ועדת העבודה והרווחה, כנסת 24, פרוטוקול מספר 82, 2022-02-07 10:20

אפרת רייטן: אני פותחת את הישיבה, את הדיון המיוחד הבוקר בוועדת העבודה והרווחה.

אפרת רייטן: היום ה-7 בפברואר 2022, ו' באדר א', תשפ"ב והשעה היא 10:20 בבוקר.

אפרת רייטן: דיון מיוחד על פיקוח מסגרות חוץ ביתיות שמפעיל משרד הרווחה והביטחון החברתי בעקבות הפרשה שנחשפה שבוע שעבר, ההתעללות לכאורה במעון לחוסים "בני ציון".

אפרת רייטן: חשבתי איך לפתוח את הישיבה הזו, שאליה הגיעו, כמו שאתם רואים, הרבה מאוד אנשים.

אפרת רייטן: איך שפרסמנו את ההודעה של הוועדה שאנחנו מתכוונים לערוך את הדיון הזה, לא הפסקנו לקבל, אני יכולה להראות לכם רק חלק קטן של מכתבים, של ניירות עמדה, של אנשים פרטיים, של משפחות, של ארגונים.

אפרת רייטן: פשוט אין ספור קריאות מצוקה.

אפרת רייטן: קריאות לבקשה לעזרה.

אפרת רייטן: אני חושבת שאני יכולה לדבר בשם עצמי, אבל אין לי ספק שאני אדבר גם בשם רבים, שהפרשה הזו היא אחת הקשות והכואבות שאנחנו נתקלנו בהם בעת האחרונה בכלל.

אפרת רייטן: אני ארצה לשמוע בעיקר את המשפחות שהגיעו.

אפרת רייטן: את מנכ"לית משרד הרווחה, שהתייצבה לכאן היום בבוקר ואני מודה לך על כך, סיגל.

אפרת רייטן: ואת אנשי המשרד שבאו לכאן כדי לשמוע בלב פתוח, כדי ביחד מה שנקרא להוציא, אם אפשר לומר זאת כך, את המיטב ואת התיקונים המיטביים מהסיפור הקשה הזה.

אפרת רייטן: להבין מה קרה.

אפרת רייטן: מה קרה, האם זה מקרה חד פעמי, האם הזעזוע הזה שייך לכמה אירועים חד פעמיים ומקרים שקרו או מדובר כאן בשיטה.

אפרת רייטן: האם השיטה הזאת היא פשיטה במקום עצמו, שיטה שאולי צריך לפקוח את העיניים בעוד מקומות, שאולי ככה מתנהלים הדברים.

אפרת רייטן: האם הקשר בין משרד הרווחה למוסדות האלה הוא הקשר המיטבי?

אפרת רייטן: האם ההפרטה שמדינת ישראל החליטה לפני שנים - האם זו הדרך הנכונה שככה המדינה באמת מתייחסת לאנשים עם מוגבלויות, אנשים עם הצרכים המיוחדים ולמשפחות שלהם?

אפרת רייטן: איפה הכשלים, איפה המחדלים, מה אפשר לתקן.

אפרת רייטן: ולא לתת לרגע אחד שאנחנו כולנו נעצום עיניים ושלא נתקן את כל מה שצריך לתקן.

אפרת רייטן: זה במשמרת שלנו, זה התפוצץ במשמרת שלנו ויש לנו אחריות, נקודה.

אפרת רייטן: אז אני כן אשמח שאת תפתחי, סיגל, בכמה דברים.

אפרת רייטן: כדי שאחר כך, אני רוצה להשאיר כמה שיותר זמן.

אפרת רייטן: אנחנו נשמע חבר כנסת ונשמע משפחה ונשמע ארגונים, נעשה את זה לסירוגין, כדי שאפשר יהיה לשמוע כמה שיותר מהדוברים.

אפרת רייטן: בבקשה.

סיגל מורן: קודם כל תודה ובוקר טוב, תודה לך יושבת ראש הוועדה.

סיגל מורן: אני מסתכלת, יש פה לא מעט הורים, משפחות שכבר יצא לי להיפגש איתם במהלך החודשים שאני במשרד.

סיגל מורן: אני אפתח ואומר שכל בר דעת ובטח אני כמנכ"לית המשרד, כמי שיש לה היום אחריות על הדברים, עובר טלטלה מאוד מאוד קשה בימים האלה.

סיגל מורן: הימים האלה אצלנו התחילו לפני, בכל מיני מובנים.

סיגל מורן: ואני רוצה קודם כל לפתוח ולומר, אמרתי את זה בכל מיני הזדמנויות.

