ועדת העבודה והרווחה, כנסת 24, פרוטוקול מספר 87, 2022-02-08 11:30

אפרת רייטן: בואו נפתח רשמית את הישיבה של העבודה והרווחה של הבוקר, יום שלישי, 8 בפברואר 2022, ז' באדר א' תשפ"ב, השעה היא 11:30.

אפרת רייטן: אנחנו דנים בהצעה לסדר בדיון מהיר של חברי הכנסת נעמה לזימי, מיכל וולדיגר ומיכל רוזין, בנושא תנאי העסקה של עובדי רשות חסות הנוער.

אפרת רייטן: אנחנו מיד נשמע את המוזמנים וכמובן שתציגו את חברות הכנסת שנמצאות כאן, בוקר טוב לנעמה ולמיכל.

אפרת רייטן: ככה רק מכמה דברים שביקשתי מהצוות שלנו בוועדה, להכין כמה עובדות, אולי שווה שנכניס אותן כבר בפתח הדברים כדי שנדע באיזו מסגרת אנחנו נמצאים.

אפרת רייטן: אז רשות חסות הנוער מפעילה היום 34 מסגרות, בנוסף ל-9 מעונות ממשלתיים, ובשנים האחרונות קיימת מגמה של סגירה של מסגרות שונות בראשות חסות הנוער.

אפרת רייטן: על-פי נתוני דו"ח מבקר המדינה ממאי 2020, בין השנים 2017-2019 נסגרו לא פחות מ- 14 מסגרות של רשות חסות הנוער.

אפרת רייטן: נכון לחודש מאי 2020 היו במסגרות הרשות המנוהלות על ידי מיקור חוץ 278 מקומות פנויים, לעומת זאת כיום יש המתנה של 164 בני נוער למקומות במעונות.

אפרת רייטן: איגוד עובדי חסות הנוער שהוקם הוא איגוד העובדים היציג.

אפרת רייטן: האיגוד מנהל, אני מבינה, משא ומתן עם העמותות בדבר שיפור תנאי העסקתם של עובדי הרשות, אם זה מדריכים חינוכיים, רכזי בית, אימהות בית, עובדים סוציאליים, שומרי הנהלה ומנהלים, כשתנאי ההעסקה 29.12 ₪ לשעה.

אפרת רייטן: אתם מאשרים את זה?

תובל שלום צחור: תלוי מי מאוגד ומי לא.

אפרת רייטן: אוקיי.

אפרת רייטן: והעבודה היא במסגרות וחלק מהמסגרות בשעות הלילה, יש הקפאה של השעות בלילה.

אפרת רייטן: יש פה עוד כל מיני דברים אולי נכנס אליהם אחר-כך.

אפרת רייטן: אני רק רוצה להזכיר עוד עובדה אחת חשובה לפני שאני פונה אליכן, ששר העבודה והרווחה לשעבר, חיים כץ, הורה לשנות את תנאי ההתקשרות במכרז עם המפעילים החדשים, כך ששכר המינימום של מדריכי חסות הנוער יעמוד על 7,000 שקלים, זה היה בשנת 2017.

קריאה: יש הרבה מה להגיד על מה שנעשה - - -

אפרת רייטן: לא כולל תגמול על שעות לילה ושעות נוספות, יוגדלו מספר המדריכים בכל משמרת, ותשולם תוספת שכר עבור שעות הלילה וכן לשנות את תנאי העסקת המדריכים כך שיזכו למענקי התמדה שנתיים בסך 2,000 שקלים בשלוש השנים הראשונות לעבודתם.

אפרת רייטן: קרה?

אפרת רייטן: לא.

אפרת רייטן: לא קרה.

אפרת רייטן: כלום לא קרה.

אפרת רייטן: אוקיי, בבקשה חברת הכנסת נעמה לזימי.

נעמה לזימי: תודה רבה, כבוד יו"ר הוועדה.

נעמה לזימי: תודה לכם שהגעתם.

נעמה לזימי: אני קודם כל אפתח באיזשהו גילוי נאות וגם נגיד, אני במשך שבע שנים הייתי פעילה בארגון 'כוח לעובדים', הארגון שאיגד את חסות הנוער.

נעמה לזימי: אני תמיד אומרת, זה המקום שהוא הבית מדרש הפוליטי שלי, הרעיוני, האידיאולוגי, שלימד אותי אחריות חברתית, חברה צודקת ואני זוקפת הרבה ממי שאני היום ל'כוח לעובדים', באמת, זה חשוב להגיד את זה כבר על ההתחלה.

נעמה לזימי: אני אגיד שהמאבק שלהם התחיל כשחסות הנוער זה היה על זה שהם לא יקבלו על שעה בלילה רק עשרה שקלים, שהם יקבלו על שעה - שעת עבודה.

נעמה לזימי: את אומרת שהמדריכים שם היו כאילו איזה מתנדבים, באמת.

נעמה לזימי: עכשיו, אני אגיד משהו שהוא סותר את זה שאני מאוד מעריכה את חסות הנוער, אבל אני אגיד שאני חושבת שהמדינה עשתה עוול גדול כשהיא מראש הפריטה את חסות הנוער, כי אם יש אחריות לאומית של מדינה, זה כמובן על נוער הקצה שלה.

אפרת רייטן: את יודעת שזה בדיוק מתכתב עם הדיון הקשה שהיה אתמול כשדיברנו על המעונות של בעלי המוגבלויות, וזו בדיוק הייתה גם המסקנה שדיברנו על ההפרטה הזו, שהנה התוצאות שלה.

נעמה לזימי: אני רק רוצה להגיד שבעצם זאת המדינה שכבר הסירה ידה מאוכלוסייה שהיא לאו דווקא צריכה להיות במצב הזה.

נעמה לזימי: המדינה יכולה, היא זו שתסליל לשוויון הזדמנויות, לא תסליל מטה.

נעמה לזימי: ובמקום זה המדינה עשתה את המצב הזה.

נעמה לזימי: אני רק רוצה לחזור, אני באמת רוצה לדבר על מצב המדריכים והעובדים והכל וזה הדיון.

נעמה לזימי: אבל אני רק רוצה להגיד שכשהמדינה העמיקה את ההפרטה, וזה מה שהיה פה בשנים האחרונות, זאת אומרת ברגע שהייתה את ההפרטה זה היה אסון, אבל מטרת ההפרטה זה לא הוציא את זה מהעמותות ללא מטרות רווח ולהעביר את חסות הנוער.

נעמה לזימי: והאמת מה שעשה מינהל תקון, שאני מאוד שמחה שהתחלפה שם ההנהלה, אני אומרת את זה פה בגלוי, זה אסון לאומי שבעיני הוא ברמה הפלילית והקשה ביותר, למה כי היא פשוט הפריטה את זה לחברה בורסאית.

נעמה לזימי: האם הנוער בסיכון שלנו צריך להיות תחת חברה למטרת רווח?

נעמה לזימי: זה נורא.

נעמה לזימי: מאחריות המדינה הכי בסיסית לעמותות, לחברה בורסאית.

נעמה לזימי: ופה יש כשל, אני חושבת שזה עוול עצום שנעשה.

נעמה לזימי: ואגב אפרת, אני מעלה לפתחך פה לוועדה, הסיפור של מכרזים של מסגרות חוץ ביתיות או מסגרות חוץ משרדיות בכל מה שקשור לחינוך ורווחה, נכון שחינוך זה לא פה אבל רווחה כן, חייבות להיות עם קריטריונים ברורים של העדפה לפחות, אולי אי אפשר לגדר מכרז, כי היום חברות עם מטרות רווח הבינו פתאום את הפוטנציאל הכלכלי של אנשים שלא שפר עליהם מזלם, לפחות להגדיר בקריטריונים עדיפות מובהקת לחברות ללא מטרות רווח, זה המינימום שאפשר לעשות.

נעמה לזימי: אני מאמינה בהלאמת השירותים האלה, אבל אני אומרת את המינימום שצריך לעשות אפילו לא עושים, ואז כל המוסדות האלה חשופים לאנשים שמתמחרים בזול יותר את המכרזים ותכף נגיע גם לסוגיית המכרזים.

נעמה לזימי: אז אני רק רוצה להגיד על הדיון שקודם כל אנחנו פה כדי לשמוע גם את נציגות הארגון, אני אשמח מאוד לשמוע אותך מרטין, אני אשמח לשמוע אתכם נציגות הועד והעובדים ומי שישנו, כי חשוב שהקול שלכם ישמע כי הוא כל הזמן נבלע ולא נשמע, וכל הזמן לא מתדיינים איתכם, וכל הזמן עושים דברים על הראש שלכם, ואז ברגע שהעבירו ל'דנאל' החברה הבורסאית, 50 אחוז מהמדריכים נשרו.

נעמה לזימי: עכשיו מה זה 50 אחוז מהמדריכים?

נעמה לזימי: זה אנשים שעבדו שם עשר שנים.

אפרת רייטן: נשרו או פוטרו?

נעמה לזימי: את יודעת מה זה כשפתאום יש אנשים עם תנאים, יש אנשים עם דיסציפלינה מאוד שהם גם עולים יותר ביוקר לחברה שהיא למטרת רווח, האינטרס הוא להביא מישהו אחרי צבא שיהיה מדריך.

נעמה לזימי: וכל הניסיון הניהולי עם התואר השני, עם ההתמודדות עם מצבי הקצה, התמודדות עם הנוער הזה יום-יום שהוא ידע שלא יסולא בפז, זה כמו להגיד לעובדת סוציאלית שיש לה ניסיון של עשר שנים, שעדיף לקחת מישהי שעכשיו סיימה ואז כל התיקים בעצם מטופלים באותו דבר, לא שאנחנו לא רוצים לייצר ניסיון, אבל הם פשוט ייצרו תמהיל שהוא בלתי מתקבל של חוסר ניסיון, מה ששם את חסות הנוער היום בכדי קריסה.

נעמה לזימי: ואני אומרת מילים קשות כי אני יודעת את הדברים האלה מהשטח.

נעמה לזימי: היום הנוער בסיכון בישראל במסגרות החוץ ביתיות, הוא עומד לפני קריסה, והבסיס של זה זה העסקת המדריכים, התנאים שלהם, השכר שלהם ותמחור המכרזים שנעשה תחת צנע כלכלי מטורף, כאילו נעשה כדי לצאת מכדי חובה.

נעמה לזימי: היה עדיף והמדינה תגיד "אנחנו לא מעוניינים לטפל בנוער הזה, שיהיו בחוץ".

נעמה לזימי: הזכרת את רשימות ההמתנה שאני בטוחה שסמרו לך השערות מלקרוא את זה, כי המדינה סוגרת מסגרות, מייצרת רשימות המתנה מטורפות.

נעמה לזימי: אז אני רק אגיד ככה, עיגון תנאי העסקה ושכר בגוף המכרז חייבים להיות, שילוב העובדים בהליך ניסוח המכרז שאנחנו באמת רוצים שזה כבר יקרה, עיגון החובה לקלוט עובדים ולהכיר בותק במעבר מזכיין אחד למשנהו בגוף המכרז, וזו סוגיה מאוד דרמטית, היום במכרזים ציבוריים עובר המכרז כאילו אין ותק, כאילו אין הסכם קיצובי כי מאוד קל, היום האוצר אפילו יעדיף להחליף זכיין כי ההסכם הקיבוצי לא בטוח עובר, איזה יופי שאנחנו נעדיף לפגוע בציבור הזה כי אז אנחנו אומרים "אה ההסכם הקיבוצי אנחנו נתמחר אותו בפחות".

נעמה לזימי: קביעת התקשרויות ארוכות טווח ומתן עדיפות במכרז לגופים ללא כוונות רווח.

נעמה לזימי: אגב, גם במעונות לנשים בסיכון הן חוששות מאוד מהמצב הזה שמתחיל לזלוג לתוך המקומות האלה, תחשבי שמקלט לנשים מוכות עכשיו יהיה לחברה בורסאית, איזה מטורף שדברים כאלה יכולים לקרות, לא נשמע הגיוני.

