר: תהיה הוגן.

אופיר כץ: נכון, זה מה שאמרתי.

אלכס קושניר: כן אבל אתה אומר: "אתמול סגרנו.

אלכס קושניר: בוצע".

אופיר כץ: אני שואל אם חזרתם לפרסם.

אלכס קושניר: אתמול הם סגרו והיום הם אצלנו בדיון.

אלכס קושניר: אין להם זמן.

ינון אזולאי: יש מצב שנראה פרסום שלכם?

ינון אזולאי: אני יכול עכשיו?

טליה לוינס: רגע, רגע.

אלכס קושניר: אין עם מי לדבר.

טליה לוינס: לגבי השקעה באמצעי מדיה מדיה של רדיו או עיתון, יש להם גבול יכולת חשיפה.

טליה לוינס: זאת אומרת אם עלינו בקמפיין לעשרה ימים, אם אני אמשיך להשקיע שם הרי אני אזרוק כסף.

טליה לוינס: זה לא התפקיד שלנו לזרוק כסף.

טליה לוינס: לכן אם הגעתי ליעדים בעלויות הנמוכות בערוצים הרלוונטיים למגזרים ועלויות שהם נמוכות יותר באופן אובייקטיבי - -

ג'ידא רינאוי-זועבי: אבל את אומרת שאתם לא מודדים יעדים.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אז איך את יודעת שהגעתם ליעדים אם את לא מודדת יעדים?

טליה לוינס: גם כשאני עולה בגלי צה"ל או ברשת ב' או בגלי ישראל אני עולה לאותה תקופה.

טליה לוינס: הרי יש לנו כמות תחנות רדיו מתונה.

טליה לוינס: הוגדר קהל דתי לאומי, הוגדר כללי והוגדר חרדי וערבי.

טליה לוינס: אני עולה לקמפיין רדיו בכל תחנות הרדיו באותה תקופה – העלויות השתנו.

אלכס קושניר: ברור, ברור.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אבל שוב – את דיברת על יעדים, אני שואלת אותך - -

אלכס קושניר: ג'ידא, את לא יודעת מה קורה פה?

אלכס קושניר: היא כל הזמן הולכת למקום שלא נוח לך – אני אומר לך שוב: ציינת פה שברור שדוברי רוסית וערבית, חלקם צורך מדיה בשפה העברית.

טליה לוינס: אמרתי את זה בהרעת אגב.

אלכס קושניר: אני מסכים איתך במאה אחוז, זה נכון.

אלכס קושניר: כמה זה נכון?

אלכס קושניר: אני לא יודע; איזה קהל בתוך המגזר לא צורך מדיה בשפה העברית?

אלכס קושניר: לא יודע.

אלכס קושניר: איזה מדיה בעברית אותו קהל ספציפי צורך – האם זה YNET, ואללה ועוד משהו – לא יודע.

אלכס קושניר: אבל הכי מעציב – מילא אני לא יודע, אתם לא יודעים.

טליה לוינס: שנייה אחת - -

אלכס קושניר: זה מה שמתסכל.

טליה לוינס: יש דוח TGI שדיבר עליו קודם חבר הכנסת סמוטריץ'.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אל תקפצי, את כל הזמן קופצת.

ג'ידא רינאוי-זועבי: שאלה פשוטה: בקמפיין X שאתם מעלים ברדיו בערבית, אם אתם לא מודדים את היעדים שאתם קבעתם אז איך אתם יודעים אם זה היה יעיל או לא?

טליה לוינס: הדרך למדוד פיקטיביות פרסום היא להשקיע את עלות המדיה במחקר אפקטיבי.

טליה לוינס: לכן אי אפשר למדוד כל קמפיין של 200,000.

בצלאל סמוטריץ': אבל לא ביקשנו לא לקבל.

בצלאל סמוטריץ': אתם הגוף המקצועי – תבדקו.

אלכס קושניר: את יודעת מה, ראיתי במסמך ששלחתם שבאחת השנים היה לכם עודף של 7 מיליון שקלים, משהו כזה.

אלכס קושניר: אני לא זוכר אם זה היה 2019, 2020 או 2021.

אלכס קושניר: אז אני אומר שאת הנתונים הפשוטים שאתם לא יודעים בעצמכם עכשיו – הדוגמה שנתתי לך איך ציבור כזה או אחר מתנהג במדיה וצורך אותו אין לכם.

אלכס קושניר: אתם לא צריכים לעשות את זה אפילו לא כל שנה, אבל פעם בשלוש שנים לעשות מחקר כזה כדי להבין מהם הרגלי הצריכה של המידע של ציבור כזה או אחר, ועל זה אחר כך אפשר לבסס את ההחלטות שלכם – מקבל.

בצלאל סמוטריץ': אחרת מהערך המוסף שלכם כלפ"מ?

בצלאל סמוטריץ': תנו לכל משרד לנהל את תקציבי הפרסום.

בצלאל סמוטריץ': כל הערך המוסף שלכם אמור להיות גוף מקצועי שעושה ניתוחים ויודע, כמו שאמרת, לקבל מקסימום תמורה לכסף, מקסימום חשיפה רלוונטית במינימום כסף.

בצלאל סמוטריץ': לזה צריך מחקר ומידע.

בצלאל סמוטריץ': אם אין לכם את זה אז מה הערך המוסף שלכם?

איריס בראל: אני רוצה לחדד: א', אנחנו עושים כל שנתיים בממוצע מחקרים ייעודיים שלנו למגזרים – למגזר החרדי ולמגזר הערבי - -

ג'ידא רינאוי-זועבי: כל כמה זמן למגזר הכללי?

איריס בראל: למגזר הכללי יש לנו דוח TGI - -

ג'ידא רינאוי-זועבי: אני יודעת כי אני שאלתי.

ג'ידא רינאוי-זועבי: למגזר הכללי אתם עושים כל חצי שנה; לציבור החרדי והערבי אתם עושים פעם בשנתיים.

איריס בראל: אנחנו לא עושים למגזר הכללי – יש TGI.

איריס בראל: שם הנתונים קיימים.

איריס בראל: במקום שהשוק לא עושה מחקרים כי לא משתלם לו, שם אנחנו - - -

ינון אזולאי: ה-TGI היה עושה גם למגזר החרדי.

אלכס קושניר: מתי עשיתם בפעם האחרונה סקר בקרב עולים לא רק דוברי רוסית, אלא גם צרפתית?

יוסף טייב: לא קיים.

איריס בראל: בקרב עולים לא עשינו כי הפרסום שם יחסית - -

אלכס קושניר: כי מה זה משנה לפרסם לעולים.

בצלאל סמוטריץ': שהעולים לא יידעו רפורמה בפנסיה, שהעולים לא יידעו חוק הפיקדון.

בצלאל סמוטריץ': גם ככה יש להם פה קשיי שפה, גם ככה הם פחות יודעים.

בצלאל סמוטריץ': אחר כך מתפלאים - - - שלא מונגשות למידע.

יוסף טייב: עניין הקורונה, מה יותר בסיסי מזה?

יוסף טייב: אדוני היושב-ראש, עולים שהגיעו לישראל בחמש השנים האחרונות ואנחנו מצפים שיצרכו את הדיגיטל הכללי ולא צורכים כרגע, לא ידעו מה הנחיות של הקורונה.

יוסף טייב: אנשים קיבלו דוחות בגלל שלא היו להם נתונים.

איריס בראל: אגב, עשינו קמפיין למשרד הקליטה בדיוק בנושא הזה.

יוסף טייב: אני בדקתי עכשיו מול הערוצים הצרפתיים גם בדיגיטל וגם בעיתונות הכתובה – אפס שקל השקעה שלכם מול הקריין הזה.

אלכס קושניר: אמרתם שעשיתם קמפיין למשרד הקליטה – מצוין.

אלכס קושניר: על בסיס מה אם לא עשיתם סקר?

אלכס קושניר: איך אתם מקבלים החלטה?

אלכס קושניר: קמפיין של משרד הקליטה – איך אתם מקבלים החלטה באיזה אמצעי מדיה לפרסם?

אלכס קושניר: על בסיס מה?

טליה לוינס: בטלוויזיה יש ערוצים שנמדדים.

אלכס קושניר: בסדר, יש ערוץ אחד ברוסית וערוץ אחד בצרפתית.

אלכס קושניר: הלאה, התקדמנו.

טליה לוינס: רוסית כן, הוא נמצא בוועדת המדרוג.

אלכס קושניר: אוקיי, הלאה, התקדמנו.

אלכס קושניר: מה בדיגיטל?

טליה לוינס: בדיגיטל – יש לנו אנליטיקס, ויש לנו יכולת למדוד.

טליה לוינס: תחנות רדיו בשפות ערבית, רוסית ומגזרים לא נמדדות ב-TGI.

טליה לוינס: ה-TGI הוא לא שלנו.

אלכס קושניר: תגידי רגע, יש לכם אנליטיקס כדי למדוד את התפוצה של האתרים, נכון?

אלכס קושניר: ויש לכם קוספרקליק, נכון?

טליה לוינס: נכון.

אלכס קושניר: למה אתם לא מציגים את הנתונים האלה?

אלכס קושניר: זה סוד?

אלכס קושניר: אתם עובדים ישירות מולם או יש לכם ספק באמצע?

טליה לוינס: - - - זה סוד מסחרי.

אלכס קושניר: אבל ממוצעים מותר לכם להציג בלי להגיד את השמות.

אלכס קושניר: דבר שני, אתם עובדים ישירות מול אמצעי המדיה, או שיש לכם מישהו באמצע?

אלכס קושניר: למשל, בשפה הרוסית.

טליה לוינס: בשפה הרוסית ישירות.

אלכס קושניר: עם כולם.