סיגל מורן: קיימתי זום שהשתתפו בו 141 הורים ממעון "בני ציון".

סיגל מורן: אמרתי גם להם שאני לא מתיימרת בכלל לחשוב או לנסות לחשוב שאני מבינה מה מרגישות המשפחות.

סיגל מורן: בטח ובטח אלה שב-"בני ציון", אבל גם כל משפחה שמתמודדת בדרך כזו או אחרת, מלווה, בן משפחה עם מוגבלויות.

סיגל מורן: אני רוצה לחלק את הדברים שלי לשלושה חלקים: החלק הראשון זה לתאר את הדברים לגבי האירוע הנוכחי.

סיגל מורן: בחלק השני להגיד את המסקנות שאנחנו כבר הסקנו אצלנו לטווח הקצר, במה אנחנו צריכים לעשות.

סיגל מורן: ובחלק השלישי, הטווח הארוך, שרוב המכתבים שגם הגיעו כמובן אלינו ולא לראשונה, אני חושבת שרובם מכוונים לשם.

סיגל מורן: אני אומר שלפני חודש בערך התקיים אצלי שימוע ל- "בני ציון".

סיגל מורן: השימוע נבע מתהליך שהתקיים לאורך די הרבה זמן, שמונתה למעון הזה ועדת בדיקה.

סיגל מורן: ועדת הבדיקה והמעקב אחרי יישום המסקנות של ועדת הבדיקה לא היו לשביעות רצון הממונים שלנו.

סיגל מורן: ועוד טריגר היה סרטון אחד שהגיע אלינו.

סיגל מורן: שהסרטון היה נורא פעמיים: פעם אחת שראו בו מטפל שמכה דייר.

סיגל מורן: והדבר השני שהיה לא פחות נורא מבחינתי, שבסרטון הזה גם ראו שבזמן שאותו מטפל מכה את הדייר, נמצאים ליד עוד שניים או שלושה מטפלים שממשיכים להתנהל כרגיל.

סיגל מורן: אני בשימוע, וכמובן שהשימוע מוקלט, אמרתי למנהל המעון ולבעלים של "אלאור" שמעבר לאירוע עצמו, מאוד מאוד מדאיג אותי ההתנהלות של המטפלים האחרים, מכיוון שזה עושה רושם כאילו זה איזה משהו בתרבות הארגונית שם.

סיגל מורן: הם קיבלו את האמירה שלי מאוד מאוד קשה.

סיגל מורן: שאלתי גם שאלות לגבי צפייה במצלמות.

סיגל מורן: ואני אגיד אחר כך משהו לגבי עניין המצלמות והנהלים שקיימים היום ואותם אנחנו כבר משנים.

סיגל מורן: ונאמר לי שצופים במצלמות כל הזמן.

סיגל מורן: כאמור, הכל מוקלט.

סיגל מורן: בסיום השימוע עמדו בפניי שלוש אפשרויות, נגיד שתיים: אפשרות אחת לסגור את השימוע, לקבל החלטות לכאן או לכאן.

סיגל מורן: ואפשרות שנייה שבה בחרתי, בעצם ההחלטה שלי בשימוע הייתה לתת ל- "בני ציון" שלוש חודשים על תנאי, על בסיס תכנית עבודה מאוד מאוד מפורטת שהם הציגו לנו.

סיגל מורן: שהיו בה גם החלפה מנהל המעון, אבל גם פיצול של המעון לארבע מסגרות ועוד סדרה של דברים.

סיגל מורן: בעצם ככה עוד התחלנו להתנהל ואז קיבלנו מהם, אני חייבת לומר, את כל החומרים, עם תכנית אני חייבת לומר מאוד רצינית.

סיגל מורן: אז בערך שבוע אחרי התחלנו לקבל מהמשטרה, לא אמרתי, זה התפרסם בתקשורת שהסרטון זה כמובן הוגשה עליו תלונה במשטרה בהנחיה של המפקחת שלנו.

סיגל מורן: המשטרה פתחה בחקירה ואני חייבת לומר כאן, לפרגן למשטרה על עבודה מאוד מאוד מעמיקה ורצינית.

סיגל מורן: היא נכנסה לעניין מאוד ברצינות.

סיגל מורן: ואז התחלנו לקבל מהמשטרה מסרים שמה שראינו זה קצה הקרחון.

סיגל מורן: במשך בערך שבוע המשיכה להתנהל חקירה סמויה.