נעמה לזימי: סוגיה אחרונה, הגדרת המדריך כפרופסיה, הגיע הזמן להסתכל על מדריך של האוכלוסייה הזו, אוכלוסייה שאנחנו הכי צריכים לתת לה את ההזדמנות ואת המענה, כפרופסיה אמיתית שצריך לתת לה השתלמויות והכשרות ולהפוך את המדריך לדבר שהוא מציל חיים, איש כה חשוב בדמות הזו.

נעמה לזימי: אתם יודעים עבדתי הרבה עם אלברט סופר בחיפה, הדרך שהוא רואה מדריך באמת בחסות הנוער וככה הוא התגלגל ל'כוח לעובדים', הדרך שהוא רואה את הנוער הזה כמו אבא, באמת, שרואה את התפקיד החינוכי, הטיפולי, הרגשי, הנפשי, הכל, וככה הייתי רוצה לדעת שכל מדריך במסגרת הזו יהיה.

נעמה לזימי: אז הלוואי ונצליח והדיון הזה אני מקווה שהוא יתן איזשהו פתח חשוב.

אפרת רייטן: תודה רבה לך חברת הכנסת לזימי.

אפרת רייטן: חברת הכנסת מיכל וולדיגר.

אפרת רייטן: אחר כך כמובן חברת הכנסת רוזין.

מיכל מרים וולדיגר: תודה כמובן לחברותיי, מיכל וכל מי שבאמת הגיש איתנו, הגשנו ביחד את הבקשה לדיון מהיר, וכמובן ליושבת הראש ולחברים שנמצאים פה.

מיכל מרים וולדיגר: אני רוצה לומר כמה נקודות, אני לא יודעת אם הבעיה היא הפרטה, בסדר?

מיכל מרים וולדיגר: אני לא אכנס עכשיו לוויכוח כי אני לא רוצה לברוח מהנושא החשוב הזה.

מיכל מרים וולדיגר: אני חושבת שבסופו של דבר מי שקובע את המכרזים גם בהפרטה זאת המדינה.

מיכל מרים וולדיגר: והבעיה המרכזית, יש כאן כמה בעיות מרכזיות ואני רוצה לגעת בכולן ואני חייבת לומר ולהדגיש שזה לא רק בחסות הנוער, זה במשרד הרווחה בכל המוסדות החוץ ביתיים, וגם במשרד הבריאות בכל המסגרות החוץ ביתיות.

מיכל מרים וולדיגר: אתה רואה את זה כחוט השני לאורך כל המקומות שבעצם מטפלים באנשים עם מוגבלות מדרג ההתנהלות הנמוך או הבינוני נמוך.

אפרת רייטן: שמוחלשים.

מיכל מרים וולדיגר: כן תפקוד בינוני נמוך.

מיכל מרים וולדיגר: ואני רואה את זה אצל כולם.

מיכל מרים וולדיגר: בעצם מי שנמצא בשוחות מי שהם החיילים, זה בעצם המטפלים שנמצאים במקום מול הבן אדם, לא רוצה לקרוא לזה בן אדם עם מוגבלות, הבן אדם שנמצא מולם שצריך את הטיפול, מי שנמצא איתם הכי הרבה בעצם זה המטפלים.

מיכל מרים וולדיגר: אני שוב, אני מבקרת, רק שלשום הייתי בבני ציון, ראיתי מצב, אני כל יום גם, שוב, אני חייבת לומר משפט מאוד חשוב, אני רואה את המצב בצורה הוליסטית.

מיכל מרים וולדיגר: אני בעצמי יש לי בן משפחה שנמצא במסגרת חוץ ביתית, אז אני גם צורכת את השירות הזה.

מיכל מרים וולדיגר: אני גם נותנת את השירות הזה, כי אני בעצמי כשהייתי בחברה האזרחית ליוויתי משפחות אלפי משפחות שיש להן ילדים, ילדים ואני אומרת ילדים זה יכול להיות גם בן אדם בן 45, בסדר, זה לאו דווקא ילד - - -

אפרת רייטן: בני משפחה.

מיכל מרים וולדיגר: כן, בני משפחה שנמצאים.

מיכל מרים וולדיגר: הייתי חברת מועצת עיר שהחזקתי את תיק הרווחה, והיום אני חברת כנסת, אני רואה את זה באמת בצורה הוליסטית, ואני חושבת שהחיילים הללו, החיילים בשוחות, אין שום סלקציה בקבלה שלהם לתפקיד.

אפרת רייטן: שום סלקציה.

אפרת רייטן: כלומר כל אדם באשר הוא - - -

מיכל מרים וולדיגר: כל אדם שאומר אני רוצה לבוא - - -

אפרת רייטן: לא משנה מאיפה הוא הגיע.

מיכל מרים וולדיגר: כל אחד יכול.

מיכל מרים וולדיגר: כשמחליטה ועדה היא באה, היא פוגשת אותו, אבל אין לה שום כלים אובייקטיבים לעשות לו בחינות אישיות.

מיכל מרים וולדיגר: עכשיו מדובר שוב, באנשים הכי חלשים.

מיכל מרים וולדיגר: אני שאני רוצה להגיד שאני באמת בן אדם עם חוסן נפשי ואני מכירה, הייתי בבני ציון, אנשים באמת אומללים, חלקם מריירים כל הזמן, צועקים, צווחים, זו התקשורת שלהם.

מיכל מרים וולדיגר: צריך להיות בן אדם שמסוגל להכיל את זה.

מיכל מרים וולדיגר: אז אין שום סלקציה, ולכן מגיעים לשם אנשים, לא מתוך רוע, הם לא בכוונה סדיסטים, מגיעים לשם אנשים שלא מתאימים, ואז קורה מה שקורה.

מיכל מרים וולדיגר: ולכן א' אין סלקציה, ומעבר לאם יש סלקציה לא יגיעו אנשים, תעלו את השכר, השכר מבייש.

מיכל מרים וולדיגר: אנשים איכותיים, סליחה, אלה איכותיים יותר, אבל כמה אנשים ערכיים יש, אבל אין פה מדיניות.

אפרת רייטן: אין פה מדיניות של הממשלה - - -

נעמה לזימי: יש מדיניות קיצוץ מתמדת.

אפרת רייטן: אין פה מדיניות של ממשלה לדורותיה לבוא ולהגיד אנחנו רוצים להשקיע, כמו שרוצים להשקיע בהיי-טק, אנחנו רוצים להשקיע כאן באנשים האלה, המטפלים לסוגיהם לא משנה מה, כי אנחנו רואים גם בזה עוצמה.

מיכל מרים וולדיגר: זה משאב.

נעמה לזימי: הרבה מילים על שליחות, פחות מעשים על השקעה.

מיכל מרים וולדיגר: אני רוצה רגע לסיים את הנקודה הזו ולומר, מה שבעיני בהחלט המדינה, עזבי הפרטה או לא הפרטה, המדינה צריכה להבין שאלה החיילים איתם אנחנו מנצחים בקרב, איתם.

מיכל מרים וולדיגר: לא עם הרמטכ"ל, הרמטכ"ל חשוב, אני לא אומרת, ואני לא מבקשת שיתנו להם משכורת כמו הרמטכ"ל, אבל עדיין לתת להם מספיק את המוטיבציה שיגיעו למקום הזה, אנשים שהם באמת יכולים, והסלקציה תהיה אמיתית כי אנשים יבואו עם רצון ויהיה להם שכר מתאים.

מיכל מרים וולדיגר: זה מבייש, אני מתביישת להגיד שהם קוראים לעצמם, דיברתי מקודם עם הבחורה הנחמדה הזאת ליסה, שאמרה לי היא באה עם לב, היא באה עם הנשמה, היא צריכה לעבוד 250 שעות שבועיות אבל זה לא מספיק לה לכסות את שכר הדירה, היא צריכה עוד עבודה כדי לשלם את המשכורת.

מיכל מרים וולדיגר: אז קודם כל - - -

נעמה לזימי: גורם השחיקה.

מיכל מרים וולדיגר: אז אני אומרת כך כי אני אסכם, כי גם מיכל רוצה לדבר, אז אני אסכם ואני אומר, יש בעיה אחת של תת תקינה, כלומר גם אם יש מכרזים, יש פחות, אני שוב הלכתי לבקר בחדר של עשרה, שניים עשר, חמישה עשר אנשים, שצריך אחד על אחד לטפל בהם, כי קשה להם לדבר, צריך לעזור להם, חלקם הרבה הם סיעודיים, הם צריכים עזרה בחיתול.

אפרת רייטן: אבל אם את מנהלת המקום, אוקיי, ואת אומרת כרגע לנגד עיני זה שורת הרווח, אז את תקצצי באנשים שמגיעים.

מיכל מרים וולדיגר: אבל המדינה עושה את המכרזים האלה, היא מחליטה מה התקינה.

מיכל מרים וולדיגר: אני אומרת, יש כאן תת תקינה, אל תחליטו שעל כל חמישה, שישה, שבעה אנשים צריך אחד, צריך יותר תקינה.

מיכל מרים וולדיגר: עכשיו לא די שיש היום תת תקינה, גם לא כל התקנים מאוישים, כי אנשים לא מגיעים לשם.

מיכל מרים וולדיגר: אז צריך גם את התקינה, גם לדאוג לאייש את האנשים האלה על-ידי משכורת סבירה ונורמלית.

אפרת רייטן: אז אמרו אותו הדבר אצל העובדים והעובדות הסוציאליים, שהולכים ללמוד הרבה מאוד מידי שנה את התחום, ועדיין חסרים עובדים סוציאליים בחוץ, כשיש מלא תקנים לא מאוישים.

אפרת רייטן: למה?

אפרת רייטן: חוזרים לאותה נקודה, לא משלמים מספיק.

אפרת רייטן: אין מספיק תנאים, זה הכל אותם מקצועות.

מיכל מרים וולדיגר: ולא רק זה, בן אדם שבא ואומר, אוקיי עכשיו אני צריך לעבוד על עשרה אנשים, כלומר, אם יהיה פחות תת תקינה, גם יותר אנשים יבואו כי הם יבינו שהם לא צריכים לטפל ב-20 אנשים, הם צריכים לטפל בארבעה או בשניים.

מיכל מרים וולדיגר: אז יש גם את התת תקינה, גם את החוסר בכוח אדם כבר היום על התקינה הזאת, גם שכר מאוד נמוך, והנקודה הרביעית שלי זה דרך שירות.

מיכל מרים וולדיגר: עכשיו מה שקורה שהתחלופה הכל-כך קשה בכוח אדם היא מתרחשת תמיד בכמה חודשים הראשונים, כי בן אדם מבין, הוא רואה שהוא לא יכול להסתגל והוא הולך.

מיכל מרים וולדיגר: עכשיו מדובר באוכלוסייה חלשה ביותר, שוב אני מכירה את זה ברמה האישית, דווקא האוכלוסייה הזאת חייבת שהבן אדם שאיתו היא עובדת ונמצאת יום-יום היא צריכה לסמוך עליו, וכדי לסמוך עליו היא תנסה אותו בניסויים הכי קשים, לראות באמת אם הוא עומד בלחץ, אם הוא מסוגל לאהוב אותי למרות שאני קשה.

מיכל מרים וולדיגר: אז הם פשוט החיבור הזה הוא מאוד קשה.

מיכל מרים וולדיגר: אנשים בורחים, הם לא נשארים.

מיכל מרים וולדיגר: צריך הכשרה, לתת להם את ההכשרה לדעת איך לטפל בדבר הזה, אבל גם פה המדינה מתרשלת, היא לא נותנת הכשרות בכלל.

נעמה לזימי: היא יוצרת מנגנונים אנטי הכשרות.

נעמה לזימי: היא מכוונת לשם.