טליה לוינס: - - - אתה שואל?

אלכס קושניר: כן.

טליה לוינס: ישירות.

אלכס קושניר: עם כולם?

טליה לוינס: כן.

אלכס קושניר: ככה זה היה תמיד?

אלכס קושניר: לא.

טליה לוינס: כן.

אלכס קושניר: לא.

אלכס קושניר: אני אומר לך שלא.

אלכס קושניר: אני הייתי מנכ"ל משרד הקליטה, אני זוכר.

אלכס קושניר: אני אומר לך – התשובה היא לא.

אלכס קושניר: תבדקו מה היה ב-2017-2016, ותבדקו אם זה השתנה.

טליה לוינס: אולי זה השתנה.

טליה לוינס: אני לא רוצה להגיד משהו שאני לא בטוחה בו.

טליה לוינס: היום אנחנו עובדים ישירות מול האתרים ברוסית.

טליה לוינס: שוב – כל אמצעי מדיה מתנהל אחרת, ויש לו אמצעי מדידה אחרים.

טליה לוינס: לא כל הערוצים מוכנים להיכנס למדידה.

טליה לוינס: מכירים את זה מ"כאן 11", מכירים את זה מערוץ 14; אנחנו מכירים מהרדיו שאותו TGI שאנחנו מדברים עליו הוא לא כלי שאנחנו מממנים או אנחנו קונים או אנחנו מנהלים, הוא כלי ששוק הפרסום משתמש בו, ואנחנו קונים את המידע.

בצלאל סמוטריץ': את יודעת אם יש ממירים של TGI ביהודה ושומרון?

טליה לוינס: יש.

בצלאל סמוטריץ': בטוח?

טליה לוינס: יש.

טליה לוינס: כן.

טליה לוינס: לגבי חרדי וערבי – כיוון שאין TGI זהה אז לפ"מ מתפעלת שני סקרים במגזר הערבי והחרדי כל שנתיים כדי שבאמת יהיו לנו נתונים לעבוד לפיהם.

טליה לוינס: המגזרים הקטנים יותר דוברי השפות - -

אלכס קושניר: סליחה?

אלכס קושניר: 1.2 מיליון דוברי רוסית – מגזר מאוד קטן.

אלכס קושניר: כלום, שום דבר, קטן, שמקבל אחוז אחד מההוצאה.

יוסף טייב: יותר קטנים?

יוסף טייב: 20% מהעולים בעשר השנים האחרונות הם עולים מצרפת.

טליה לוינס: סליחה.

טליה לוינס: קודם כול, רובם כבר מאוד מעורים - -

אלכס קושניר: איך את יודעת?

אלכס קושניר: איך את יודעת?

טליה לוינס: אני יודעת.

נירה שפק: תראו לנו את הספר, תראי לי מחקר.

אלכס קושניר: תראי לי מחקר.

אלכס קושניר: על בסיס מה את יודעת?

טליה לוינס: אני יודעת להגיד שלפי הלמ"ס - -

אלכס קושניר: לפי הלמ"ס?

טליה לוינס: לפי הלמ"ס.

אלכס קושניר: אוקיי, מה לפי הלמ"ס?

טליה לוינס: - - אחרי שנת 2020 מוגדרים 8.7% מהאוכלוסייה ככאלה שלא צורכים מדיה בשפה הרוסית.

בצלאל סמוטריץ': לא הבנתי את התשובה.

בצלאל סמוטריץ': 8.7% צורכים או לא צורכים?

טליה לוינס: 8.7% מוגדרים עולים.

בצלאל סמוטריץ': שהם מה?

בצלאל סמוטריץ': שהם צורכים תקשורת בשפה הרוסית?

בצלאל סמוטריץ': אז איך יכול להיות שהם מקבלים רק 1% מהפרסומים והם 8.7% מהאוכלוסייה?

טליה לוינס: ברוב המקרים אין לנו דרישה מהלקוחות.

ינון אזולאי: אין דרישה מהלקוחות אבל אתם צריכים להיות אלה שמעוררים את הלקוחות.

טליה לוינס: אנחנו לא קובעים.

בצלאל סמוטריץ': יכול להיות.

בצלאל סמוטריץ': אם למשרדים לא אכפת לפרסם למגזר העולים זה נורא ואיום.

ינון אזולאי: אתם צריכים לשים שם כסף גם לעולים.

בצלאל סמוטריץ': אבל זה חלק ממה שצריך להסדיר.

קריאות: - - -

אלכס קושניר: אני בטוח שאם פונים עכשיו לגופי תקשורת אחרים פרטיים אפשר להשיג מחירים טובים יותר.

קריאות: ברור.

ג'ידא רינאוי-זועבי: את מבינה שבמשך שעה וקצת אנחנו מנסים להבין נתונים מאוד בסיסיים, ואנחנו לא מקבלים.

ג'ידא רינאוי-זועבי: את מבינה שיש בעיה?

ינון אזולאי: וגם בלי תקורה.

אלכס קושניר: התקורה היא מהצד השני, זה לא משנה.

ינון אזולאי: לא משנה.

ינון אזולאי: אני מסתכל פה ואני אומר לעצמי שיושבים כאן כבר שני דיונים - -

אלכס קושניר: ולא התקדמנו אפילו בסנטימטר.

ינון אזולאי: מה זה לא התקדמנו?

ינון אזולאי: חזרנו אחורה ונכנסנו לבור יותר עמוק.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אנחנו ברגרסיה.

אלכס קושניר: ממש.

בצלאל סמוטריץ': התקדמנו בזה שאנחנו יודעים שבמכרזים, כנראה, טעיתם, ואין שום בעיה לפרסם בכל העיתונים כדי שכולם ייחשפו.

אלכס קושניר: ובשביל זה צריך רק להיכנס למה שכתוב בחוק.

בצלאל סמוטריץ': לא רק שאתה לא הצד של המחק, אתה אפילו יודע לחפש תוך כדי הדיון.

ינון אזולאי: לוועדה גם לא הגיע מה שביקשנו בפעם שעברה?

ינון אזולאי: הרי ביקשנו טבלאות מסודרות של התקציבים.

נירה שפק: לא קיבלנו.

ינון אזולאי: לא קיבלנו.

קריאה: איזה?

ינון אזולאי: ביקשנו בפעם שעברה טבלאות של כל תקציב הפרסום שלכם במדיה, ואיך הוא מחולק לפי מגזרים ולא קיבלנו.

טליה לוינס: לפי משרדים לא ראיתי כזאת בקשה.

אלכס קושניר: אני אעביר אליכם.

אלכס קושניר: יכול להיות שזה הגיע רק אליי.

קריאות: - - -

אלכס קושניר: רק שנייה.

אלכס קושניר: כדי להיות הוגן – כנראה, זה הגיע למייל שלי ולא למייל של הוועדה, ואני לא העברתי לכם.

אלכס קושניר: אני אעביר לכם.

אלכס קושניר: קראתי את המסמך, ואין שם הבדל גדול ממה שהועבר לנו מהמ.מ.מ.

ינון אזולאי: לא משנה, רק לראות - - -

בצלאל סמוטריץ': היושב-ראש, יש לי הצעה.

בצלאל סמוטריץ': אני פחות אוהב שלועסים לנו את החומר ומעבדים.

בצלאל סמוטריץ': השאלה אם אפשר לקבל את החומרים הגולמיים.

בצלאל סמוטריץ': לכו לשנתיים האחרונות 20'-21' ותנו לנו את כל הקמפיינים.

ג'ידא רינאוי-זועבי: דווקא לפני כן, לא בקורונה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: בקורונה זה לא חוכמה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: 18'-19', זאת הבעיה.

בצלאל סמוטריץ': אין בעיה, גם.

בצלאל סמוטריץ': 18', 19', 20', 21'.

בצלאל סמוטריץ': אני מניח שהלקוח מקבל מכם פריסת מדיה.

בצלאל סמוטריץ': תנו לנו מכל הקמפיינים שהוצאו את חומרי הגלם.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו נשב על זה.

בצלאל סמוטריץ': כל קמפיין – מה המשרד, מה היקף התקציב, מה הנושא ומה הגדיר לכם המשרד, ותנו לנו, בבקשה, את חלוקת עוגת התקציב שלו.

אלכס קושניר: אין לך רחמים על היועצים שלך?

בצלאל סמוטריץ': אני עושה את זה, לא הם.

בצלאל סמוטריץ': אני מבטיח לך שזה יהיה מאוד פשוט לבדוק את זה.

בצלאל סמוטריץ': עכשיו אולי נתבדה ונירגע ונראה שהם צודקים.

בצלאל סמוטריץ': הלוואי.

אלכס קושניר: עדיין לא תוכל לראות את בסיס קבלת ההחלטה.

בצלאל סמוטריץ': כולנו עסוקים בפרסום בצורה כזאת או אחרת.

בצלאל סמוטריץ': אנחנו חיים את העולמות האלה.

ינון אזולאי: טליה, אני קיבלתי את המסמך של לפ"מ, ובהמשך למה שבצלאל אמר אני לא רואה שיש פה עיתונים מהמגזר החרדי.

ינון אזולאי: יש פה טבלה שלמה ואין פה עיתונים מהמגזר החרדי.

טליה לוינס: - - -

ינון אזולאי: אחר כך תעני לי על הכול.

בצלאל סמוטריץ': זה מכתב חופש מידע שלכם מ-15' עד חציון 19'.

שי שמאי גליק: זה לא מה שאני שלחתי לך?

אלכס קושניר: שי, מה זה?

ינון אזולאי: הוא אומר שזאת לא הבקשה שלו.

ינון אזולאי: רציתי לומר גם עליך – פתאום לא מעניין אותך המגזר החרדי?