סיגל מורן: אני דרשתי מהמשטרה לדעת רק דבר אחד: שמה שהם רואים, הסרטונים האלה לא חשופים בפנינו.

סיגל מורן: דרשתי מהמשטרה והגעתי ברמה של המפכ"ל.

סיגל מורן: רק לדעת שכרגע במעון לא נמצאים אנשים שמסכנים מתוך מה שרואים בסרטונים את הדיירים.

סיגל מורן: הם התחייבו לי שלא.

סיגל מורן: הם לא אפשרו לנו לעשות כל פעולה כל זמן שהחקירה מתנהלת כסמויה.

סיגל מורן: היינו איתם בתיאום.

סיגל מורן: ידענו שביום שלישי שעבר החקירה, זה היה אמור להיות יום שני, אחר כך יום שלישי, החקירה תהפוך להיות לגלויה.

סיגל מורן: ובעצם נערכנו לאותו היום.

סיגל מורן: את ההחלטות שקיבלתי אני משערת שכולם יודעים.

סיגל מורן: ואומרים לי, אני צעירה במשרד הרווחה, אבל אומרים לי שזה החלטות חסרות תקדים ביחס לדרך שהמשרד נהג עד היום.

סיגל מורן: הפעלתי נוהל חירום פעמיים.

סיגל מורן: לא נוהל חירום, אבל סעיפים מיוחדים.

סיגל מורן: סעיף אחד בעצם שעל פיו הודעתי למפעיל על הפסקת התקשרות לאלתר על הפעלת מעון "בני ציון".

סיגל מורן: והסעיף השני שהפעלתי זה נוהל חירום במסגרת חוק חובת המכרזים, שמאפשר לנו לגייס מפעיל תוך זמן מאוד קצר.

סיגל מורן: בתוך זה, מינינו, גייסנו פנסיונרית של המשרד, מהיום למחר בצו שמונה.

סיגל מורן: הכנסנו אותה לנהל את המעון, היא נמצאת שם עכשיו יחד עם צוות שלנו שבשבועיים האחרונים נמצאים שם כל זמן חמישה אנשים שלנו.

סיגל מורן: היא ועוד שניים שנמצאים לצידה ועוד שתי מפקחות שכל הזמן נמצאות במעון.

סיגל מורן: גם מסתובבות ובמקביל גם צופות במצלמות של הביתנים האחרים כדי לנסות, אני מקווה, להרגיע את ההורים שבביתנים אחרים לא היו אירועים שכאלה.

סיגל מורן: אני מעריכה שזה לא יפתיע אף אחד שאני לפחות בשבועיים האחרונים, שינה לא ממש הייתה.

סיגל מורן: עולם המוגבלויות חדש לי.

סיגל מורן: אני לא הכרתי אותו לפני שנכנסתי למשרד הרווחה.

סיגל מורן: אני חייבת לומר שדווקא מבין ים הנושאים שהמשרד הזה עוסק בהם, דווקא בתחום הזה אני נכנסתי מאוד מאוד לעומק.

סיגל מורן: ממש כמעט מהרגע הראשון.

סיגל מורן: ואתמול, אני קופצת רגע לסוף, אני מקווה שכולכם יודעים, אתמול במסיבת העיתונאים הודענו על פרסום תסקיר החוק לאנשים עם מוגבלויות.

סיגל מורן: ואם יש מישהו שחושב שזה היה מתוזמן עם האירוע הזה, לא מבין כמה זמן לוקח לעשות כזה דבר.

סיגל מורן: אנחנו בחצי שנה האחרונה עובדים על זה בצורה מאוד אינטנסיבית.

סיגל מורן: צריך לומר שזה בראש סדר העדיפויות של שר הרווחה וזה בראש סדר העדיפויות של ראש הממשלה החליפי.

סיגל מורן: ושניהם הנחו אותנו שהדבר הזה צריך להגיע לשולחן הכנסת במושב הקרוב.

אופיר כץ: מה כולל תסקיר החוק?

סיגל מורן: תכף, אני אחר כך אתייחס.

אפרת רייטן: אני חושבת אבל שכדאי שלא ניכנס עכשיו לתסקיר החוק.

סיגל מורן: אני לא אכנס לתסקיר החוק, אני אגיד highlight ממנו.

אפרת רייטן: זה רק אתמול פורסם.

סיגל מורן: אני אגיד רק את העקרונות שלו, כי הם חשובים לטובת הדיון.

אפרת רייטן: לא, אני ממש לא, סיגל.

סיגל מורן: לא, זה מה שתכננתי להגיד רק בהקשר של, אני כבר מסיימת.