אפרת רייטן: אם זאת הייתה התרשלות אז את יודעת, קל יותר - - -

מיכל מרים וולדיגר: מסכימה איתך, הנקודה היא, אני הבנתי שבחסות הנוער זה לא ככה אצל מבוגרים, זה רק אם אתה עובד חצי שנה, בחצי שנה תשתפשף על המסכנים האלה, אם אתה עובד חצי שנה יש איזה קורס של הכשרת מדריכים מוסמכים שאז גם מעלה להם את השכר, אבל על אלף כאלה יש מקום לארבעים.

מיכל מרים וולדיגר: אז יש איזה משהו במערכת עוד לפני ההפרטה.

נעמה לזימי: לא, לא זה ההפרטה מיכל.

נעמה לזימי: חייב להכיר בזה, זה תת תקצוב, זה רצון להסיר אחריות.

מיכל מרים וולדיגר: אבל זה לא הפרטה.

נעמה לזימי: הפרטה זה הסרת אחריות, המדינה אומרת אני לא רוצה תנפנפו את זה ממני אני לא משקיעה, להיפך אני מחבלת במערך.

מיכל מרים וולדיגר: רגע אבל המדינה נותנת את הכסף.

נעמה לזימי: היא לא, היא מורידה מהכסף כל הזמן.

נעמה לזימי: מיכל, אי אפשר להשוות את מה שהמדינה נתנה פעם, אפילו בתקצוב האוכל במעונות אני יודעת שיש בעיה.

נעמה לזימי: אפילו ברמות של ההזנה.

אפרת רייטן: אוקיי, בואו ניתן רגע לחברת הכנסת מיכל רוזין שממתינה.

מיכל מרים וולדיגר: אני רק אסיים, אני איתך, אנחנו לא מתווכחות אני אומרת אבל שהמדינה צריכה לתת מספיק כסף כדי שיהיה שווה לה.

נעמה לזימי: הפרטה.

נעמה לזימי: ארבע שנים אחרונות עשו כאוס.

אפרת רייטן: אפשר או להפריט את זה אבל להסדיר את זה בצורה מטורפת וממש לא דומה למה שיש עכשיו, או ללכת עם הגישה של נעמה ולהגיד ההפרטה נכשלה, בואו תחזירו לנו את השליטה.

מיכל מרים וולדיגר: בסוף אנחנו דואגים לאוכלוסיות קצה.

מיכל מרים וולדיגר: סליחה העובדים לא לכם אני דואגת, בסוף לצרכנים, לאלה שמטפלים בהם.

אפרת רייטן: תודה רבה מיכל וולדיגר.

אפרת רייטן: מיכל רוזין.

מיכל רוזין: לא רק להם זה לדאוג.

מיכל מרים וולדיגר: נכון, נכון בהחלט.

מיכל רוזין: טוב צהריים טובים, תודה.

מיכל רוזין: אני מתייחסת תמיד לדיונים האלה, סליחה, עם קצת תסכול.

מיכל רוזין: אני בדיוק שלפתי לי בטלפון, מזל היום שיש לנו את המחשב הזה איתנו, את אותו הסכם שנחתם ב-2018 עם כץ מול עמותת עינ"ב והתקציב שניתן מעמותת עינ"ב וכדומה, יש לי הכל מי שרוצה בכתב יד אפילו של השר.

מיכל רוזין: בסופו של דבר, אני בתפיסת עולמי אני ונעמה, נעמה ואני, מסכימות שהמדינה היא זאת שצריכה לקחת אחריות מלאה על השירותים החברתיים.

מיכל רוזין: מכיוון שאנחנו מה שנקרא, העניין יצא לדרך לפני כבר שנים רבות שלא באחריותנו ולא בסמכותנו, בוודאי לא בהסכמתנו, אני לא מאמינה, גם חיים כץ, דרך אגב שאמנם הוא היה אז קואליציה ואני אופוזיציה, והיום הפוך, אבל גם לא מאמין גדול בהפרטה, והיה רוצה שהמדינה תהיה אחראית על השירותים החברתיים.

מיכל רוזין: גם הוא בהיותו שר העבודה והרווחה לא הצליח לעשות זאת למרות שהוא ניסה לסייע בסיפור הזה.

מיכל רוזין: יש פה סיפור שאומר ככה, לצד שזה שאנחנו לא נלאים עכשיו את לא חסות הנוער ולא שאר שירותי הרווחה, לצערי כבר כל המשרד כמעט מופרט, לצד העובדה שזה לא יקרה, אנחנו צריכים להבין שיש פה תהליך ארוך שנים ואמרו את זה חברותיי בצורה ברורה, של ייבוש המערכת.

מיכל רוזין: ראינו את זה, אנחנו רואים את זה, אני לא אחזור על דוגמאות אחרות במשק גם בבריאות וגם בתחומים אחרים.

מיכל רוזין: יש ייבוש של המשק, הייבוש הזה במידה מסוימת הוא מכוון, ולכן אני רוצה להיות מאוד עניינית.

מיכל רוזין: ברור שיש חוסר במשאבים, ברור שיש חוסר בכוח אדם, לא יכול אדם בעיני להיכנס בכלל, לא ליום, לא שעה להחליף אפילו כעובד מחליף, בלי הכשרה מתאימה.

מיכל רוזין: ויותר מזה, אני לא יודעת אם אמרתם את זה, העניין של הליווי, הרי למה אדם עוזב מקום עבודה?

מיכל רוזין: חלק מזה השכר והתנאים, וחלק מזה תחושת הגאווה במקום שבו הוא עובד.

מיכל רוזין: וזה משהו שכשכל הזמן במדינה רק אומרים על ההיי-טק וכל הנוער רק תלכו להיי-טק, היום אפילו הורים לא אומרים לילדים שלהם, לפחות יהודים, לכו תהיו רופאים, אלא רק תלכו להיי-טק, אז בטח ובטח להיות עובד סוציאלי או בתחומי הרווחה, חינוך וכדומה לא נחשב.

מיכל רוזין: זה דבר שני.

מיכל רוזין: והדבר השלישי ולא פחות חשוב, בתחומים האלה הטיפוליים, אם אתה נותן ליווי, לא רק ההכשרה הראשונית, אתה נותן ליווי מתמשך לאותם מדריכים, בין אם זה קבוצתי, בין אם זה אישי, זה משאיר אנשים בתפקיד.

מיכל רוזין: כמי שבאמת ניהלה את מרכזי הסיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית, אין כמעט רכזת, או מנהלת או כל אחד מהדברים, שאין לה ליווי צמוד כזה, כמו מנטור.

מיכל רוזין: קודם כל מקום שלשתף ולפרוק כי זו חוויה קשה, היא משמעותית, היא קשה, זה אחד.

מיכל רוזין: ושתיים, כן לעזור לך לפתור סוגיות, בין אם הן עולות מול מטופלים, מול צוות, מול מי שמעליך, בסוף כמנטור כזה שעוזר.

מיכל רוזין: בהרבה מקומות עבודה זה לא אישי זה קבוצתי, זה גם טוב.

מיכל רוזין: אבל כן לתת את המקום הזה שאפשר להחזיק צוות, אחרת אין החזקת צוות אם אין את הדבר הזה, ושוב זה תקציבים.

מיכל רוזין: אני רוצה לסיכום להגיד שתי הצעות.

מיכל רוזין: אחת אני מציעה שהוועדה - ואני אשמח כמובן להיות חלק - תבקר במקומות, בין אם מתוכנן ובין אם בהפתעה.

מיכל רוזין: בעבר עשינו הרבה מאוד ביקורי פתע.

מיכל מרים וולדיגר: אני הייתי בבני ציון ביום ראשון בפתע.

מיכל רוזין: אז אפשר גם וגם, אנחנו מספיק, אני חושבת, יודעות ומכירות - - -

אפרת רייטן: אני רק רוצה להזכיר אבל אפרופו הביקור שלך אתמול בבני ציון, שאני דווקא מקבלת את בקשתה של המנכ"לית שישבה כאן אתמול בכל מה שקשור כרגע לבני ציון, הואיל והוא נמצא בסיטואציה עכשיו בעייתית ומשרד הרווחה נכנס לשם.

אפרת רייטן: היא באמת פנתה, אז מי שלא היה כאן אתמול אז אני חוזרת, היא ממש ביקשה אמרה תנו לנו רגע פה בימים הקרובים - - -

מיכל מרים וולדיגר: אני חייבת להגיד לך שראיתי מקום יפה.

אפרת רייטן: בסדר, אבל היופי הוא לא בהכרח מעיד על תוכנו.

מיכל מרים וולדיגר: לא, אני אומרת לך שלא כולם שם - - -

אפרת רייטן: אני יכולה להגיד לך על כמה מרכזי בריאות הנפש שעכשיו פשוט נראים מהמם, אבל אנחנו שמענו מה קרה שם.

מיכל מרים וולדיגר: אני מכירה.

מיכל רוזין: עוד משפט אחד לסיום, אז אחד זה שנבקר.

מיכל רוזין: ושתיים אני כן רוצה אם הייתה פה אתמול המנכ"לית, אז אולי אפשר להפנות שוב שאלה למשרד הרווחה, אם אני מבינה נכון התקציב ירד ב-2020-2022 ב-33 אחוזים.

מיכל רוזין: אם אני יודעת נכון את הנתונים, ושוב צריך לבדוק, זה ירד מ-2019 שאז היו 51 מיליון שקלים, והיום מדובר על 34 מיליון שקלים.

מיכל רוזין: צריך לבדוק.

אפרת רייטן: תקציב למה?

מיכל רוזין: תקציב לחסות הנוער ירד באופן משמעותי.

מיכל רוזין: אז אני רוצה לשמוע ממשרד הרווחה האם התקציב הזה ירד, האם התקציב עלה - - -

אפרת רייטן: אוקיי, יש לנו מישהו ממשרד הרווחה פה?

אפרת רייטן: לי יש תקציבים אחרים אבל אולי זה למשהו מסוים.

מיכל רוזין: אז אני חושבת שחשוב שנשמע, יכול להיות שהנתונים שיש לי לא מדויקים, אני אשמח לשמוע מה המשרד.

מיכל רוזין: האם התקציב ירד, עלה ומה את יודעת מה התכנית לתקציב הבא.

מיכל מרים וולדיגר: אני רוצה עוד משפט אחד.

אפרת רייטן: בבקשה ובואי ניתן גם לעוד אנשים.

מיכל מרים וולדיגר: משפט אחד, אני מלווה מסוף דצמבר אב לילד בן 17 וחצי, שהוא עם מורכבות, מורכבות גם נפשית, גם הנמכה קוגניטיבית, יש לו, איך אמרת לא התמזל מזלו של הילד ולא של ההורים.

מיכל מרים וולדיגר: את יודעת איפה הוא נמצא עכשיו?

מיכל מרים וולדיגר: בכלא אופק.

מיכל מרים וולדיגר: את יודעת למה?

מיכל מרים וולדיגר: היום השופטת כותבת, כל שבועיים צריכים להגיע לבית משפט כדי לבדוק האם נמצאה לו מסגרת.

מיכל מרים וולדיגר: הוא לא אמור להיות בכלא.

אפרת רייטן: בואו נשמע קצת את הנציגים.

מיכל רוזין: היא כותבת "בהיעדר מסגרת מתאימה".

אפרת רייטן: אני רק מזכירה לכן שזה דיון מהיר והוא מוגבל בזמן.

נעמה לזימי: משפט אחרון.

נעמה לזימי: בשביתה שעשו העובדים לפני כמה שנים כשניסו להגן על התנאים שלהם, פשוט מה שעשו ברווחה, פשוט אמרו להם "טוב אז הילדים יהיו במסגרות כליאה", כאילו השתמשו בילדים נגד העובדים, שתביני מה קרה שם.

נעמה לזימי: סליחה, התחלפה ההנהלה, אני רוצה להגיד את זה ביושר, מה שקרה שם זה בעיני באמת מחדל שהיה צריך להיחקר ברמה הכי גבוהה שיש, להשתמש בנוער הזה.