ינון אזולאי: אל תגיב לי כי אתה צריך אישור מהיושב-ראש.

ינון אזולאי: אתה מבין שאם ככה הבעיה היא קודם כול שלך.

ינון אזולאי: לא ראוי לעשות דבר כזה, במיוחד שאתה רוצה שנקרא חומרים, כל החומרים צריכים להיות מונחים וביושרה.

ינון אזולאי: הייתי רוצה לדעת גם מכם מה מפורסם במגזר החרדי.

ינון אזולאי: אני מסתכל על מה שהמ.מ.מ הביא בפנינו - -

טליה לוינס: אתה קורא עיתונות חרדית?

טליה לוינס: אתה רואה אותה?

ג'ידא רינאוי-זועבי: תני לו לשאול.

ינון אזולאי: אני קורא אפילו בלי ניקוד.

ינון אזולאי: אם לא זה היה מראה לי תמונה.

בצלאל סמוטריץ': הוא מסתכל בתמונות ובמודעות.

טליה לוינס: בכל סוף שבוע יש שם חמש מודעות.

ינון אזולאי: הכול בסדר.

ינון אזולאי: אני אמרתי שלא פרסמתם?

ג'ידא רינאוי-זועבי: אבל תני לו לשאול.

ינון אזולאי: אמרתי שאני מבקש לדעת כמה מפלח העוגה?

ינון אזולאי: מקבלים גם העיתונים החרדים, ואיך אתם עושים את זה בחלוקה בעיתונות החרדית, ואיך אתם נותנים את הפלח הזה?

ינון אזולאי: כלומר אם פרסמתם בעיתון משפחה בקהילה כמו "יתד" ו"הדרך" אני רוצה לדעת מהי החלוקה שלכם ולמה.

טליה לוינס: אין בעיה.

בצלאל סמוטריץ': הוא שואל למה פלס לא קיבל שום דבר.

ינון אזולאי: מה זה "הפלס"?

ינון אזולאי: זה של גפני.

ינון אזולאי: אה, לא.

בצלאל סמוטריץ': זה לא מצחיק.

בצלאל סמוטריץ': אתה יודע שעיתון "הפלס" לא מקבל שום פרסום ממשלתי.

ינון אזולאי: כן, לפי מגזרים.

בצלאל סמוטריץ': לא נכון?

בצלאל סמוטריץ': כן מקבל?

שי שמאי גליק: זה לפי החוק.

שי שמאי גליק: זאת הנחיה של דינה זילבר.

אלכס קושניר: שי, בפעם הבאה אתה בחוץ.

אלכס קושניר: אין דבר כזה.

אלכס קושניר: יש פה דיון שמתנהל לפי פרוטוקול.

ינון אזולאי: הפילוח הוא פנים מגזרי.

ינון אזולאי: אני מסתכל פה על דוח המ.מ.מ.

ינון אזולאי: שאני חייב לציין כמו כל פעם שהם עושים עבודה טובה.

ינון אזולאי: בפרסום אנחנו רואים שהשקעתם בממוצע רק 3% במגזר החרדי בשנים 2021-2015 כשהמגזר החרדי מונה כ-13% - יש מי שאומר יותר.

ינון אזולאי: איפה הפרופורציות, והאם אתם עושים רק העתק-הדבק או מסבירים כל הזמן?

ינון אזולאי: לא בקורונה.

ינון אזולאי: בינואר 2021 הוגשה נגדכם עתירה דרך ראש עיריית ביתר על כך שרק אחוז אחד מההסברה עד תחילת ינואר היה מופנה למגזר החרדי.

ינון אזולאי: אז כשאני מסתכל על הנתונים האלה אני אומר שאנחנו מסתכלים על שאר הציבור הכללי, וגם בו נחזור על השאלה: איך בחרתם את הנתונים.

ינון אזולאי: נכון שעיתון הארץ הוא לאנשים שחושבים שהם חושבים אבל גם אנחנו אנשים חושבים ואנחנו קוראים.

ינון אזולאי: אנחנו לא חושבים שאנחנו קוראים, אנחנו קוראים.

ינון אזולאי: לנו אין משהו אחר.

ינון אזולאי: החלוקה צריכה להיות שוויונית.

ינון אזולאי: לא יכול להיות שמישהו אחד יחליט לאן העוגה תלך, לא יכול להיות שצד אחד של המפה יחליט שרק הצד שלו צריך לקבל בעיתונות.

ינון אזולאי: העיתונות היא של כולם.

ינון אזולאי: אגב, אותו צד שחושב שהוא חושב הוא יותר במדיה הדיגיטלית ולא בעיתונות.

ינון אזולאי: לכן צריך היום להפוך את היוצרות, להשקיע יותר בעיתונות ובהסברה.

ינון אזולאי: בהסברה הנכונה צריך להשקיע בהסברה נכונה ולקחת גם יועצים חיצוניים.

ינון אזולאי: אם היו לכם מספיק עובדים חרדים, מספיק דתיים לאומיים כל המגזרים החל ברוסים ובצרפתים – ובאמהרית בכלל מה שקורה זה קטסטרופה.

ינון אזולאי: כאילו אמרתם לאנשים, תהיו פה ואל תבינו איך לגדול פה; תהיו פה ואל תבינו איך לחיות במדינת ישראל.

ינון אזולאי: אני מסתכל כאן – לדוברי אמהרית אין פה כלום.

אופיר כץ: 0.1%.

ינון אזולאי: על פני שש שנים – אחוז אחד.

ינון אזולאי: אתם יודעים מה אתם אומרים להם?

ינון אזולאי: נראה לי שהדבר היחיד שאתם אומרים להם הוא "תחזרו למקום שממנו באתם".

ינון אזולאי: אין פה שום דבר של הסברה.

ינון אזולאי: אז תגידו שאין להם מדיה – תמצאו.

ינון אזולאי: תמצאו את לפ"מ.

ינון אזולאי: הרי סיכמנו פה שאתם המוח, ואנחנו סך הכול המחק.

ינון אזולאי: אז אלה הדברים.

טליה לוינס: לשאלתך על העיתונות, וזה גם יענה לחבר הכנסת סמוטריץ': בתקופת הקורונה לא עלינו בכלל בעיתונות הכללית כי הייתה טלוויזיה שפונה לקהל הכללי.

טליה לוינס: לכן לא עלינו בכלל ב"ידיעות" ולא ב"הארץ" ולא "מעריב" ולא "ישראל היום".

ינון אזולאי: אפרופו ישראל היום – בפתיחת סוגריים – בשנת 2015 קראו אותם 37.5 אחוזים מהקוראים במדינת ישראל, והשקעתם בהם רק 25.9% בתקציב לעומת הארץ שהשקעתם בהם 12.5% לעומת 8%.

ינון אזולאי: אז אם את כבר מדברת שזה לא היה בעיתונות אז תיתנו את התשובות גם לדברים האלה.

טליה לוינס: אני מנסה להסביר, ואני לא מצליחה.

טליה לוינס: זה אני.

ינון אזולאי: אני אומר לך שאני לא הבנתי - - -

בצלאל סמוטריץ': - - -

טליה לוינס: בוא נסתכל על השאלה שלך בנושא הבריאות - למה לא עלינו גם ב"בשבע" וגם בעיתונות הכללית?

טליה לוינס: כי, קודם כול, ההגדרה הייתה לפנות לקהל החרדי, ולקהל החרדי כן עלינו.

טליה לוינס: כלומר כמעט בכל סוף שבוע היו לפחות 5-4 מודעות, לפחות בעיתון אחד חזק.

טליה לוינס: אין אמצעי רלוונטיים לתקשר בהם.

טליה לוינס: יש מיעוט אמצעי מדיה שאפשר לתקשר את המסרים לחברה החרדית.

ינון אזולאי: לא תמיד זה נכון.

ינון אזולאי: זה מה שאני אומר לך – אם היה לכם יועץ חרדי טוב - -

טליה לוינס: יש לנו.

ינון אזולאי: אז תחליפו אותו.

ינון אזולאי: אני אומר לך – תחליפו אותו.

ינון אזולאי: אני חי בתוך זה, אני יודע.

בצלאל סמוטריץ': הוא יעשה את זה בהתנדבות.

ינון אזולאי: בהתנדבות עם הלשכה שלי יחד.

טליה לוינס: תגיד לנו - - - היינו ברדיו בכל התחנות - - - היינו בפשקווילים ובקבוצות וואטסאפ ובדיגיטל החרדי.

טליה לוינס: איפה פספסנו?

טליה לוינס: עלינו גם ברכבי כריזה וב-IVI.

ינון אזולאי: ראשית פספסתם את הזמן עד שהגעתם למסקנה בתור מי שמעיד על עצמו שמכיר את המגזר החרדי.

ינון אזולאי: פספסתם.

בצלאל סמוטריץ': משרד הבריאות החליט מאוחר שהוא צריך להתעסק עם הסברה לאוכלוסייה החרדית.

אלכס קושניר: את רוצה להגיד לי שבבריף שקיבלתם בהתחלה ממשרד הבריאות המגזר החרדי לא הוזכר שם בכלל?

בצלאל סמוטריץ': בסבב א'.

טליה לוינס: הוזכר, בוודאי.

ינון אזולאי: בסבב א' הוא היה אחוז.

אלכס קושניר: אז למה הגעתם אליו רק בסוף?

טליה לוינס: לא הגענו בסוף.

ינון אזולאי: אני אומר לך – יש עתירה, תסתכלי עליה.

ינון אזולאי: בינואר 2021 ההוצאה שלכם הייתה רק אחוז - -

טליה לוינס: אבל ההוצאה לא משקפת.

ינון אזולאי: אבל זה כן משקף.