אפרת רייטן: בדיון הזה אנחנו נדבר על דברים אחרים.

סיגל מורן: חשוב לי לומר שגם אני, ואני רוצה לומר בכנות שגם אני לומדת כל יום, זה משרד באמת גדול.

סיגל מורן: מתוך האירוע הזה למדתי עוד דברים.

סיגל מורן: למדתי לדוגמה על נוהל המצלמות שאוסר על המפקחים שלנו לצפות במצלמות, אלא במקרה של אירוע חריג.

סיגל מורן: הנוהל הזה הוא נוהל שמבוסס על הנחיות משרד המשפטים.

סיגל מורן: אנחנו מתכוונים כבר בשבוע הבא לשנות את הנוהל ולהפוך את המצלמות לאחד מהכלים שעומדים, לא מתכוונים, אנחנו הולכים לעשות את זה, זה לא ברמה של הצהרת כוונות.

סיגל מורן: בשבוע הבא כבר.

אפרת רייטן: זה מופיע בתקנות של הפיקוח?

סיגל מורן: זה ייצא כנוהל שלי, כנוהל מנכ"ל.

סיגל מורן: כבר משבוע הבא המצלמות יהפכו לאחד מהכלים שיעמדו בפני המפקחים בשגרה.

סיגל מורן: אנחנו גם משנים בצורה דרסטית את נוהל ועדות הבדיקה.

סיגל מורן: אני הולכת למנות בתוך המשרד פונקציה, שזה יהיה התפקיד שלה, שהיא לא באה לא מתוך המנהל ולא מתוך המחוז.

סיגל מורן: לא מתוך האנשים שעוסקים ביום יום בדברים.

סיגל מורן: שתעקוב אחרי כל האירועים החריגים שמגיעים.

סיגל מורן: והיא זו שתחליט על מה פותחים ועדת בדיקה.

סיגל מורן: היא זו שתמנה את ועדת הבדיקה, היא זו שתנהל אותה והיא זו שתעקוב אחר כך אחרי יישום החוק.

סיגל מורן: אני לא רוצה להרחיב, יש עוד סדרה של פעולות.

סיגל מורן: אני אומר רק בהקשר של החוק, כי אני חושבת שזה הדבר המשמעותי.

סיגל מורן: זה בעצם השינוי ממעלה שנייה.

סיגל מורן: החוק בעצם יש בו מספר עקרונות מאוד משמעותיים וכאמור רוב המכתבים מתייחסים לזה.

סיגל מורן: לי אין ספק שהעולם של אנשים עם מוגבלויות במדינת ישראל נמצא בפיגור מאוד מאוד משמעותי.

סיגל מורן: מדינת ישראל חתמה על אמנת האו"ם ולצערי מאז התקדמה מעט מאוד ביישום האמנה.

סיגל מורן: החוק בעצם עושה, אני אומרת שלושה עקרונות מרכזיים?

סיגל מורן: על פי אמנת האו"ם, בעצם מגדיר את זה שבעצם אנשים עם מוגבלויות צריכים לחיות בקהילה, בכל מיני דרכים, במגוון של אפשרויות ובעצם מגדיר את הדרך.

סיגל מורן: אלה בעצם שלושת העקרונות המרכזיים שהחוק מכוון אליהם.

סיגל מורן: אני אומר שבמסגרת התקציב הנוכחי נשמר תקציב של 250 מיליון שקלים לשנה הנוכחית, מהרגע שבו מאושר החוק.

סיגל מורן: והדברים הראשונים שהתקציב הזה יהיה מיועד זה לשני הדברים שאמרתי: לצמצום המעונות ולהפניית אנשים לקהילה.

אפרת רייטן: אוקיי.

אפרת רייטן: אני רק רוצה באמת להדגיש, ואני עוברת עכשיו לשמוע באמת את הנציגים של המשפחות שהגיעו.

אפרת רייטן: אחד, התחושה היא שזה אנשים שהמדינה לא אכפת לה.

אפרת רייטן: התחושה היא שגם העדר הפיקוח, גם ההתקשרויות עם המעונות הספציפיים ואולי חוסר קריטריונים ראויים.

אפרת רייטן: כוח האדם שעובד שם ותנאי העסקתם ועוד כהנה וכהנה דברים.

אפרת רייטן: הם פשוט בחוסר הלימה למה שמדינת ישראל, שהייתה שנים מדינת רווחה וכן התגאתה בזה שהיא שומרת ודואגת לחוליות הפחות חזקות שלה בחברה, עשתה כאן מעשים שאם זה עצימת עיניים ברשלנות או מכוונת - אני לא יודעת.