אפרת רייטן: אז תכף נשמע את משרד הרווחה, יש לי כאן נציגים מעמותת עינ"ב ועמותת 'אורות', ומ'כוח לעובדים'.

מרטין וילר: אז אני אתחיל.

אפרת רייטן: בוא תציג את עצמך.

מרטין וילר: מרטין, אני מ'כוח לעובדים'.

מרטין וילר: בעצם אני מרכז את התאגדויות הרווחה אצלנו, שזה בעיקר עמותות וגופים מופרטים שבתקצוב מדינתי ובמכרז.

מרטין וילר: עובדי חסות הנוער שאנחנו מלווים אותם בעצם עשור התאגדו לפני כמעט עשר שנים, התאגדו ופנו אלינו מסיבה פשוטה, שהם פשוט החליטו שלא בא להם לקבל יותר 11 שקלים לשעה בלילה, וביום 24 שקלים, מתוך הבנה שזה שכר שהוא יותר ממחפיר לעבודה שהיא ברמות מסוכנות גבוהות עם בעיות מוגנות, ולצד זה דורשת הרבה מאוד קשב, והרבה מאוד אמפתיה והכלה.

מרטין וילר: הם פנו אלינו כדי להתאגד, ובעצם היום בעצם 40 אחוזים מעובדי חסות הנוער שזה כ-1,000 איש ואישה מוגנים ב'כוח לעובדים'.

מרטין וילר: העמותות שהתאגדו אצלנו זה עמותות 'אותות' ועינ"ב, ואנחנו שם באמת הצלחנו לאורך השנים לייצר הסכמים קיבוציים מול המעסיק, כשהיו הנהלות אחרות של משרד הרווחה, גם סוג של דיאלוג עם משרד הרווחה, יצא לנו אפילו לשבת עם השר ועם המנכ"ל בזמנו, ובאמת היה קשב מסוים ואפילו הוסיפו כספים לטובת השכר - - -

מיכל מרים וולדיגר: אני מבינה את ההבדל, הם מקבלים 37 שקלים לשעה בעוד במסגרות אחרות מקבלים, זאת אומרת יש גם הבדלים בשכר בין אלה שמועסקים - - -

נעמה לזימי: זה החשיבות של התאגדות והסכם שכר, זה למה לכולם - - -

אפרת רייטן: אוקיי, בואו לא נפריע.

מרטין וילר: ולאורך עשר השנים האלה שאנחנו מלווים את העובדים, אני חייב להגיד וזה ישמע מוגזם, זו לא הגזמה, מאחורינו אלפי עובדים באים והולכים, ברמת האלפים.

מרטין וילר: אנחנו מגיעים לבקר בהוסטל של נוער בסיכון במקום מסוים בארץ, באים אליו אחרי חצי שנה, כל הצוות התחלף.

מרטין וילר: כל הצוות החל מעובד סוציאלי ועד למדריכה - - -

אפרת רייטן: כלומר כולם מגיעים עם תחושת שליחות, רצון טוב, התמימות הזו - - -

מרטין וילר: מתרסקים על קרקע.

אפרת רייטן: מתרסקים, תוך כמה חודשים עד שנה.

מרטין וילר: כן.

מרטין וילר: עכשיו זה מגובה במחקרים של משרד הרווחה.

מרטין וילר: משרד הרווחה התחיל להבין את זה בסביבות 2015, הוציא מחקר דרך מכון ברוקדייל שקבע, בדק ומצא שכל שנה 50 אחוז מהצוותים עוזבים, כל שנה בחסות הנוער.

מרטין וילר: הוא בדק בעיקר את חסות הנוער המחקר הזה.

מרטין וילר: וכשנשאלו המדריכים למה אתם עוזבים או למה בכוונת

מרטין וילר: כם לעזוב, אז דיברו אחד על שכר, שהוא כאמור גם עם ההסכמים הקיבוציים שלנו הוא באזור המינימום, כי זה הרף התחתון שהמדינה מתקצבת.

מרטין וילר: שתיים, שחיקה ועומס שנובעים גם מבעיות של מסוכנות ומוגנות, וגם מעבודה מאוד אינטנסיבית.

מרטין וילר: וליסה פה תספר, היא עובדת במעון 'בית הנער', כמויות פסיכיות של שעות עבודה שהן אין להן אח ורע היום בשוק העבודה, 230-250 שעות בחודש, ישנים שם ברצף ימים על גבי ימים.

מרטין וילר: זה דבר שאנחנו מנסים הרבה מאוד שנים לקרוא למקבלי ההחלטות פשוט לשנות אותו.

מרטין וילר: וקודם כל אנחנו חושבים שאת הפירמידה המעוותת הזאת צריך להפוך, הרי לא יתכן שהמקצועות הכי חשובים במדינת ישראל מתוגמלים בשכר מינימום.

אפרת רייטן: אבל מה אתה עונה לטענה שבשביל להוריד את יוקר המחיה, ובשביל להניע את גלגלי המשק אז צריך להשקיע במקצועות שמחזיקים גם את הכלכלה, כמו היי-טק שאנחנו יודעים כמה הוא תורם למדינה.

אפרת רייטן: והמקצועות האלה לתפיסתם אולי לא - - -

מיכל מרים וולדיגר: אפרת התשובה היא מאוד - - -

אפרת רייטן: לא, לא, אבל אני רוצה לשמוע אותו.

מרטין וילר: קודם כל אני, הסיפור הזה של, אין לנו מה להגיד.

מרטין וילר: מה שקורה במגזר הפרטי הוא קורה במגזר הפרטי, ההיי-טק הוא לא במימון מדינתי, הוא שוק חופשי.

מרטין וילר: מה שקורה במשרד הרווחה זה שירותים שבמיליארדים מתוקצבים על-ידי המדינה, כלומר זה בכוחה של המדינה להחליט איך השירות ייראה.

מרטין וילר: ואנחנו מאמינים כאג'נדה, אג'נדה שמאלית יש לציין, כלכלה שמאלית, שהמדינה צריכה לקחת אחריות מלאה, עכשיו בין אם זה בהלאמה ובין אם זה בהפרטה, ואני בכוונה לא נכנס לוויכוח הזה, כי המדינה יכולה להלאים ולהמשיך להעסיק את העובדים כאן בשכר מינימום, האחריות קודם כל צריכה לבוא לידי ביטוי בשכר שהוא שכר ראוי.

מרטין וילר: מדריכה שגרה במרכז הארץ, או בחיפה או בכל מקום אחר, עם שכר של 5,000 שקלים בחודש, לא יכולה לשכור דירה, לא יכולה לקנות בסופר כמו שצריך בלי לעבוד במשרה נוספת כמו החברים שיושבים כאן והם יתארו את זה יותר טוב, לכן זה קודם כל אחריות המדינה.

נעמה לזימי: רק להגיד שברמת הסיפור של השירות עצמו, אני חושבת שגם הימין הכלכלי ביותר יגיד שנוער בסיכון כן אפשר להשאיר תחת אחריות המדינה.

נעמה לזימי: אולי על התנאים הם יחלקו עלינו, אבל השירות, זה אפילו בסמן של הכי להוציא את האחריות מהמדינה.

מיכל מרים וולדיגר: אבל גם בתנאים, בעיני זאת השקעה, זאת לא הוצאה.

מיכל מרים וולדיגר: לטווח הארוך המדינה רק תרוויח מזה.

מרטין וילר: אני אסיים בשתי נקודות, כי אני חושב שיותר חשוב שבאמת קולם של העובדים ישמע, ועל זה אני גם רגע אתעכב.

מרטין וילר: אבל אנחנו יודעים שיש מחשבה בהנהלה החדשה של משרד הרווחה, או חשיבה מחודשת על מקצוע המדריך.

מרטין וילר: מבחינתנו הדרכה היא מקצוע לכל דבר, זה לא עבודה זמנית ואולי זה התקבע כמעין עבודה סטודנטיאלית, אבל זו מציאות שהיא מציאות מעוותת ואנחנו חושבים שצריך לצקת תוכן פרופסיונלי לעבודת המדריך.

מרטין וילר: איך עושים את זה?

מרטין וילר: מעלים את השכר, מגדילים את ההכשרות המקצועיות, מלווים יותר ובעיקר מגדילים את התקצוב הכולל.

מרטין וילר: והדבר השני ובזה אני רוצה לסיים, זה שאלת האם מדברים עם העובדים, אם משרד הרווחה חושב על שיפור מעמד המדריכים, מעולה.

מרטין וילר: אם מכנסים ועדה, מצוין.

מרטין וילר: אבל אם זה נעשה מעל הראש של העובדים אז אנחנו בבעיה, כי לעובדים יש את הזוויות הכי מדויקות והם יכולים להגיד - - -

אפרת רייטן: אז בוא ניתן אולי למשרד האוצר, אתם יכולים לדבר איתם עכשיו ישירות.

אפרת רייטן: יש לנו אנשים מאגף התקציבים?

אפרת רייטן: וממשרד הרווחה?

אפרת רייטן: אז בואו נדבר עם משרד הרווחה ואז נבקש מעלי להצטרף.

אפרת רייטן: אני פשוט לא רוצה שאת החצי שעה כולה אנחנו נשמע את כל הנציגים, כי זה יהיה פשוט, אני אוכל אם זה מה שאתן רוצות, אתן קבעתן את הדיון, אבל אם אתם רוצים לנסות להתקדם קצת מבחינת התשובות אולי, אז תכף אני אחזור אליכן.

אפרת רייטן: אז יש לנו משרד הרווחה?

אפרת רייטן: גלית רייכמן סגנית מנהל אגף בכיר תקצוב וכלכלה, שלום.

גלית רייכמן מימון: שלום.

אפרת רייטן: מה שלומך גלית, שמעת את הדברים?

אפרת רייטן: אני בטוחה שהם גם לא זרים לך.

גלית רייכמן מימון: נכון, הדברים לא זרים לנו, וחשוב לי בראשית הדברים לומר שאנחנו בהחלט כן רואים חשיבות מאוד גדולה לכל התחום הזה של חסות הנוער, וכן כל הזמן עושים חשיבה איך לקדם אותו, נמצאת גם סוזן דסוקי מנהלת אגף בכיר שגם תוכל להרחיב על זה.

אפרת רייטן: את יכולה להתייחס לתקציב שמקודם התייחסה אליו חברת הכנסת רוזין לגבי האם מ-2019 ועד 2022 באמת חלה הפחתה בעשרות מיליוני שקלים בתחום?

גלית רייכמן מימון: אז למיטב ידיעתי, לא.

גלית רייכמן מימון: אני ביקשתי תוך כדי הצגת הדברים, ביקשתי שיבדקו לי את הנתונים.

גלית רייכמן מימון: לא אמורה להיות שום הפחתה כזאת, אלא להיפך, אנחנו כל העת - - -

אפרת רייטן: אוקיי אז אם אתם באמת, ואני מאמינה לך, אני יודעת שאתם עושים כמיטב יכולת

אפרת רייטן: כם לקדם את הטיפול, את השירות, את התנאים, אז איזה בשורות את יכולה לתת לחבר'ה שיושבים פה עכשיו?

גלית רייכמן מימון: אז קודם כל חשוב לי לומר שאנחנו משלמים, קודם כל היינו רוצים לשלם הרבה יותר, זה כמובן.

גלית רייכמן מימון: לצערי הרב אנחנו נתונים בתוך מגבלת תקציב, בתוך מסגרות תקציב, וכל תוספת שאנחנו ניתן, זאת אומרת, אנחנו מנסים לאזן כל הזמן בין מצד אחד להרחיב את השירותים, לתת פריסה יותר רחבה של שירותים, להעניק את השירותים מצד אחד, ומצד שני גם לשפר את התנאים, את תנאי השכר, תנאי התקצוב וכן הלאה.