ינון אזולאי: את לא יכולה להגיד שזה לא משקף, כי אם היית נותנת יותר - -

בצלאל סמוטריץ': את אומרת שהעיתונים - - -

אלכס קושניר: הוא אומר שהמחיר בעיתון מאוד זול.

בצלאל סמוטריץ': יחסית - - - לכן זה נראה לך באחוז נמוך.

אלכס קושניר: אבל זה משהו שניתן לבדוק, ינון.

אלכס קושניר: זה משהו שאתה בודק בקלות.

קריאות: - - -

אלכס קושניר: תתקשר לידיעות אחרונות ותשאל כמה עולה עמוד, תתקשר ליתד נאמן ותשאל כמה עולה עמוד.

אלכס קושניר: זה קל.

ינון אזולאי: אנחנו לא מדברים על קורונה.

ינון אזולאי: אנחנו מסתכלים על נתונים מ-2015 עד 2021.

ינון אזולאי: מתוכם רק שנתיים הייתה קורונה.

ינון אזולאי: אפילו שנה ושמונה חודשים.

ינון אזולאי: תסתכלו על שאר הנתונים.

ינון אזולאי: את אומרת לי שבקורונה פרצתם ועשיתם.

ינון אזולאי: את יודעת מה, אני מסכים איתך – לא טעיתם, עשיתם.

ינון אזולאי: אני, אגב, טוען שההסברה בהתחלה לא הייתה הסברה, אלא כמעט העתק-הדבק.

ינון אזולאי: לקח לכם זמן אבל בסדר, עזבי.

ינון אזולאי: אבל תסתכלי כי אנחנו לאט-לאט עוזבים את הקורונה – כך אמר בנט, הוא ניצח אותה – אבל אנחנו אומרים לך מה יקרה אחרי זה.

ינון אזולאי: אנחנו נחזור לאותו מקום.

ינון אזולאי: איך אנחנו מבטיחים לעצמנו שמאותו מקום שחזרנו אנחנו מגיעים לפריסה נכונה?

ינון אזולאי: אל תזרקי לי "חמישה עמודים" כי באותו זמן של חמישה עמודים היו 100 עמודים בעיתון.

ינון אזולאי: מה זה קשור?

טליה לוינס: זה תלוי בלקוחות.

טליה לוינס: אם הלקוחות יבואו עם תקציבים והגדרות שהם צריכים - -

ינון אזולאי: מעניין אותנו לדעת כמה כל משרד השקיע אצלכם.

ינון אזולאי: אגב, אם את יכולה לשלוח לי בשמונת החודשים האחרונים.

טליה לוינס: - - -

ינון אזולאי: שני משרדים חשובים לי, אם את יכולה לבדוק: המשרד של אלי אבידר – כמה תקציב הוא קיבל לפרסום.

בצלאל סמוטריץ': עזוב אותה.

ינון אזולאי: טוב, את של אביר קארה.

נירה שפק: היא לא חיה את הפוליטיקה.

בצלאל סמוטריץ': אמרת לנו שגם "בשבע" לא פרסמתם בקורונה.

בצלאל סמוטריץ': לדעתי, אתם טועים.

אלכס קושניר: בצלאל, יש פה טענות על כך שאתה מתפרץ פה לא בתור חבר כנסת.

בצלאל סמוטריץ': סליחה.

ינון אזולאי: סליחה, הוא לא היה הרבה זמן בוועדה, מגיע לו.

נירה שפק: אני רוצה להגיד מה מפריע לי ולא קשור לנושא של הלפ"מ: יש כאן חברת כנסת שהגישה את הבקשה.

נירה שפק: היא שואלת אותך ארבע שאלות.

נירה שפק: עזבי את הסוגריים שאת כנראה לא מכירה את השם שלי ושלה כי במשך כל הדיון לא פנית אלינו בשמנו - -

טליה לוינס: מתנצלת.

נירה שפק: אני שואלת שאלה – את לא עונה באופן מובהק לשאלות שלנו.

נירה שפק: אני מקווה שזה לא משהו מגדרי.

אלכס קושניר: כי אין תשובות.

נירה שפק: אלכס, רגע - -

אלכס קושניר: גם לשאלות שלי אין תשובות.

נירה שפק: אבל לפחות היא אומרת: אדוני היושב-ראש, אני אסביר לך.

נירה שפק: יש כאן התעלמות, קודם כול, ממי שיזמה את הדיון הזה.

נירה שפק: ואני לא אתן לזה לקרות.

נירה שפק: כחברת כנסת זה לא מקובל עליי.

נירה שפק: קודם כול, זאת אמירה לא מקובלת.

נירה שפק: שתינו דיברנו, ולא טרחת לענות ולו על שאלה אחת שלנו, גם אם היא לא מקובלת או לא.

נירה שפק: יש לי השאלות ואני מחכה.

נירה שפק: זה הדבר הראשון שאני רוצה להגיד, וזה ממש הכעיס אותי.

טליה לוינס: אני מתנצלת.

נירה שפק: אני מקבלת את ההתנצלות.

נירה שפק: לשים לב לזה.

טליה לוינס: אם אני לא מכירה - -

נירה שפק: אנחנו כאן חברות כנסת לא פחות מהזמן, וכשאת באה לפה אני מצפה ממך שמקצועית יהיה לך דף שיהיה כתוב - - -

ג'ידא רינאוי-זועבי: ושתדעי מי ביקשה אותו.

נירה שפק: - - תרשמי לך בדף מי חברות הכנסת, במיוחד שאנחנו חברות קבועות בוועדת כספים.

נירה שפק: זאת הערה לא מקובלת, ובטח לא מתאימה בין שתי נשים אבל הייתי חייבת לומר אותה פה.

טליה לוינס: אני מתנצלת.

ינון אזולאי: רק הצעה ידידותית לגבי נירה וג'ידא – עדיף לך לזכור את השם של נירה פעם אחת, אחרת את אף פעם לא תשכחי אותו.

נירה שפק: ממש לא, זה לא בקטע כזה.

ינון אזולאי: נירה, אני לא מאמין שהיא עשתה לך בכוונה.

נירה שפק: אבל הערתי כי זה לא מקובל.

ינון אזולאי: אולי לג'ידא, לא לך.

נירה שפק: גם לא.

נירה שפק: דרך אגב, היא מובילה את הדיון.

נירה שפק: קודם כול לא הצלחת לשכנע אותי ואני מאוד רוצה לקבל את הנתונים ולהבין.

נירה שפק: לא ראיתי ערך מסוים ולא נתתם לנו הסברים.

נירה שפק: לא קיבלתי את האקסל שהוא קיבל, אבל כמו שאלכס תיאר – אולי טוב שכך.

נירה שפק: כי אני לא רוצה לעשות חישובים, ואני הערתי הערות אפילו ברמה של הסדר בנתונים כדי שיהיה לנו מסודר.

נירה שפק: אבל אני מוטרדת כי באתי לכאן מתחום שהוא ממש בדמי – המוכנות לחירום.

נירה שפק: אני יושבת-ראש ועדת המשנה למוכנות העורף לחירום.

נירה שפק: אחד הכשלים שנחקרו גם ב"שומר החומות" – ואני אומרת את זה באופן כללי כי זה לא את – זה נושא ההסברה שעלתה כאן בכל דרך אפשרית; מערים חרדיות שהייתי בהן והתנדבתי בהן במשך כמה חודשים וראיתי שאין שיח.

נירה שפק: הן היו אדומות כי לא היה מי שידבר איתם.

נירה שפק: אני לא קראתי את זה, אני הייתי שם במשך חודשיים וראיתי איך זה נעשה והתרעתי על זה, ועם הידע הזה הגעתי לכאן.

נירה שפק: ואז אני רואה את דוח מבקר המדינה על ההסברה לציבור במהלך משבר הקורונה.

נירה שפק: אני רואה ב"אפקטיביות ההסברה ואמון הציבור" – לא טוב; אני רואה ב"היערכות וחלוקת האחריות בין גופי ההסברה" – לא טוב; ב"מסירת מידע לציבור" – לא טוב; "הסברה לאוכלוסיות ייחודיות" – לא טוב; "התמודדות עם מידע כוזב ועמדות סותרות של מדיניות ממשלתית" – לא טוב.

נירה שפק: אמנם התשתיות הארגוניות נעשו אבל הפלטפורמה לא התאימה למורכבות המשימה, להיקף המשימה.

נירה שפק: כל הדבר הזה – אתם המוציא לפועל שלו.

נירה שפק: אתם לא המוציא לפועל של התוכן, אלא של הפלטפורמות.

נירה שפק: והפלטפורמות זה מה שחשוב.

נירה שפק: כי לא כתוב כאן – ואני קראתי את זה לעומק – שהמסר הגיע אך לא היה מובן.

נירה שפק: יש שני סעיפים שכן מדברים על זה.

נירה שפק: בהרבה סעיפים היה כתוב שהקהל לא קיבל את המידע.

נירה שפק: אנשים שאין להם טלוויזיה בבית לא יכולים לקבל את הפרסום הזה; אנשים שאין להם טלפון חכם לא יכולים לקבל את הפרסום הזה.

נירה שפק: אז יש כאן כשל.

נירה שפק: מחר בבוקר יכול להיות אירוע, והדוח הזה מטריד אותי.

נירה שפק: חשבתי שאני אקבל פה גם את הכלים לזה כי אם אני מחזיקה את התקציב של 145 מיליון שקלים שזה גם לא מתכנס לי עם התקציבים דוח של המ.מ.מ כי זה מרץ עד מרץ – ורצוי גם לדבר על אותם תאריכים – אני רואה שיש גם חוסר בתקציבים, אבל אני מאמינה שזה סתם בגלל חודשים.

נירה שפק: אבל אתם לא נותנים לי כלי לקבל החלטה.