גלית רייכמן מימון: התמחור שלנו הוא יותר גבוה משכר מינימום, אמנם לא בהרבה אבל הוא יותר גבוה משכר מינימום.

גלית רייכמן מימון: וחשוב לי לציין שכל שיטת התקצוב שלנו, עובדת בצורה כזאת, היא לא שיטת COST PLUS, זאת אומרת שאנחנו אומרים למפעיל עבור כל עובד זה הסכום שאתה צריך לשלם לו, ועל זה אנחנו נותנים תמורה.

גלית רייכמן מימון: כל השיטה שלנו עובדת בשיטה אחרת, בשיטה של תמחור על-פי ממוצעים, זאת השיטה שעובדת בכל המשרד.

גלית רייכמן מימון: יש לנו טבלאות שכר שאנחנו מעדכנים אותן לפי הסכמי השכר במשק, הסכמי שכר קיבוציים וכן הלאה.

גלית רייכמן מימון: היא אחידה לכל המשרד, והתמחור שלנו נעשה לפי תמחור ממוצע של שנות ותק ממוצעות, לדוגמה בנושא של מדריכים אנחנו לוקחים ארבע שנות ותק וכן הלאה.

גלית רייכמן מימון: בכל פונקציה כזאת בטבלת השכר, אנחנו מתמחרים לפי ממוצעים.

גלית רייכמן מימון: אנחנו לא באים ואומרים למפעיל כמה עליו לשלם עבור כל עובד, אלא אנחנו מאפשרים לו גמישות, גמישות לשלם תמהיל שכר שונה בין העובדים השונים, לוותיקים לשלם יותר, לפחות ותיקים לשלם פחות ובלבד שיעמוד בדרישות.

אפרת רייטן: אז אם אני מבינה נכון, בעצם אתם מכירים את הדרישות שמועלות, ושוב כנראה לא בפעם הראשונה, ושר העבודה והרווחה הקודם, כמו שהזכרנו, חיים כץ, לא קיבל את התמחור שכרגע הזכרת, את המנגנון הזה, ואפילו הוא המליץ אז לעשות שינויים אחרים, ועדיין אנחנו מוצאים כאן פערים.

נעמה לזימי: הנשירה, הנשירה.

אפרת רייטן: והעובדות בשטח מלמדות שזה לא עובד - - -

נעמה לזימי: הסטטיסטיקה מראה שמשהו פה עקום - - -

אפרת רייטן: ועלולים להיפגע אנשים אולי, ואני לא רוצה להשליך ולומר את זה באופן חד ערכי, אבל כן אנחנו שומעים על מקרים מצערים גם של הנערים, גם אנשים עם מוגבלויות, לא חשוב - - -

נעמה לזימי: מה שמה של הנערה שנפטרה לפני שנה וחצי מירושלים - - -

אפרת רייטן: רגע, לא, רגע שניה.

אפרת רייטן: וגם הנתונים שהם ברורים לגמרי, איתם אי אפשר להתווכח, שאנחנו רואים שיש פה בעיה גדולה מאוד בתעסוקה של התחום הזה, זאת אומרת שיש תקנים פנויים, ויש אנשים טובים שרוצים לבוא ונושרים ומתרסקים.

אפרת רייטן: והתחום הזה של העסקה הוא פשוט נמצא במצב שבו נדרשת כאן את ההתערבות שלכם, ולא רק לחשוב מחוץ לקופסה, אלא באמת לא ללכת עם אותם הכללים המקובעים שאתם הולכים, לא משנה, משרדים אחרים הולכים איתם.

אפרת רייטן: לתת פה מענה שמבחינתי צריך להיות מענה של מצב חירום, כן אני לא מתביישת להגיד, זה מעין מצב חירום כי המקרים שאנחנו שומעים שקורים בתקשורת, חלקם מגיעים לתקשורת וחלקם לא, מציבים לנו מראה לגבי התפקוד ולגבי היחס של הממשלה לתחום הזה.

אפרת רייטן: אז השאלה שוב, אני מפנה את זה לך, אני מגלגלת אלייך בחזרה את הכדור, האם אתם סבורים כמונו שצריך לעשות פה שינוי?

גלית רייכמן מימון: אנחנו, קודם כל נעשה מאז שיחה עם כץ השר העבודה והרווחה, באמת נעשו פה שינויים והיה שיפור בשכר.

גלית רייכמן מימון: יחד עם זאת לגבי הנושא של התחלופה הגבוהה, תחלופת העובדים הגבוהה, חשוב לי לומר שאנחנו מגבשים בשיתוף עם האוצר תכנית לתימרוץ מדריכים צעירים וסטודנטים כדי שיישארו תקופות יותר ארוכות, התכנית נמצאת בשלבי גיבוש אז אין לי יכולת כרגע - - -

אפרת רייטן: שמה אבל מהותה?

אפרת רייטן: כך אם את יכולה לומר רק במילה.

גלית רייכמן מימון: זהו, אני לא בקיאה בפרטים, והנושא נמצא בשלבי גיבוש אז אני ככה לא רוצה להיכנס.

אפרת רייטן: לא לא אל תיכנסי לפרטים, רק מה הרעיון שלה, כי את זה אני לא בטוחה שקלטתי.

גלית רייכמן מימון: לתת תמריץ לעובדים ולמדריכים כדי שיישארו תקופות ארוכות יותר, זאת אומרת שאם יש מדריך שנשאר למעלה משנה, הוא יקבל איזשהו מענק.

גלית רייכמן מימון: זה ככה ממש בגדול, אל תתפסו אותי על המילה.

אפרת רייטן: בסדר, בסדר.

גלית רייכמן מימון: זה בגדול הכוונה כי אנחנו גם מבינים את הבעיה - - -

אפרת רייטן: מענקי התמדה.

אפרת רייטן: כמו שבאמת הזכרתי את ההמלצות של שר העבודה והרווחה לשעבר חיים כץ, בדיוק זה אחד הדברים.

נעמה לזימי: אולי המדריכים יגידו לנו - - -

אפרת רייטן: אוקיי רגע.

אפרת רייטן: אוקיי, את רוצה להוסיף דבר נוסף גברתי?

גלית רייכמן מימון: אני חושבת שבגדול סיימתי.

אפרת רייטן: טוב אם יש תדברי עם עמיתתך סוזן, אם יש לה משהו נוסף אז שתסמן לנו ואנחנו נפנה אליה, רק תוודאי ותחזרו אלינו.

אפרת רייטן: אם היא רוצה לדבר.

אפרת רייטן: הנה היא מסמנת אז בואו נעבור אליה, סוזן, מנהלת אגף בכיר טיפול באוכלוסיות קצה חוץ ביתי, שלום לך גבירתי רק תאמרי בבקשה את שמך המלא.

סוזן דסוקי: שלום לכם, קוראים לי סוזן דסוקי אני מנהלת האגף הבכיר בטיפול באוכלוסיות קצה חוץ ביתי במשרד הרווחה.

סוזן דסוקי: המשמעות שבעצם אני אחראית על כל המסגרות החוץ ביתיות במינהל תקון, שחלק מהן זה המסגרות של חסות הנוער.

סוזן דסוקי: התפקיד שלי בעצם נבנה רק לאחרונה, אני נכנסתי לתפקיד רק לפני חצי שנה, אבל אני חושבת, כבר בזה יש אמירה מאוד משמעותית.

סוזן דסוקי: כשמדברים בעצם על, אני שמעתי הרבה מאוד נתונים שכבודך יו"ר הוועדה הציגה בהתחלה, ויש הרבה מאוד פערים, ואני לא רוצה להיכנס כרגע לדקויות לגבי מספר מסגרות וייבוש המסגרות, וסגירת המסגרות, אני רק אגיד באופן כללי שמדובר בדיס-אינפורמציה.

אפרת רייטן: אז בואי תתקני אותנו כדי שבאמת יהיו פה נתונים אמיתיים ולא בדיס-אינפורמציה כפי שאת טוענת.

סוזן דסוקי: מעולה זה נראה לי יקל על כולם.

אפרת רייטן: אוקיי, אז במה לא דייקנו?

סוזן דסוקי: אז אני רוצה להגיד שככה באופן כללי אנחנו נמצאים בחסות הנוער, יש 70 מסגרות בסך הכל, 9 מהן מעונות ממשלתיים ו-61 מסגרות שהן מסגרות מופרטות לחלוטין.

סוזן דסוקי: ואני מדברת, אנחנו מדברים על רשימת המתנה של 50 נערים ונערות, ולא 100 פלוס כמו שהוצג.

סוזן דסוקי: אלה מבחינת הנתונים היבשים.

סוזן דסוקי: נכון שהייתה ביקורת בשנים האחרונות על כל מה שקורה בחסות הנוער, אני מסכימה.

סוזן דסוקי: אני חושבת שיש לנו עוד הרבה לאן לשאוף להשתפר, אני חושבת שיש כבר איזושהי מגמת שיפור, ואני אגיד שלפני חודש נכנס לתפקידו הממונה על המעונות בחסות הנוער, יש לנו ממונה חדש.

אפרת רייטן: תגידי זה נכון אבל שנסגרו 14 מסגרות בשנים האחרונות?

סוזן דסוקי: נסגרו כמה וכמה מסגרות - - -

אפרת רייטן: 14?

אפרת רייטן: זה המון בהתייחסות לכמה שזה באחוזים.

סוזן דסוקי: אני יודעת להגיד שנסגרו מסגרות.

אפרת רייטן: למה נסגרו?

סוזן דסוקי: מסגרות נסגרו בגלל תפקוד מאוד לקוי, ובאחת המסגרות גם קרה אירוע של רצח, היו מסגרות בתפקוד מאוד נמוך - - -

נעמה לזימי: את לא מבינה מה הלך שם, אפרת, זה פשוט לא אמיתי.

סוזן דסוקי: אבל אני דווקא רוצה לקחת את הדיון למקום אחר.

סוזן דסוקי: אני רוצה להגיד שכשאני שומעת את חברת הכנסת נעמה לזימי אומרת שבעצם מהרגע שיש הפרטה יש חוסר לקיחת אחריות, אני לוקחת את זה לתשומת ליבי.

סוזן דסוקי: התפיסה המקצועית שאני אומרת שבשום פנים ואופן אני לא יכולה לחשוב על אופציה כזאת שאם יש הפרטה אז אנחנו כמשרד לא יכולים להיות מעורבים, ואני מדברת, נכון שיש מקומות שאני לא יכולה להיכנס אליהם, אני לא יכולה להיכנס לשכר שמקבל מדריך, אבל אני כן רואה בתפקיד שלנו, גם אני כמנהלת אגף וגם בכלל אני מדברת, אני מייצגת את המשרד לא את עצמי, אבל יש לי אחריות - - -

אפרת רייטן: אז איך את יכולה אבל ידיכם גם כבולות, גם אין לכם מספיק מפקחים.

סוזן דסוקי: אז אני אגיד ככה, אני אגיד שא' דבר ראשון שהתחלנו להבין, שצריך לפתח תפיסה של טיפול מוסדי.

סוזן דסוקי: מה זה טיפול מוסדי, מה ההכשרות שמנהל מסגרת צריך לעבור, שמדריך, שאם בית צריכה לעבור, זה משהו ש- - -

אפרת רייטן: כלומר אתם מתכוונים לעשות איזושהי רפורמה בכל מה שקשור להכשרות?

נעמה לזימי: סוזן אבל למה בלי העובדים?

נעמה לזימי: באמת יש לך כל כך הרבה מדריכים שרוצים לתת לך מהידע, זה לא מחייב אתכם, רק להקשיב.

אפרת רייטן: אתם משתפים את העובדים בנהלים החדשים שאתם מנסחים?

סוזן דסוקי: אני מקבלת.

סוזן דסוקי: אנחנו בינתיים, אני בינתיים הצלחתי לאסוף את הנתונים מהשטח ולראות את הבעיות שאיתן אנחנו מתמודדים.

סוזן דסוקי: אבל אני לחלוטין מקבלת ואני שמחה אפילו על הדיון הזה, כי מבחינתי זאת הזדמנות להכיר גם אנשים וגם פונקציות חדשות וגם לקיים שולחן עגול בנושא הזה, אני לוקחת את זה על עצמי, זאת אחת המשימות החשובות שאני לוקחת מהדיון הזה.

סוזן דסוקי: אני אקיים דיון לשמוע, אני לא אומרת שאני מבטיחה לטפל בכל הקשיים, אבל בהחלט לשמוע - - -

אפרת רייטן: אוקיי וזה לגבי הכשרות, זה כבר נמצא מבחינת סדר העבודה שלכם ואתם מתכוונים לעשות שם שינוי ובשיתוף העובדים.

סוזן דסוקי: נכון.

אפרת רייטן: מצוין.

אפרת רייטן: מה הנקודה הבאה לגבי תנאי העסקתם?

סוזן דסוקי: לגבי תנאי העסקה אני חושבת שגלית ייצגה את המדיניות של המשרד, של אגף התקציבים בתוך המשרד בצורה מאוד ברורה.

סוזן דסוקי: יש לנו גם מגבלות משפטיות, ואנחנו בעצם לא המעסיק הישיר של עובדי כוח האדם.

אפרת רייטן: האם יש אופציה להכניס בתנאי המכרז את תנאי העסקתם?

אפרת רייטן: שיהיו שונים ממה שהם היום?

נעמה לזימי: המכרז הרי מוגדר עם תנאים, צריך להגדיל את התקציב.

אפרת רייטן: אוקיי.

סוזן דסוקי: אני חייבת להגיד שלמרות שאני עורכת דין, תחום דיני עבודה זה לא התחום שלי ומבחינתי זה יהיה חוסר אחריות להביע עמדה בעניין הזה.

אפרת רייטן: בסדר גמור.

אפרת רייטן: אז את רוצה להוסיף משהו נוסף כי אנחנו רוצים לעבור לאגף התקציבים?

סוזן דסוקי: אבל אני כן אגיד שמבחינתי אני כן רואה בתפקיד שלנו כרגולטור, כגורם פיקוחי, אני גם לוקחת אחריות על המקום הזה של לבדוק ולא להגיד כאילו אם זה הפרטה ואם זה נמצא אצל מפעילים אז אנחנו כאילו לא נכנסים לסוגיות כאלה ואחרות.

סוזן דסוקי: אני לא מדברת על שכר אבל אני כן מדברת על אופן שימור העובדים, על יצירת גאוות יחידה, וכן אני מאוד גאה להיות במשרד הרווחה - - -

נעמה לזימי: אבל עם גאווה לא מסיימים את החודש.

נעמה לזימי: סוזן אני מעריכה מה שאת אומרת, ועדיין, אנחנו יודעים מה גורם, מה נדרש, אבל זה תמיד מס שפתיים של אנשים שלא רוצים להעלות את הסכום.

נעמה לזימי: אני מצטערת סוזן, זה לא עלייך זה בדיסציפלינה אפרופו של דיני עבודה, גאוות יחידה זה תמיד השימוש או השליחות או המילים היפות, תמיד השימוש של למה לא נותנים לכם עוד כסף.

נעמה לזימי: אז בגלל שאני כן באה מהסוגיה הזאת אני דווקא אומרת את זה.

נעמה לזימי: אני מאוד מברכת שאמרת שתעשי שולחן עגול כי זה בעיני הדבר הכי משמעותי שנאמר פה, כי אני חושבת שברגע שתפגשי אותם ואת תלמדי מהם, אני יודעת סוזן, שמהכוונות הבאמת טובות שאת מביעה פה, יכול להיות שינוי ותיקון לעוול המטורף שהמשרד עשה בשנים האחרונות, ובגללו גם יש נוער שלצערי מצא את עצמו - - -

אפרת רייטן: נכון, טוב.

אפרת רייטן: נושא בהשלכות של המעשים האלה.

נעמה לזימי: חשוב שהמדריך ידבר.

אפרת רייטן: אז שניה אני כבר חוזרת אליכם.

אפרת רייטן: אולי נשמע אבל את אגף התקציבים מה מונע בעדם - - -

תובל שלום צחור: הדיון קרוב לסופו.

אפרת רייטן: סמוך עליי, לא אסיים אותו בלי שאני אשמע אותך.

תובל שלום צחור: אותי ואת חברתי פה גם.

תובל שלום צחור: תודה.

אפרת רייטן: תודה רבה.

אפרת רייטן: עלי בינג, אגף התקציבים.

אפרת רייטן: שלום עלי.

עלי בינג: כן, אהלן.

עלי בינג: אז קודם כל אני חושבת שהתייחסו לזה קודם משרד הרווחה, אני רק אגיד שבגדול אנחנו כולנו חיים בעולם של משאבים מוגבלים, אבל - - -

אפרת רייטן: אבל ירד התקציב כפי שהועלה פה קודם?

עלי בינג: אז עוד פעם, את הסוגיות הספציפיות על התקציב גלית יכולה להתייחס, אנחנו- - -

אפרת רייטן: לא היא לא יודעת.

עלי בינג: הרזולוציה הזאת אז יבדקו, אני כן אגיד רגע שתקציב משרד הרווחה גדל בשנים האחרונות בצורה די משמעותית.

מיכל מרים וולדיגר: אז בכמה גדל התקציב הזה?

מיכל מרים וולדיגר: אתה הרפרנט אתה מכיר את כל המספרים על בוריים.

מיכל מרים וולדיגר: איך אתה מגיע לדיון כזה בלי שיש לך את המספרים?

גלית רייכמן מימון: אני בדקתי, אם אני יכולה להתייחס.

אפרת רייטן: רגע, עלי, בוא תסיים את דבריך אחר כך נחזור לגלית אם יהיה לנו זמן.

אפרת רייטן: עלי, ההצהרה היא ברורה, היעדר הסתכלות ראויה על המקצוע הזה, אי הבנה של התנאים, של המשכורת הראויה וההולמת, וכפי שנשמע פה גם יש טענה שגם מה שכבר היה הוא ירד, זאת אומרת התקציב ירד בעשרות מיליוני שקלים בשנתיים האחרונות.

עלי בינג: אז תכף גלית תתייחס.

עלי בינג: אני אגיד רגע שתי אמירות מאוד עקרוניות, בסדר?

עלי בינג: אחד, ועדת תעריפים בעצם מאשרת, זו ועדה משותפת למשרד הרווחה, לנו ולעמותת השלטון המקומי, ובאופן כללי היא מאשרת את התעריפים של מכרזים כאלה ואחרים, בין היתר של מכרזים בתחום הזה.

עלי בינג: ובעצם אני כן אגיד שהיעדר התקציב בשנתיים האחרונות נקשר להתכנסות שוטפת של הוועדה, ואנחנו עכשיו חזרנו לעבוד בצורה רגילה.

עלי בינג: ואני חושב שבהיבט הזה משרד הרווחה במסגרת התוספות התקציביות שהוא קיבל הוא פונה לוועדה ומבקש כל מיני בקשות ואנחנו - - -

אפרת רייטן: האם יש מניעה מבחינתכם, עקרונית שכדאי שנשמע אותה כאן, שבאה ואומרת אנחנו מתנגדים לעשות כאן שינוי בתנאי העסקתם ובשכר שלהם?

עלי בינג: עוד פעם, הכול במסגרת התקציב שמוקצה למשרד הרווחה ובסדרי עדיפויות שאנחנו נחליט עליו ביחד כממשלה.

עלי בינג: אין התנגדות עקרונית.

אפרת רייטן: אוקיי, זאת אומרת זה לא משהו משפטי כמו שניסו להציג את זה קודם.

אפרת רייטן: בסדר.

עלי בינג: לא, זה עניין של מה יהיה גובה ההקצאה בכל מכרז בוועדת תעריפים, והאם מקצים יותר לנושא הזה.

עלי בינג: אני כן אגיד וזה צריך לבחון עוד פעם יותר לעומק, שברגע שמקצים בתחום אחד מטבע הדברים מקצים את זה בשאר המכרזים של המשרד, ואז לכן ההשלכה של זה היא הרבה יותר משמעותית מאשר בנושא מסוים.

אפרת רייטן: בסדר אבל אני לוקחת מדבריך את האפשרות שהיא אפשרות שהיא קיימת, ואפשר אם עכשיו זה עניין של סדר עדיפויות, זו אפשרות שהיא קיימת.

אפרת רייטן: תודה רבה עלי.

אפרת רייטן: גלית, מילה שלך רצית להוסיף?

אפרת רייטן: ממש במילה.

גלית רייכמן מימון: לפי הנתונים שקיבלתי, התקציב גדל ב-2022.

גלית רייכמן מימון: ב-2021 התקציב היה 111 מיליון ש"ח, וב-2022 הוא 127 מיליון ש"ח זה הנתונים שיש בידי.

אפרת רייטן: שהולכים כולם לאן, כל התקציב כולו?

גלית רייכמן מימון: כל התקציב כולו לחסות הנוער.

אפרת רייטן: לחסות הנוער.

נעמה לזימי: אפשר רק לדעת מה התקציב לשכר, כאילו מה היה ומה עכשיו?

נעמה לזימי: הרי יש לך - - -

אפרת רייטן: אם הוא השתנה.

גלית רייכמן מימון: אני יכולה לבקש שיתנו לי ניתוח כזה.

אפרת רייטן: טוב בסדר, תודה רבה גלית.

אפרת רייטן: בבקשה רבותי בואו תציגו את עצמכם.

תובל שלום צחור: כן, דבר ראשון אנחנו רוצים להודות לך אפרת יושבת ראש הוועדה, לחברות הכנסת לזימי, רוזין וולדיגר שיזמתן את הדיון.

אפרת רייטן: צריך רק להציג את עצמך לפרוטוקול.

תובל שלום צחור: שמי תובל צחור אני מדריך במסגרת בחיפה.

תובל שלום צחור: אני עובד שם כשנה וחצי כבר, במקביל אני גם סטודנט לעבודה סוציאלית.

תובל שלום צחור: המסגרת שבה אני עובד היא בעצם קורת גג, זה המונח המקצועי, זה מקום שהוא חירומי, הוא פועל 24/7, 365 ימים בשנה.

תובל שלום צחור: אנחנו מוכנים לקלוט כל נער ונערה שצריכים מענה מיידי בין הגילים 12-18.

תובל שלום צחור: לדיון היום אנחנו הבאנו, מעצם כל הדברים שנאמרו פה, אנחנו מהצד שלנו בעצם גיבשנו מסמך עם כמה נקודות.

תובל שלום צחור: לכולם ברור שיש בעיות של הכשרה ושל שכר ותקצוב, אנחנו גם רגע רוצים להציג איך זה נראה בשטח, איך זה נראה בפועל ואיך הדברים נראים מהצד שלנו.

תובל שלום צחור: לפני זה אני רק רוצה להתייחס רגע לדברים שנאמרו פה על-ידי המשתתפים שהיו בזום, גברת רייכמן מימון, היו פה מהרווחה, מהתקון ומהאוצר, לתחושתי אמרו דברים כל אחד ככה אמר את האמת הקטנה והיפה שלו, אני יכול להגיד לכם שבמציאות, בפועל, פירור ממה שנאמר פה לא מורגש, כמישהו שעובד בחסות הנוער כבר שנה וחצי, וכמישהו שעשה שנת שירות פה בפנימייה בירושלים לפני עשור, לא השתנה דבר.

תובל שלום צחור: התנאים, מצב תחלופת צוות, חוסר תקינה, הכול בדיוק אותו הדבר, היעדר הכשרה.

תובל שלום צחור: ככה שהם יכולים להגיד הרבה מאוד דברים, אבל אני כמישהו שנמצא בשטח יותר מעשר שנים יכול להגיד לכם שאם משהו קורה, הוא לא קורה במדינה שבה אני נמצא.