נירה שפק: צריך שפה משותפת, איך זה נעשה, טבלה של הפלטפורמות שיש למגזרים השונים, תקציבים ממשלתיים.

נירה שפק: זאת אומרת אני רוצה לדעת על החלטת הממשלה ב-2020 שדיברה על צמצום היקפים – לדבר עליה.

נירה שפק: הייתה החלטת ממשלה 255 שמדברת על הפחתת תקציב הפרסום הממשלתי שהייתה באוגוסט 2021, ואני רוצה לדעת מה המשמעויות של ההחלטה הזאת.

טליה לוינס: זה לא עלינו, זה על המשרדים.

נירה שפק: אבל את המוציאה.

נירה שפק: את כלי משלים.

נירה שפק: אמרתי בהתחלה שזה לא הכול את, אבל יש לך כלים שאת צריכה לתת לי כי את המוציאה לפועל והמתאמת.

נירה שפק: אני רוצה לדעת כמה עמלות אתם גובים על הדברים האלה.

נירה שפק: אני בכוונה אומרת "עמלות" אבל זאת מילה לא טובה.

אלכס קושניר: אבל זה מה שזה.

אלכס קושניר: זאת מילה מצוינת, זה מה שהם עושים – הם גובים עמלות.

אלכס קושניר: הם גם לא מסתירים את זה.

נירה שפק: אני רוצה לדעת מה נעשה בכל שקל לציבור.

נירה שפק: תמונת המצב אצלי היא שאין ערך מוסף ללשכת הפרסום, ולא שכנעתם אותי אחרת.

נירה שפק: שאלתי את השאלה על חו"ל – משרד התיירות מפרסם בחו"ל.

נירה שפק: אתם אמרתם ש-60% מהתקציב הולך על חו"ל.

נירה שפק: אני רוצה שתשכנעו אותי למה משרדי ממשלה צריכים לעבור דרככם ולא דרך מישהו אחר.

נירה שפק: אם אומרים שזה אתיקה ולוודא שזה לא פוליטי – יש גופים שמתעסקים עם זה, זה לא אתם ולא התקציבים האלה.

נירה שפק: אתם השארתם אותי עם יותר שאלות.

נירה שפק: אני רואה את הסיכום של הדיון הקודם – אין כאן שאלות ואין תשובות.

נירה שפק: שאלנו דברים וביקשנו לדעת מה הרציונל בקבלת ההחלטות לפרסם, באלו שפות, מה הקריטריונים בהוצאת הפרסום.

נירה שפק: קיבלנו נתונים משלימים שאלכס כתב.

נירה שפק: אנחנו לוקחים אתכם ברצינות – קחו גם אותנו.

איריס בראל: אחת המסקנות שלי מהדיון הזה היא שאנחנו צריכים לתת לכם נתונים לפי הזמנות למדיה ולא לפי תקציבים.

איריס בראל: אתם צריכים לראות תמלילי מדיה עם פריסות וכמות הזמנות לסוגי המדיות.

נירה שפק: גם הזמנה וגם סיכום חוזים ותשלום.

נירה שפק: אם משרד עשה התקשרות על מיליון ומיצה 300,000 אנחנו רוצים לדעת את זה.

איריס בראל: נכון, אבל גם פר-קמפיין.

איריס בראל: זה נכון.

איריס בראל: כי בעצם כשחותכים תקציבים לפי תקציבים שנתיים זה לא משקף את היקף הפרסום.

אלכס קושניר: לא ידעתם את זה קודם?

איריס בראל: אני חייבת להגיד שלא הייתי סגורה בדיוק על מטרת הדיון - -

אלכס קושניר: סליחה?

איריס בראל: - - וזה מה שאתם ביקשתם - -

אלכס קושניר: סליחה, סליחה.

אלכס קושניר: למה לא היית סגורה על מטרת הדיון?

אלכס קושניר: בשביל מה באת לפה?

איריס בראל: לא על מטרת הדיון.

איריס בראל: מטרת השאילתה שקיבלנו בזמנו - -

אלכס קושניר: לא, לא, גברתי, אני עוצר אותך כי זה ממש מכעיס.

אלכס קושניר: היה פה דיון שלם איתכם לפני כשלושה שבועות כולל עם המנכ"ל שלכם שהיה בזום.

אלכס קושניר: אם את כסגנית מגיעה לדיון ואת לא סגורה על מטרת הדיון יש לנו בעיה.

אלכס קושניר: כי זה אומר שכל הזמן הזה, כמעט שעתיים, שבזבזנו פה הלך לשווא, ואתם כפקידי ממשלה –מזלזלים בחברי הכנסת.

אלכס קושניר: מה זה הדבר הזה?

איריס בראל: סליחה, אני טעיתי בניסוח.

אלכס קושניר: מה זה "אני לא סגורה על המטרה של הדיון הזה"?

איריס בראל: סליחה, זאת טעות בניסוח שלי.

איריס בראל: לא התכוונתי לדיון.

איריס בראל: התכוונתי שבשאילתה עצמה התבקשנו לתת אינפורמציה מסוימת שהתייחסה לתקציב, וזה מה שהגשנו.

אלכס קושניר: ולא הבנתם למה אנחנו שואלים את זה?

איריס בראל: חשבתי שנוכל להסביר את עצמנו ונהיה מובנים, ואני מבינה את הכשל בהבנה, ואתם צודקים.

איריס בראל: עכשיו אני מבינה שאנחנו צריכים להציג אחרת את הנתונים; לא רק בהיבט תקציבי, אלא גם בהיבט של חלוקה לפי פלטפורמות.

ג'ידא רינאוי-זועבי: כן, אבל גם מדידה של אפקטיביות.

אלכס קושניר: מה זה חלוקה לפי פלטפורמות?

ג'ידא רינאוי-זועבי: אבל גם מדידה של אפקטיביות.

אלכס קושניר: שנייה, ג'ידא.

אלכס קושניר: אני רואה פה חלוקה לפי פלטפורמות.

אלכס קושניר: זה לא עוזר לי.

איריס בראל: אני אומרת – כמות הפרסום.

אלכס קושניר: מה זה כמות?

אלכס קושניר: כמות המודעות?

אלכס קושניר: כמות הקליקים?

אלכס קושניר: איך אתם מודדים בדיגיטל?

איריס בראל: כמות המודעות בעיתונים ספציפיים פר קמפיין, היקף תקציבי שהולך לאתרים - -

אלכס קושניר: מה זה עוזר לי היקף תקציבי?

אלכס קושניר: אנחנו ניתקל באותה בעיה.

איריס בראל: - - וכמות החשיפות - -

בצלאל סמוטריץ': חשיפות.

אלכס קושניר: דברי איתי בחשיפות.

איריס בראל: נכון, וכמות החשיפות שנקנות בהיקף התקציבי הזה.

איריס בראל: כלומר לדבר במושגים של זמן אוויר ושטח פרסום ולא בהיבט התקציבי בלבד.

אלכס קושניר: תוך כמה זמן ייקח לכם להציג נתון כזה?

איריס בראל: נעשה מאמץ ונשב על זה שבועיים.

איריס בראל: אתם צריכים להבין שאנחנו עובדים בלחץ מטורף בלפ"מ, והמערכת שלנו היא לא מערכת שמאפשרת לנו את הדוחות האלה בקליק.

איריס בראל: אנחנו צריכים לדלות את זה.

אלכס קושניר: אבל אתם עושים את זה בקליק כשאתם שולחים את זה למשרדי ממשלה.

אלכס קושניר: אז יש לכם הנתונים האלה כי בכל קמפיין אתם עושים סיכום.

איריס בראל: נכון.

בצלאל סמוטריץ': זה הגולמי.

בצלאל סמוטריץ': השאלה אם אנחנו רוצים את הגולמי.

אלכס קושניר: אני לא רוצה את הגולמי.

אלכס קושניר: אני סומך עליהם שהם נותנים את הנתונים האמיתיים.

איריס בראל: צריכים לאגד את זה פר-קמפיין.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אבל אני רוצה לבקש שנוסף לזה תציגו בפנינו איך אתם מודדים את עצמכם.

אלכס קושניר: זה בדיוק מה שהם אומרים כי ברגע שיש לך נתון לפי חשיפה, כמות המודעות – איזה עוד מדיות יש לכם?

איריס בראל: עיקר הפלטפורמות זה טלוויזיה, רדיו, דיגיטל ועיתונות.

איריס בראל: הטלוויזיה מדידה – אנחנו יודעים בדיוק בסוף קמפיין כמה רייטינג השגנו ואם עמדנו ביעדים; הדיגיטל מדיד – אנחנו יודעים בדיוק כמה קליקים, כמה עלות פר קליק.

איריס בראל: אנחנו תמיד עושים סיכום קמפיין ויש לנו הנתונים האלה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: הרדיו?

איריס בראל: הרדיו לא מדיד.

איריס בראל: אתה יודע כמה חשיפה יש בכל תחנה.

איריס בראל: אתה יודע שבמשך שבועיים אתה ממקסם את החשיפה הזאת.

איריס בראל: אבל היא לא מדידה.

טליה לוינס: - - -

בצלאל סמוטריץ': יש לי שאלה לגבי דיגיטל.

בצלאל סמוטריץ': בדיגיטל אתם עושים רק אתרים וקידום של גוגל ומילות חיפוש או שאתם עושים טבולה?

איריס בראל: אנחנו עושים הכול.

בצלאל סמוטריץ': אז איך אתם עושים - - - הרי בטבולה יש טירגוט.

איריס בראל: נכון, עושים טירגוט.

בצלאל סמוטריץ': מה פירוש "עושים טרגוט"?

בצלאל סמוטריץ': טרגוט הוא פר מגזרים.

אלכס קושניר: לפי הבריף.