אפרת רייטן: דבר שקורה ופה יש הסכמה רבתית זה שפשוט נסגרים מקומות בגלל תנאים גרועים.

תובל שלום צחור: גם נסגרים מקומות - - -

אפרת רייטן: ואנשים נושרים.

תובל שלום צחור: מדברים על עליה בתקצוב בשכר, מדברים על הרבה דברים שאנחנו לא רואים ולא מרגישים בשום צורה, אז לא ברור לי איפה ניתוק בין חברי המשרדים לבין מה שקורה במציאות.

מיכל רוזין: אפרת שווה לבקש ממשרד הרווחה להכין, אם בכלל יש לו את הנתונים, לעקוב אחרי באמת בתחום ההעסקה על אולי לעשות איזה פילוח מי מגיע, מה הגיל, כמה זמן עבודה, כמה זמן - - -

אפרת רייטן: של המדריכים.

מיכל רוזין: כן, אני חושבת שזה ייתן לנו - - -

אפרת רייטן: אני כבר מאמצת מיכל, הנה אני כבר מבקשת מאורית מנהלת הוועדה שתפנה במכתב רשמי מטעם חברי הוועדה, מיכל היא חברת ועדה, ואנחנו מבקשים את הנתונים הבאים שקשורים, נקרא לזה, לחמש השנים האחרונות, ובהם יינתנו לנו הנתונים המקיפים בכל מה שקשור לתנאי העסקתם - - -

נעמה לזימי: ואופי.

מיכל רוזין: מגדר, נשים גברים, זמן - - -

אפרת רייטן: משך עבודתם הממוצע של העובדים שם.

נעמה לזימי: והכשרות.

מיכל רוזין: היקף ההעסקה שלהם.

אפרת רייטן: אנחנו מבקשים לדעת אם במהלך החמש שנים האלה התכנסו הגורמים הרלוונטיים כדי לדון במצבם, האם הוצעו שם תכניות לתיקון התעסוקה, מה הכשלים, מה החסמים.

תובל שלום צחור: אפשר להמשיך?

תובל שלום צחור: אוקיי.

תובל שלום צחור: אז רגע בהתייחס לזה, למה שדיברתן עכשיו, אז אמרתי מקודם גם אמר שבעצם ממחקר שהם עשו מדובר על תחלופה של בממוצע שנה של איש צוות ורואים את זה.

תובל שלום צחור: כן, אני יכול להגיש לכם שוב, בשנת שירות שאני עשיתי כמתנדב בן 19, תוך חודשיים אני הייתי האיש צוות הכי ותיק בבית.

תובל שלום צחור: היום במקום שבו אני עובד המצב קצת יותר טוב, אבל זה בעיקר מטוב ליבם של האנשים ומהרצון האמיתי שלהם לעזור, לא משום דבר אחר.

תובל שלום צחור: ואני גם חושב שאולי אחת הנקודות העיקריות שאני רוצה להעביר כאן, זה שמה שמחזיק את המסגרות האלה ומה שמאפשר את המשך מתן המענה זה אך ורק האכפתיות והרצון של האנשים שעובדים במקומות האלה.

תובל שלום צחור: זה אך ורק תלוי בכוח הרצון, באכפתיות, באהבה וברצון שהנערים והנערות שמגיעים למסגרות שלנו, יהיה יותר טוב.

תובל שלום צחור: אין שום דבר שתומך בנו, שום דבר שעוזר לנו.

תובל שלום צחור: ואני יכול להגיד יותר מזה גם באופן אישי, כל יום, כל חודש וכל שנה שאנחנו נשארים, זה במחירים שאנחנו משלמים ואנחנו עושים את זה מזה שאנחנו מאמינים שהעבודה שלנו היא עבודה חשובה מאין כמוה.

תובל שלום צחור: נראה לי שזה מובן מאליו אבל התחושה שאנחנו מקבלים היא שזה לא מאוד מעניין אנשים שאמורים לדאוג לזה.

תובל שלום צחור: אני רגע רוצה להציג את הדברים באופן כללי כמו שאנחנו רואים אותם מהצד שלנו ואחרי זה אני אשמח גם שליסה תדבר ואולי תגיד קצת יותר איך זה נראה ביום-יום.

תובל שלום צחור: באמת הבעיות המרכזיות שאנחנו ככה ניסחנו גם מתוך שיח עם מדריכים ועובדים נוספים, הרי אנחנו באים בתור עובדים אבל יש עוד מאות כמונו.

תובל שלום צחור: אנחנו בגדול מדברים על תחלופת כוח אדם, כמו שאמרנו, שמובילה לחוסר מקצועיות של הצוות.

תובל שלום צחור: אם אין בעצם שום צורך, אין הכשרה פורמלית, כן במסגרת שלי הדרישה היחידה היא להיות מעל גיל 24.

תובל שלום צחור: שום דרישת רקע, שום ניסיון בתחום, שום תואר, הדבר היחיד אתה מעל הגיל הזה, אתה נראה לנו בסדר תבוא תעבוד - - -

ליסה פלם: אני אוסיף שבפועל כבר לוקחים חבר'ה מתחת לגיל 24 אצלנו, בגלל - - -

אפרת רייטן: תציגי את עצמך לפרוטוקול בבקשה.

ליסה פלם: שמי ליסה פלם.

אפרת רייטן: אוקיי, תודה ליסה.

אורית סטרוק: גם בלי בדיקה של עבר כאילו, רישום פלילי?

תובל שלום צחור: רישום פלילי זה חובה חוקית, חייבים להראות.

נעמה לזימי: אבל זה בחוק.

תובל שלום צחור: כן, זה החובה החוקית, זה הדבר היחיד בעצם שקורה ומה שחושבים.

תובל שלום צחור: ואנחנו גם רואים מה קורה כשבמסגרות מביאים מדריכים ואנשי צוות גם כשלא היה רישום פלילי, איזה דברים הגיעו.

אפרת רייטן: אוקיי, צריכים להתקדם כי אנחנו צריכים עוד מעט לסיים.

תובל שלום צחור: דבר שליסה תדבר עליו יותר - זה גם התחלופה שגורמת לחוסר אמון מצד הנערים מה שבעצם מקשה מאוד על מתן מענה טוב להם, כן, כל התחושה הזאת של נטישה ופגיעה שהם עברו כל החיים, ממשיך גם במסגרות.

תובל שלום צחור: חוסר בכוח אדם שמוביל לעבודות בחודשים, גם אני וליסה עבדנו, 250, 270 וגם 300 שעות בחודש.

אפרת רייטן: משרד הרווחה יודע את הכמות של השעות שאתם עובדים?

תובל שלום צחור: אנחנו את השעות שלנו מדווחים לעמותות.

תובל שלום צחור: איזה פיקוח יש על העמותות אני לא יודע.

תובל שלום צחור: הכל רשום ומתועד.

תובל שלום צחור: חוסר בכוח אדם כמובן מוביל לשחיקה ועייפות נפשית, קושי מאוד גדול בגיוס של צוות איכותי, וכמובן שקושי בשימור של צוות.

תובל שלום צחור: לעניין השכר הנמוך, אמרנו אנחנו חלקנו מאוגדים בהסכמי שכר, כשההסכמים נפתחים בפעם בארבע שנים, זה מלחמת עולם לשפר את התנאים שלנו, לנו אין שום מינוף.

תובל שלום צחור: אנחנו לא יכולים לעשות כלום כשאנחנו באים לשולחן הדיונים, המניפולציה היחידה והכוח שיש לנו זה אולי לעשות השבתות חלקיות, לי בעמותה זה קרה, לליסה זה קרה עכשיו, והעמותות פועלות ביד מאוד קשה, סוגרות מסגרות, מאיימות על מדריכים - - -

נעמה לזימי: ושולחות נערים לכלא בגלל זה.

תובל שלום צחור: לכלא או לרחוב, אני יכול לתת לכם כדוגמה להסכם השכר האחרון שהיה לנו בשנה שעברה שנפתח לדיון, אחרי ארבעה סבבי עיצומים, אחד השיפורים שהיה לנו במשמרת לילה בערות, כן, שזה תשע שעות להיות ער בלילה, העלו לנו את השכר בשקל לשעה, אוקיי, זה השיפור שאנחנו מקבלים.

תובל שלום צחור: בסוף החודש אני מקבל תוספת שכר של 14 שקלים, תודה רבה להם.

אפרת רייטן: טוב, תודה רבה.

תובל שלום צחור: הדבר האחרון שאנחנו רוצים להעלות פה זה העניין של היעדר הכשרה - - -

אפרת רייטן: דיברנו על זה חבל לחזור על זה עוד פעם.

תובל שלום צחור: רגע, אני רק רוצה להגיד מה זה אומר בפועל.

תובל שלום צחור: כשאני עובד עם נוער קצה שמגיע אליי, באמת מכל צרה שהיא, אני צריך להתמוגג עם נערים שעברו ניסיונות אובדניים, עברו פוסט טראומה מורכבת, נערים שמכורים לסמים, נערים שמגיעים עם התקפי חרדה, נערים שמטופלים פסיכיאטרית, ויכול להיות לי את כל הרצון הטוב שבעולם, איזו הכשרה יש לי להתמודד עם כזה דבר?

תובל שלום צחור: איזו הכשרה לי יש או לכל איש צוות אחר לתת מענה לבן-אדם שמתמודד עם כזה דבר?

תובל שלום צחור: אין לי.

אפרת רייטן: טוב, תובל תודה רבה.

אפרת רייטן: בבקשה ליסה.

ליסה פלם: אוקיי, קודם כל תודה על קיום הוועדה הזאת, חשובה, כולכן כאן יודעות.

ליסה פלם: אני עובדת במעון 'בית הנער' אני נמצאת במעון הזה כבר שנה וחצי, הוא פועל תחת עמותת עינ"ב.

ליסה פלם: במעון שלנו יש לנו 60 נערים בני 12-18, כולם נמצאים אצלנו בתוקף צווי בית-משפט, חלקם רווחה וחלקם פלילי.

ליסה פלם: המסגרת שלי היא מסגרת שיקומית-טיפולית ארוכת טווח, נערים מגיעים אלינו, בוא נגיד, נער שמסיים בהצלחה זה בין שנתיים לשלוש שנים, מגיעים מרקעים מאוד מורכבים, פגיעות קשות שהיו בבית, טראומות, נערים שבאמת מאוד פגועים.

ליסה פלם: חלקם, אצלי ספציפית רובם גם, לא כולם, שזה לא נעים להגיד, אבל הם גם מגיעים לאחר שהם ביצעו עבירות מאוד קשות, עבירות אלימות, עבירות סמים, פגיעות מיניות, באמת אוכלוסייה שהיא מאוד קשה, מאוד מאתגרת.

ליסה פלם: אני שנה וחצי במעון, אני חיה את העבודה, העבודה באה איתי הביתה - - -

אפרת רייטן: איך את מצליחה להחזיק שנה וחצי לעומת אחרים שפורשים?

ליסה פלם: שאלה מצוינת, אני אגע גם בזה עוד רגע.

אפרת רייטן: אנחנו פשוט כבר בחריגה.

אפרת רייטן: תנסי להיות ממוקדת.

ליסה פלם: העבודה שלי, אני חיה ונושמת אותה, היא איתי 24/7, היא איתי בבית, היא איתי בחופשים והיא איתי ביום עבודה הנוסף שאני עושה במקום אחר לאחר שלושה חודשים במסגרת, שהבנתי שאני לא יכולה להחזיק את עצמי.

ליסה פלם: אני עד היום עובדת בשתי עבודות, בנוסף לשתי העבודות האלה כמובן ששעות העבודה שלי במעון הן כ-250, 270 שעות בחודש - - -

אפרת רייטן: יש אופק אבל בעבודה שלכם?

אפרת רייטן: כלומר בעוד שנתיים, שלוש, חמש?

תובל שלום צחור: אין אופק.

ליסה פלם: השכר שלי לא השתנה.

תובל שלום צחור: אף אחד לא מצפה שנישאר.

ליסה פלם: אין התקדמות.

אפרת רייטן: אוקיי.

תובל שלום צחור: אחד מ-20, 30 יכול להתקדם לתפקיד רכז, לא רלוונטי כמעט לאף אחד.

ליסה פלם: הנערים שלי שאני עובדת איתם, חשוב גם מאוד להגיד, אני מדריכה בפועל אני פוגשת אותם נערים שמגיעים מבתים שבאמת, נערים בני 15 שאני לימדתי אותם איך להכין סנדוויץ', איך לשים מצעים, מה זה אומר לצחצח שיניים והחשיבות הזו.

ליסה פלם: באמת מקרי קיצון מאוד מורכבים, דברים שלא מצפים לפגוש.

ליסה פלם: בסופו של דבר אנחנו באיזשהו מקום קצת האימא והאבא והבית המתפקד שלהם.

ליסה פלם: כשהנערים אצלי במצב פחות טוב, זה מגיע לאלימות בין אם היא מילולית, איומים ואף אלימות פיזית שאנחנו חווים בעבודה באופן חלקנו יום-יומי.

ליסה פלם: אז לצד באמת כל הדבר הזה שאנחנו צריכים לעשות, כל הדברים של ללמד אותם את הדברים הבסיסיים, גם יש את המקום של רגע להיות הבן-אדם, האוזן הקשבת, הגב התומך, לייצר אצלם את התחושה שהם מוגנים איתי, שהם יכולים לשתף, שהם יכולים לדבר, את הדברים השמחים יותר, את הדברים השמחים פחות בחיים שלהם.

ליסה פלם: את כל הטראומות שהם מציפים שזה לוקח המון זמן עד שהדברים האלה בכלל יוצאים, נכון שכן אמורה להיות עובדת סוציאלית אצלי אגב לא מוצאים כבר כמה חודשים מחליפה, אבל בסופו של דבר אני המענה הראשוני שהם מקבלים.

מיכל רוזין: מה ההכשרה שלך לזה?

אפרת רייטן: אין הכשרה, טוב ליבה.

תובל שלום צחור: רצון טוב.

אפרת רייטן: המוסריות, הבית.

ליסה פלם: ניסיון עבר שלי, חוויות עבר שלי.

ליסה פלם: אני אגב עזבתי יותר מכניסה כדי להגיע לעבודה הזאת.

ליסה פלם: כולנו נמצאים באמת מהאמונה שלנו - - -

אפרת רייטן: ליסה אנחנו בחצי דקה אחרונה אנחנו כבר בחריגה של חמש דקות.

ליסה פלם: אוקיי, אני ממש אכנס לדברים האחרונים.

ליסה פלם: אז כמו שאמרנו באמת העבודה שלנו דורשת המון הכלה, ולצד הדבר הזה כשאני צריכה לעבוד שעות אינסופיות, אני צריכה לעבוד במקום נוסף, אני מגיעה למצב שבאמת אני שנה וחצי בעבודה, ואחת הסיבות שאני לא עוזבת היא מהמשפט הקבוע של הנערים שאומרים לי כל פעם כשמישהו עוזב "גם את תעזבי בסוף, למה שאני אסמוך עלייך".

ליסה פלם: זו טלטלה.

נעמה לזימי: בסוף הילדים הם נפגעים, הנערים נפגעים, כל מה שקורה פה זו פגיעה ישירה בנערים.

ליסה פלם: אחת הסיבות שאני לא עוזבת היא שיש לי נערים שאני יודעת כמה הם נפגעו, ואני יודעת שלי קשה לסיים את החודש, אבל אם אני אלך אני שוברת את הנער הזה, אני ממוטטת אותו.

ליסה פלם: וכשאנחנו רוצים להגיד ש"כל המציל נפש אחת מציל עולם ומלואו", אני צריכה לקבל את הכלים, אני צריכה לקבל בתור העבודה שלי שזה לא יהיה תפקיד שהוא זמני, זה לא תפקיד זוטר, זה מקצוע לכל דבר.

ליסה פלם: אני באהבה הייתי נשארת בעבודה הזאת עשרות שנים מבלי להתקדם, להמשיך להיות עם הילדים האלה כי הם - - -

אפרת רייטן: מתוך אהבה שלך ושליחות שאת חשה בתוכך.

ליסה פלם: אבל בסופו של דבר, אני לא רואה את הבית שלי.

אפרת רייטן: גם אותך ירסקו בסוף החיים.

ליסה פלם: אותי מרסקים באופן יום-יומי וצריך למצוא כוחות נפשיים.

אפרת רייטן: אני מאוד מקווה, אבל אנחנו ננסה, אני מאוד מקווה שאנחנו נמצא פתרון.

אפרת רייטן: באמת צריך להסיר בפניכם את הכובע, וכל מי שגם שומע אותנו ולא נמצא כאן, ואתם מייצגים כאמור עוד רבים אחרים שמקדישים את החיים שלהם עבור אחרים, משלמים מחירים ומקבלים מחיר זעום, תשלום זעום הכוונה היא.

אפרת רייטן: אני רוצה - - -

נעמה לזימי: מכסים על אוזלת יד.

אפרת רייטן: גם בשם כל חברות הכנסת שיושבות כאן, וגם אני חושבת שהמדינה כולה צריכה להצדיע לאנשים כמוכם, אתם חשובים.

אפרת רייטן: והיא צודקת נעמה שהגאווה הזו זה לא מספיק.

אפרת רייטן: אבל עדיין תרשו לי להגיד לכם באמת גם תודה.

אפרת רייטן: באמת, זה מאוד חשוב.

אפרת רייטן: אנחנו כאמור צריכים לסיים היו פה עוד אנשים - - -

מיכל רוזין: וגם סליחה.

מיכל רוזין: ממש אני מרגישה צורך להגיד סליחה, אנחנו לא מצליחים, מצליחות - - -

אפרת רייטן: כן, טוב בואו נראה, אז בואו, שלב ראשון אנחנו מוציאים מכתב כמו שהבנתם, ואנחנו מבקשים מעבר לנקודות שאנחנו ביקשנו, אני מבקשת אורית גם שתוסיפי עוד מספר נקודות למשרד הרווחה.

אפרת רייטן: האם ומתי בדקתם את ההשלכות של תנאי התעסוקה?

אפרת רייטן: כמה מקומות נסגרו?

אפרת רייטן: אמרו שהם לא יודעים.

אפרת רייטן: אז כמה מקומות נסגרו?

אפרת רייטן: למה נסגרו?

אפרת רייטן: האם גם עכשיו יש מקומות שנמצאים בסכנת סגירה?

אפרת רייטן: האם יש כיום הכשרות?

אפרת רייטן: איזה הכשרות?

אפרת רייטן: למה, איך הם מתכוונים לטפל בזה?

אפרת רייטן: האם בכוונתם לתקן את תנאי הסף לקבלה לעבודה?

אפרת רייטן: כמו שהעלו כאן מקודם שאלה טובה של חברת הכנסת סטרוק.

אפרת רייטן: האם אתם מקבלים דיווח מעמותות על כמה שעות נוספות או כמה שעות בכלל העסקה בחודש?

נעמה לזימי: נוספות שלא מצטברות.

אפרת רייטן: שלא מצטברות של העובדים המסורים.

אפרת רייטן: האם בכוונת

אפרת רייטן: כם לתקן את תעריפי השעה לשעת לילה לעובדים?

אפרת רייטן: תובל תודה רבה.

נעמה לזימי: שולחן עגול שעושה גם סוזן, שזה מברך על זה שאנחנו מצפים לעדכון שאכן נעשה השולחן עגול.

אפרת רייטן: נכון השולחן עגול.

אפרת רייטן: בבקשה חברת הכנסת סטרוק.

אורית סטרוק: אם אפשר להוסיף, אני פשוט לא הייתי פה בהתחלה, אבל אם אפשר להוסיף גם את השאלה של תכנית עבודה.

אורית סטרוק: זאת אומרת, אני מבינה שאתם באים ונותנים את כל הלב, בסוף השאלה אם יש גם תכנית עבודה שאתם עובדים לפיה עם הנערים והנערות האלה והילדים והילדות האלה?

אפרת רייטן: האם לכם יש תכנית עבודה?

ליסה פלם: יש לנו עבודה שאנחנו בעצם עובדים בתוך המסגרת, יש לי את הרכז, יש לי את העובדת סוציאלית, אמורה להיות לי.

ליסה פלם: כן, יש לנו את הדברים שאנחנו עושים ובסופו של דבר, שוב, לעבוד עם הנערי קיצון האלה, גם אם אני מגיעה עם איזושהי תכנית עבודה אם אין לי את ההכשרה כמו שצריך, התכנית מאוד יפה - - -

אורית סטרוק: כמו שדיברנו אתמול גם בדיון של אתמול, בסוף השאלה, הילדים האלה באים לשם אם הם באים, כי זה מקום אחסון עד ש-, או שיש תכנית, הם הגיעו לפה ואנחנו רוצים לקדם אותם.

אורית סטרוק: אני מבינה שאת מקדמת אותם לצחצח שיניים ולסדר מצעים - - -

נעמה לזימי: גם זו סוגיה של משאבים.

נעמה לזימי: אני פעם העברתי סדנא לנערות במעון אבל השגנו אז תרומה תקצוב, ככה הכרתי את סיון אזולאי.

אפרת רייטן: אם את תחדדי - - -

אורית סטרוק: הם נמצאים שם עד גיל שבו הם לא יכולים להיות שם יותר, אוקיי, מה - - -

אפרת רייטן: עם מה הם יוצאים?

אורית סטרוק: מה אנחנו רוצים לתת להם, ברגע שהם כבר יוצאים מהעולם לקראת מה מכינים אותם - - -

ליסה פלם: זה בדיוק, אצלנו בגלל שאני במעון שהוא לטווח ארוך, כמובן שיש לנו תכנית עבודה, כמובן שאנחנו בישיבות צוות פעם בשבוע מדברים על הנערים, בונים להם תכנית אישית שהם עובדים לפיה.

ליסה פלם: אני מזמינה אותך לבוא לראות אצלנו באמת מה אנחנו עושים, את תביני את זה הרבה יותר.

ליסה פלם: וגם הנערים שסיפרתי עליהם לפני רגע, הנער הזה שבאמת בזכותו ובשבילו אני בשום שלב לא אעזוב, הוא בעוד חצי שנה מסיים.

ליסה פלם: ואני כרגע בעבודה שלי איתו, זה על החזרה - - -

אפרת רייטן: וגיבשתם ליסה יחד עם העובדים והעובדות הסוציאליים, גיבשתם איזושהי תכנית שכמו שאומרת חברת הכנסת סטרוק, הוא ייצא עם איזשהו סט כלים, יכולות שהוא יכול לצאת איתן החוצה ולהתמודד עם העולם?

ליסה פלם: כמובן שכן, זה גם משהו שאנחנו עושים באופן קבוע ורציף, וזה שיח איתו, וזה שיח עם קצינת המבחן, וזה שיח עם מסגרות ההמשך ולעזור לו להגיע למקום שהוא יוכל - - -

אפרת רייטן: טוב תודה רבה.

ליסה פלם: פשוט לזכור שכדי שאני אוכל לעזור לו לסיים ולחזור לקהילה ולא לפגוש אותו בסבב הבא, או בכלא אופק כמו שנאמר כאן - - -

אפרת רייטן: ליסה אנחנו נאלצים לסיים בנקודה הזאת.

אפרת רייטן: תודה רבה לכולכם ולכם שוב תודה רבה.

אפרת רייטן: אנחנו נוציא את המכתב ונעדכן אתכם בהתקדמות.

אפרת רייטן: נועלים את הדיון.