טליה לוינס: כשצריך מגזר אנחנו מטרגטים.

איריס בראל: מטרגטים לפי קהלי יעד, לפי גילים.

אלכס קושניר: ואיך אתם מודדים?

אלכס קושניר: אתם מפרסמים גם ברשתות החברתיות, נכון?

בצלאל סמוטריץ': זה חייב טירגוט.

בצלאל סמוטריץ': שם הכסף הגדול.

אלכס קושניר: ברור.

טליה לוינס: שם יש גם נתונים כי זה כלים מדידים, להבדיל מרדיו.

טליה לוינס: בדיגיטל יש כלים מדידים ואנחנו רואים כמה כניסות, כמה הקלקות.

אופיר כץ: לא הבנתי – למה רדיו לא מדיד?

בצלאל סמוטריץ': כי אתה לא יודע מי שמע את הפרסומת בכל רגע נתון.

אלכס קושניר: אתה יכול לבדוק תשומה, לא תפוקה.

אופיר כץ: לא לפי הפילוח?

אופיר כץ: זאת הכוונה?

בצלאל סמוטריץ': אתה לא יכול לדעת כמה אנשים נחשפו לפרסומת.

בצלאל סמוטריץ': בדיגיטל אתה יכול לדעת כמה הקלקות, כמה לייקים, כמה יחס המרה – אתה יודע הכול.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אתה לא יכול למדוד כמה אנשים הקשיבו.

אופיר כץ: אבל יש לך אחוזי השמעה בכל תחנה, לא?

בצלאל סמוטריץ': לא – זה ה-TGI.

בצלאל סמוטריץ': אבל היא לא יודעת למדוד כל פרסומת.

בצלאל סמוטריץ': בדיגיטל היא יודעת על כל שקל שהיא שמה כמה עלה לך כל קליק וכל המרה.

בצלאל סמוטריץ': אתה יודע למדוד את זה מאוד מדויק.

אופיר כץ: אבל מה ההבדל בין טלוויזיה לרדיו?

בצלאל סמוטריץ': גם טלוויזיה אותו דבר.

אופיר כץ: טלוויזיה זה כמו רדיו?

ג'ידא רינאוי-זועבי: לא, היא אומרת שזה מדיד.

אופיר כץ: למה טלוויזיה זה מדיד ורדיו לא?

אופיר כץ: זאת השאלה שלי.

טליה לוינס: בטלוויזיה יש פאנל שמבוסס על כלי שנקרא פיפל מטר.

טליה לוינס: זה סוג של כלי סטטיסטי – 800 משפחות שמייצגות את האוכלוסייה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: זה בעיקר מייצג את מי שנכנס ומי לא.

קריאות: - - -

אופיר כץ: גם ברדיו יודעים היום- -

איריס בראל: ברדיו אתה לא יודע בכל רגע נתון.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אגב, בפיפל מטר אין שום ייצוג לציבור הערבי.

אופיר כץ: אבל היום יש לנו פילוח לפי תוכניות ברדיו.

איריס בראל: נכון, אבל זה לפי סקר תקופתי.

אלכס קושניר: רגע, אני לא רוצה להיכנס לדיון הזה.

אופיר כץ: - - - זה בפועל?

איריס בראל: כן.

אופיר כץ: מה, כן?

אופיר כץ: 700 אנשים זה נקרא "בפועל"?

אלכס קושניר: זה נקרא מדגם מייצג.

בצלאל סמוטריץ': יש ממירים כאלה ביו"ש?

בצלאל סמוטריץ': אמרת קודם שכן.

טליה לוינס: יש.

בצלאל סמוטריץ': למה לא אצל הערבים?

אלכס קושניר: רק לעשות סדר – המקום היחיד שאתה יכול למדוד ממש במדויק זה בדיגיטל.

אלכס קושניר: כי בדיגיטל אתה יכול לדעת עלות פר-קליק, חשיפה, אתה יכול לדעת יחס המרה – אתה יכול לדעת הרבה מאוד דברים ולקבל החלטות.

אלכס קושניר: כל שאר הדברים – פחות מדויקים, יותר מדויקים זה הערכות סטטיסטיות.

טליה לוינס: נכון.

אלכס קושניר: ברדיו, בטלוויזיה וכמובן גם לא בעיתונות אין יכולת למדוד כמה אנשים נחשפו לפי כמות העותקים.

אלכס קושניר: אבל עדיין לא כולם קוראים הכול.

אלכס קושניר: לכן שם המדידה שלכם תהיה סטטיסטית, אבל בדיגיטל המדידה שלכם מאוד מדויקת.

אלכס קושניר: ואם נראה שהפער בין פרסום פר-קליק בעלות פר-קליק באתר בשפה הערבית הוא פי מאה זול יותר מאשר באתר בשפה העברית אנחנו נגיד, וואלה, צודקים.

אלכס קושניר: אבל זה לא המצב.

טליה לוינס: אבל זה פר-קמפיין.

טליה לוינס: צריך למדוד את זה פר-קמפיין.

אלכס קושניר: זה חייב להיות ביחס לבריף שקיבלתם.

אלכס קושניר: עוד מעט אסכם.

ינון אזולאי: יש לך סיכום שונה מהסיכום של הישיבה הקודמת?

אלכס קושניר: כן.

ינון אזולאי: זה כבר הישג.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אמרנו, רגרסיה.

אלכס קושניר: כי במקום ללכת קדימה חזרתי אחורה.

נירה שפק: תסכם, בבקשה, שייכנס גם כל הפרסום בחו"ל.

אלכס קושניר: את צודקת.

שי שמאי גליק: היושב-ראש, אני יכול להגיד משהו?

אלכס קושניר: כן.

שי שמאי גליק: אני מנכ"ל ארגון "בצלמו", ארגון זכויות אדם שעוזר לכלל המגזרים.

שי שמאי גליק: ביקשתי גם חופש מידע לאתרים חרדיים – אל תדאג.

ינון אזולאי: לא רק אתרים.

שי שמאי גליק: גם עיתונות והכול.

שי שמאי גליק: שני דברים: א', יש מגזרים לא רק חרדים, אלא חרדים לאומיים שאתם פחות מכירים אותם.

שי שמאי גליק: יש מגזרים שקוראים רק "בשבע" ולא קוראים עיתונים אחרים.

שי שמאי גליק: את זה אני יכול להגיד לכם באופן ברור.

שי שמאי גליק: אלה לא הרבה מגזרים אבל הם קיימים וצריך להגיע אליהם.

שי שמאי גליק: שנית, צריך להגיד פה נקודה שהתפספסה בדיון: המגזרים צריכים לראות את הפרסום לא רק בשביל לקבל אותו אלא גם בשביל לדעת שהם חלק מהעוגה.

שי שמאי גליק: היום מבינים את מה שנקרא "ייצוגיות".

שי שמאי גליק: כשאדם חרדי רואה שלפ"מ מפרסמת אצלו הוא מרגיש שהוא חלק מהמדינה.

שי שמאי גליק: גם אדם רוסי.

אלכס קושניר: אין אדם "רוסי".

שי שמאי גליק: סליחה, עולה.

אלכס קושניר: יש אדם רוסי, אבל לא פה.

בצלאל סמוטריץ': באוקראינה.

אופיר כץ: הוא עם קלצ'ניקוב עכשיו.

ינון אזולאי: השאלה באיזה חלק באוקראינה.

שי שמאי גליק: בסופו של דבר המגזר הכללי קורא YNET ומרגיש חלק, ויש מגזרים שמרגישים מיעוטים, והם רוצים להשתלב.

אלכס קושניר: אמרת שני דברים קצרים, לא נאום.

שי שמאי גליק: אז, לדעתי, יש חשיבות שלפ"מ תפרסם במגזרים האלה כדי שהם ירגישו חלק.

שי שמאי גליק: הם צריכים לקבל חלק מאוד גדול מהמפה גם אם הם רואים שלט באיילון.

שי שמאי גליק: אני מסכים שגם חרדי עובר באיילון ורואה את השלט, זה נכון, אבל עדיין הוא צריך להרגיש שמגיעים אליו באופן ספציפי.

שי שמאי גליק: כאדם שחי במגזר החרדי – הפרסומים שמגיעים לציבור החרדי משכנעים את החרדים יותר מהפרסומים שהוא רואה באיילון, והוא רואה גם את הפרסומים באיילון.

שי שמאי גליק: אני הגשתי בקשת חופש מידע לגבי המגזר כבר לפני כמה שבועות ועוד לא קיבלתי תשובה.

שי שמאי גליק: אני מחכה, כמובן, בסבלנות.

ינון אזולאי: הבנתי מטליה שבעיתונות החרדית אין בכלל מכרזים.

ינון אזולאי: גם אם המכרז פונה למגזר החרדי כי יש תפקיד ייעודי למגזר החרדי אתם לא באמת פונים אלינו, אלא רק אם מישהו ישים כיפה שחורה ויגיד שהוא חרדי.

טליה לוינס: אני לא רוצה לענות על זה כי אני רוצה לבדוק את זה כי לפעמים יש ועדות מכרזים של המשרדים שמנחות מה צריך ובהתאם לה קונים את המכרז.

קריאות: - - -

ינון אזולאי: מה בעצם הרציונל שעומד מאחורי הפרסום של המכרז?

ינון אזולאי: שאת רוצה להגיע לכמה שיותר אנשים.

ינון אזולאי: נכון?

טליה לוינס: כן, בדיוק.

ינון אזולאי: זה מה שצריך להיות.

ינון אזולאי: אלא מה, אותם אלה שמפרסמים רוצים לתפור את המכרז לאוכלוסייה מסוימת; אחרת למה הוא לא שם בעיתון הדתי-לאומי, בעיתון הערבי ובעיתון החרדי?

אלכס קושניר: הוא מחויב לעיתון בשפה הערבית.

ינון אזולאי: הוא מחויב, סליחה.

ינון אזולאי: לדתיים הלאומיים ולחרדים לא רוצים להגיע ולכן שמים את זה בעיתונות אחרת.

ינון אזולאי: אחרת אין סיבה אחרת להגיד למה לא מפרסמים גם בציבורים האלה את המכרזים.

ינון אזולאי: במיוחד שאמרת, וזה גם ידוע, שהעיתונות - -

אלכס קושניר: ינון, דיברנו על מכרזים.

אלכס קושניר: אני רוצה להגיע לסיכום הדיון.

ינון אזולאי: אוקיי.

ינון אזולאי: את אומרת שזה יותר זול.

ינון אזולאי: אז תשקיעו שם.

טליה לוינס: כל פרסום מאושר על-ידי הלקוח.

אלכס קושניר: בסדר.

אלכס קושניר: שני המשפטים האלה נאמרו בדיון הקודם – פשוט אחד לאחד.

אלכס קושניר: יוסי טייב, יעקב אשר ואחר כך סיכום, בבקשה.

יוסף טייב: אדוני היושב-ראש, אני רואה פה את הדיון ונחשף לנתונים.

יוסף טייב: בעמוד 7 אני רואה את החלוקה של שיעור הוצאות פרסום לפ"מ לפי מגזרים.

יוסף טייב: משום-מה דוברי צרפתית בכלל לא נמצאים, ואנחנו מדברים על 20% מכלל העולים בעשר השנים האחרונות.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אני התחלתי ללמוד צרפתית לפני חודש.

יוסף טייב: יפה מאוד.

יוסף טייב: מזל טוב.

יוסף טייב: אדוני היושב-ראש, אני מדבר מאוד ברצינות.

יוסף טייב: אני עושה בדיקה מהירה מול כלל העיתונות, רדיו והטלוויזיה הצרפתית, ואין הרבה.

יוסף טייב: זאת אומרת אין פה חלוקה שאתם יכולים להגיד שמסובך מאוד להגיע אליהם.

יוסף טייב: מדובר בחמישה עיתונים, רדיו אחד, טלוויזיה אחת.

יוסף טייב: הם טוענים שאפס שקל לפרסום הועבר לאוכלוסייה הזאת.

יוסף טייב: בהתחלה חשבתי שזה משהו ספציפי מול אותו מגזר.

יוסף טייב: אבל אני קצת נרגעתי כי צרת רבים חצי נחמה.

יוסף טייב: אני מבין שיש פה בעיה אמיתית וזה חלק מסיכום הדיון.

יוסף טייב: אין פה באמת נוסחה מקצועית שמובילה אתכם בסוף להחלטה לאיזה מגזר לפרסם ולאיזה לא ואיך לפרסם.

יוסף טייב: ארגון טוב ומקצועי כמו שלכם, היה ראוי שתהיה לו נוסחה מקצועית עם מתווה ברור איך בודקים את הדברים, באיזו צורה ועם יעדים ומדדים.

יוסף טייב: כי בלי זה, כמו שאמרה נירה, למה אנחנו צריכים אתכם?

יוסף טייב: משרדי ממשלה ושגרירויות יכולים לעשות את זה באופן ישיר מול הספקים.

יוסף טייב: לכן הייתי רוצה לקבל תשובה לשתי שאלות: א', למה לא השקעתם מול המגזר הצרפתי?

יוסף טייב: ב', מה הנוסחה שלכם?

יוסף טייב: מה מביא אתכם בסוף להחלטה?

אלכס קושניר: אין נוסחה, זה אני אומר לך.

אלכס קושניר: הם הולכים לפי בריף.

אלכס קושניר: אני אגיד את זה בסיכום.

אלכס קושניר: אבל אני מבקש שתשיבי לגבי הציבור דובר הצרפתית.

טליה לוינס: בדוחות המ.מ.מ צרפתית ואנגלית היו תחת קטגוריה "אחר".

טליה לוינס: לא סיווגנו אותם בנפרד.

אלכס קושניר: אנחנו נעביר לכם את הדוח הזה.

אלכס קושניר: טעות שלי.

יוסף טייב: של הכללי – 0.2 מכלל השפות, כשאנחנו מדברים על 20% עולים שמגיעים לישראל.

יוסף טייב: זה לא ייתכן.

טליה לוינס: זה נדיר שלקוח מגדיר שהוא רוצה להגיע - -

ינון אזולאי: אבל זה לא מה שהוא אמר לך.

ינון אזולאי: עכשיו מה שהוא אמר זה נכון.

אלכס קושניר: ינון, די.

ינון אזולאי: אתה ממהר?

ינון אזולאי: תהיה בריא, אין כאן דיונים.

ינון אזולאי: לפחות, תן לנו לעשות משהו.

ינון אזולאי: משעמם לנו בוועדות.

אלכס קושניר: לך לוועדת עלייה וקליטה.

קריאות: - - -

ינון אזולאי: אני מקווה שכשאלי אבידר יגיע לכנסת יהיה לנו פה אקשן.

אלכס קושניר: התאפקת כל הדיון ובסוף יצא לך.

ינון אזולאי: די, אין לנו דיונים בוועדת כספים.

יש מספיק להגיע למסיבת עיתונאים.

אלכס קושניר: יעקב אשר, בבקשה.

אדוני, אני לא רוצה לחזור על מה שאמרנו בפעם הקודמת.

אלכס קושניר: אני אעדכן אותך – מאז לא התקדמנו.

אני יודע.

אלכס קושניר: שעתיים דיון – לא התקדמנו.

אני מתאר לעצמי.

בדיון הקודם התרגזת אפילו, ונראה לי שאתה גם מתרגז עכשיו, אבל התחלת להתרגל להתרגז, וזה לא טוב.

יש כאן נקודה אחת – בסופו של דבר שי אמר פה טיעון שכשמדינה מפרסמת לסוג מסוים של אזרחים הם מרגישים שהם חלק מהמדינה.

זה דבר מאוד חשוב.

אבל בואו לא נשכח - בסוף הפרסום זה מידע שקשור או לחיי אדם או לאיכות חיים או לדברים כאלה ואחרים.

ברור שאם תהיה מגפה בעיר מסוימת שכולם שם ערבים, אז ברור שהמדינה תצטרך להשקיע שם המון הסברה באותה תקופה כדי לתת בוסט לעניין הזה.

אף אחד לא יבוא ויגיד, למה לא חילקתם לכולם.

אבל כשמסתכלים על התוצאה הסופית הבעיה האמיתית כמו שנאמר כאן היא בעיית החלופות.

אתם צריכים ללמוד כל מגזר; אתם צריכים לצאת מנקודת הנחה שכל מגזר צריך לקבל את חלקו באוכלוסייה; לא רק בגלל שזה ביושר, אלא מכיוון שזה הגיוני.

כי אם לא נחשפתם אליו עם הפרסום אז לא עשיתם את תפקידכם.

הבעיה היא בחלופות, אדוני היושב-ראש.

הם הבינו שבמגזר החרדי יש יותר עיתונות אז יש קצת יותר מאשר במשהו אחר.

אתה חייב לבנות תכנית לכל מגזר ש-50% מהדיגיטל שמופנה לאוכלוסייה הכללית יתורגם ל-70% בשלטי חוצות או בעיתונות בציבור החרדי; ציבורים אחרים כמו צרפת או רוסיה – הם לא חשופים - -

אלכס קושניר: תגיד "דוברי רוסית".

רוב דוברי רוסית שלא שולטים היטב בעברית הם גם אנשים מבוגרים, והם גם פחות מכירים את הכלים הדיגיטליים.

לכן כל עוד לא תוצג בפנינו תכנית עם החלופות שלה שבסופו של דבר מביאה אותנו לחלוקה הזאת לפי אוכלוסייה – לא עשיתם את עבודתכם.

מדובר כאן בכסף שלנו, של המדינה, ומדובר כאן על תהליך של הסברה.

הדברים האלה שווים חיי אדם.

למשל בקורונה, אם אתם יודעים שבאחד הפילוחים שבמגזר החרדי יש יותר צפיפות, ובמגפה יש יותר סיכוי להידבקות.

זאת אומרת שם הייתם צריכים לבוא עם כלים מאוד קשים, חזקים יותר ועוצמתיים יותר של פרסום.

האם מישהו עושה את זה?

האם יש תכנית לוגית בנויה מראש שיודעת גם לפלח?

ג'ידא רינאוי-זועבי: אין.

אין.

זאת התשובה.

לכן אני מציע, אדוני היושב-ראש, ואני מתאר לעצמי שזה גם הכיוון שלך בסיכום שתיערך תכנית שיוצגו לנו המסקנות שלהם איך מפרסמים בכל מגזר.

תודה רבה.

אלכס קושניר: תודה רבה.

אלכס קושניר: נועם, רפרנט תקשורת ומדע במשרד האוצר, בבקשה.

נעם שרלו בריגה: אני אתייחס פה במילה.

נעם שרלו בריגה: הקשבתי לדברי הטעם שנאמרו פה בדיון.

נעם שרלו בריגה: חשוב להבין שאנחנו באים בתלונות לשליח.

נעם שרלו בריגה: בסוף משרדי הממשלה באים עם קמפיין; הם מבקשים כמה שיותר חשיפה בכמה שיותר כסף, ואני, לכל הפחות, מצפה מגוף מקצועי לעשות את זה, ולא בהכרח להסתכל על שיקולים של שוויון בפרסום וכדומה.

נעם שרלו בריגה: התלונה צריכה לבוא למשרדי ממשלה שאולי לא צריכים להגדיר מקסימום חשיפה במינימום כסף, אלא חשיפה לכמה שיותר מגזרים.

ינון אזולאי: אולי זאת הדרישה של משרד האוצר, לבקש מקסימום חשיפה במינימום כסף בלי מגזרים מסוימים?

נעם שרלו בריגה: זה המשרדים מבקשים.

ינון אזולאי: לא - -

בצלאל סמוטריץ': יש משהו במה שהוא אומר.

בצלאל סמוטריץ': המושג צריך להיות: מקסימום חשיפה רלוונטית במינימום כסף.

ינון אזולאי: אתה אומר, לא בשוויוניות.

ינון אזולאי: זה לא נכון להגיד את זה.

בצלאל סמוטריץ': הוא אומר שאם בסוף המשרד אומר שהוא רוצה כמה שיותר קליקים בכמה שפחות כסף אז יעשו את זה - - - הכי זול.

ינון אזולאי: אני מצפה מהם שהם יעשו את זה בצורה הכי שוויונית שיש.

נעם שרלו בריגה: אם מטרת הקמפיין היא לקדם תיירות פנים, למשל, אני רוצה שכמה שיותר אנשים יצאו לחופשה בלי קשר לכך שהם חרדים, ערבים, דוברי רוסית או דוברי אמהרית.

נעם שרלו בריגה: זה מטרת קמפיין משרד התיירות והוא מגדיר אותו.

נעם שרלו בריגה: בהתאם לכך הגוף השליח קובע למי הוא מפרסם, כמה ולמה.

אלכס קושניר: תודה.

אלכס קושניר: אני רוצה לסכם: קודם כול, לא התקדמנו הרבה בדיון הזה לעומת הדיון הקודם.

אלכס קושניר: היה מאוד עצוב וצורם לשמוע חלק מהאמירות שלכן על כך שלא הבנתן את מטרת הדיון; ונתונים הכי בסיסיים לשאלות בסיסיות ששאלנו לא קיבלנו תשובות כי אין לכן, כי אתן לא מוכנות.

אלכס קושניר: כשדיברנו על נושא המכרז וחובת פרסום המכרז בעיתונות כלשהי התשובות שנתתן לא רלוונטיות בכלל לחוק כי בחוק כתוב במפורש מה זה עיתון נפוץ, ואין דבר כזה עיתון ארצי, לפחות לא בתקנון חוק פרסום המכרזים.

אלכס קושניר: וחבל שאתם באים לדיון בחוסר מוכנות.

אלכס קושניר: התשובות שניסיתן לתת לנו בגבורה – נתתן לנו תשובות כך שלא נבין כלום והצלחתן – לא הבנו שום דבר.

אלכס קושניר: הדבר היחיד – ואני מתחבר למה שאמרת בסוף, איריס, לגבי צורת הצגת הנתונים: הנתונים צריכים להיות מוצגים בתפוקות ולא בתשומות או בתפוקות ביחס לתשומות.

אלכס קושניר: זה מה שאנחנו רוצים.

אלכס קושניר: זה חייב להיות גם בהקשר לבריף שהלקוח שלח לכם.

אלכס קושניר: אני לא מקבל את הגישה – סליחה שאני אומר את זה במילים כאלה – את הגישה החובבנית שלכם, כמו האמירה שלך, טליה, שאמרת: דוברי רוסית, ערבית והציבור החרדי גם קורא YNET.

טליה לוינס: אבל אתה לא שמעת - -

אלכס קושניר: את לא קוטעת אותי כשאני מסכם.

טליה לוינס: אוקיי.

טליה לוינס: היה לזה המשך.

אלכס קושניר: "גם קורא YNET".

אלכס קושניר: נכון, את צודקת, יכול להגיד את זה כל בן אדם סביר.

אלכס קושניר: אבל מגוף מקצועי ואנשי המקצוע שלו שאחראים על חלוקה של כספי ציבור הייתי מצפה לשמוע שמתוך 100% דוברי צרפתית 80% קוראים גם YNET וגם מדיה בשפה הצרפתית, ו-20% לא קוראים עברית.

אלכס קושניר: זה מה שהייתי רוצה לכן כשאתם מקבלים נתונים אתם מקבלים אותם לפי הערכות בלבד.

אלכס קושניר: אתם כגוף ממשלתי חייבים לעשות את המחקר הזה עבור כלל המגזרים כדי להבין איך הציבור הזה צורך מדיה, איפה הוא צורך ובאלו ערוצים הוא משתמש ובאיזה ערוצים הוא משתמש בשביל לצרוך מידע.

אלכס קושניר: אני מזכיר ומחזיר אתכם להתחלה: התפקיד שלכם הוא לוודא שהמידע שהממשלה רוצה להעביר לציבור מגיע לקהלי היעד.

אלכס קושניר: אני מסכים שגם המשרדים הם אלה שקובעים את הלקוחות, אבל אולי כדאי שאתם תהיו גם שומר הסף ותגידו ללקוח שבא אליכם, רגע, המידע הזה יכול להיות רלוונטי גם לציבור הזה וגם לציבור הזה – למה זה לא נמצא בבריף?

אלכס קושניר: אתם עושים את זה?

אלכס קושניר: התשובה היא: אתם לא עושים את זה.

אלכס קושניר: אז אם אתם עושים את זה היינו צריכים לראות פריסה אחרת לגמרי של המדיה.

אלכס קושניר: מצד אחד אתם אומרים בתחילת הדיון שהכול תלוי בבריף, ומצד שני אתם אומרים שאתם כן יודעים להשפיע על הבריף.

אלכס קושניר: אז אנחנו נראה את זה כשתשלחו לנו נתונים.

אלכס קושניר: קמפיינים – כל הקמפיינים שלכם בניתוח מאוד פשוט של שנים 2021-2018 ועד בכלל, שכולל בתוכו את התפוקות, את התשומות, את הדוח ששלחתם ללקוח.

אלכס קושניר: אני יודע שזה הרבה מאוד קמפיינים – אין מה לעשות, אנחנו נעבוד קשה, ואתם תעבדו קשה.

אלכס קושניר: אנחנו נעבוד קשה כדי לנתח את זה כי נראה שאתם לא מסוגלים לתת לנו את הניתוח הזה ונצטרך לעשות אותו לבד.

אלכס קושניר: אלא אם כן תגידו לי שאתם מסוגלים ותציגו לנו את זה אחרת.

איריס בראל: אנחנו רוצים להכין את זה אבל ארבע שנים אחורה זה ייקח יותר משבועיים.

איריס בראל: אם אפשר להסתפק כרגע בשנתיים.

אלכס קושניר: אין בעיה.

אלכס קושניר: 20'-21'.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אני דווקא רוצה להתעקש לפני הקורונה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: כי בקורונה הושקעו המון מאמצים.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אני רוצה בשגרה.

אלכס קושניר: אז אין בעיה: 19', 20', 21' – שלוש שנים – תעשו מאמץ.

אלכס קושניר: תכינו לנו את זה.

אלכס קושניר: שוב אני אומר – תפוקות מול התשומות, מול הבריף והדוח ששלחתם לאותו לקוח רלוונטי.

אלכס קושניר: דבר נוסף – אני מבקש לתת לנו דוח זהה לפרסומים של משרדי הממשלה בחו"ל; הדבר השלישי שלא הספקנו לדבר עליו ונדבר עליו בדיון הבא – כל המדיניות שלכם של היעדר פרסום ממשלתי באמצעי מדיה מוניציפליים, מקומיים.

אלכס קושניר: אני לא מצליח להבין למה אתם לא עושים את זה.

אלכס קושניר: תחשבו טוב על התשובה כי בחוק חובת המכרזים זה לא מפורסם.

אלכס קושניר: ציפיתי לצאת מהדיון הזה עם יותר תובנות – אני יוצא עם פחות טענות ויותר דאגות; ואני אומר לכם:

אלכס קושניר: אני עדיין נמצא בעמדה שכל עוד לא הצגתם אחרת שצריך לשנות את שיטת העבודה שלכם ולא לתת לכם לגבות עמלות אלא פשוט לתת לכם תקציב שתעבדו מול משרדי ממשלה כי יכול להיות שזה משפיע על ההחלטות שלכם או שפשוט צריך לסגור אתכם ולתת למשרדים לעבוד באופן ישיר.

אלכס קושניר: כי אני לא בטוח שהיום אתם יודעים להביא את המחירים הנמוכים ביותר ולהגיע לתוצאה אפקטיבית ביותר.

בצלאל סמוטריץ': כולנו צריכים להודות לחברי הכנסת בליאק ושפק שבזכות הודעתם שהם לא מצביעים בקואליציה כאן בוועדה יש לך זמן לדיונים כאלה חשובים ומעמיקים.

אלכס קושניר: קודם כול, אתה טועה כי את הדיון הזה ניהלנו בפעם הראשונה לפני ארבעה שבועות.

אלכס קושניר: אז זה לא רלוונטי.

אלכס קושניר: אני ציפיתי לצאת עם סיכום הרבה יותר אופטימי מהדיון הזה אבל אני לא יוצא.

אלכס קושניר: לכן עליכם חובת ההוכחה, ואני מקווה שתעשו את זה בפעם הבאה בצורה מסודרת.

אלכס קושניר: אני נותן לכם טיפ – תעשו את זה בצורה מסודרת עם מצגת לחברי כנסת כדי שנבין מה אתם עושים.

אלכס קושניר: תשלחו לנו את המצגת לפני זה כדי שנוכל ללמוד את זה, ואם יש לנו שאלות לפני כן נשאל אתכם שאלות לפני כן כדי שסוף-סוף פעם אחת נעשה את הדיון הזה בצורה מסודרת כמו שצריך.

אלכס קושניר: תודה רבה, הישיבה נעולה.