אפרת רייטן: אבל שנים על גבי שנים של הפקרה של אוכלוסיות שלמות.

אפרת רייטן: גם אני חדשה בתפקיד הזה, כמוך.

אפרת רייטן: ומהיום שנכנסתי לתפקיד לא הפסקתי לקבל מכתבים ופניות שלא ידעתי מה לעשות איתם.

אפרת רייטן: משום שאני לא המשטרה מצד אחד.

אפרת רייטן: מצד שני, יש פה תופעה.

אפרת רייטן: תופעה שאי אפשר בכלל להתעלם ממנה.

אפרת רייטן: ורק מהניירות שאנחנו מקבלים כאן, מהשנים האחרונות, של גרימת מוות ברשלנות במוסד אחד, בהריגה במקום אחר.

אפרת רייטן: בפגיעות מיניות, בקשירות, בהזנחות רפואיות, בהזנחות נוספות, בכליאת שווא וגרימת חבלה חמורה, בכליאה, תקיפות פיזיות, התעללות פיזית ונפשית - רק מהשנים האחרונות.

אפרת רייטן: וזה בשניים שלושה ניירות שאנחנו קיבלנו כאן.

אפרת רייטן: מה קרה?

אפרת רייטן: מה קרה במדינה?

אפרת רייטן: איפה הסרנו אחריות?

סיגל מורן: אני, ברשותך, רק משפט אחד רוצה לומר אפרת.

סיגל מורן: השר הנוכחי בחר במשרד הרווחה מכיוון שזאת משימת חייו.

סיגל מורן: אני בחרתי להגיע למשרד הרווחה מכיוון שזאת משימת חיי, האוכלוסיות החלשות במדינה הזאת.

סיגל מורן: אני, כמי שעומדת היום בראש המשרד הזה לא יכולה לומר, או לא רוצה לומר שמה שאת אומרת לא נכון.

סיגל מורן: אני חושבת שהתחום הזה נדחק לחצר האחורית של המדינה.

סיגל מורן: ואם אני יכולה רק במשהו לומר לאנשים שנמצאים כאן ולאלה אחרים שצופים, שאולי ירגיע, שנמצאים היום במשרד הזה אנשים שזה בראש סדר העדיפויות שלהם וחשוב לי לומר לא רק בראש, אלא גם בלב.

סיגל מורן: צריך רק לקחת בחשבון שאי אפשר לעשות את כל הדברים בבת אחת, אבל אנחנו בתוך התהליך.

אפרת רייטן: תודה סיגל.

אפרת רייטן: אני רוצה לעבור לנציגי המשפחות, איפה אתם יושבים?

אפרת רייטן: תודה רבה שהגעתם, קודם כל.

אפרת רייטן: אני מודה לכם מקרב לב.

אפרת רייטן: נרשמה נועה פוגל.

אפרת רייטן: שלום נועה.

אפרת רייטן: את רוצה לדבר, להיות נציגה?

אפרת רייטן: אם יהיה לי זמן לעוד נציגים, אני אשמח.

נעה פוגל: כן, אני מאוד אשמח גם שחבריי האחרים פה ישתתפו.

נעה פוגל: אני אחות של צבי, בן 29.

נעה פוגל: הוא גר בכפר "בני ציון" כבר 9 שנים.

נעה פוגל: אחי מוגדר כמוגבל שכלית ברמה התפתחותית, היום לא אומרים "מפגר", נדייק, כך החוק מדגיש.

נעה פוגל: אני באתי לפה כדי לזעוק את כאבם של הוריי והכאב שלי, גם כאחות, שאנחנו חווים יום יום כבר 29 שנה, את הכאב בלגדל ילד.

נעה פוגל: יושבת ראש הוועדה, את הדגשת את הנושא של אנחנו פה כדי לדבר על מוסדות חוץ ביתיים.

נעה פוגל: אני רוצה לדבר בכלל בבסיס, על גידול ילד עם צרכים מיוחדים.

נעה פוגל: אני רוצה לשאול את מנכ"לית משרד הרווחה אם את פגשת וראית במו עינייך מה זה ילד עם צרכים מיוחדים.

נעה פוגל: אני ביקשתי אתמול ממנהלת הוועדה להראות פה תמונות, להראות מי הם.

נעה פוגל: אני לא רוצה שכשישחררו את הסרטונים של האלימות המזעזעת שתשאלו אותנו אם אח שלי נפגע אני אגיד אני לא יודעת.

נעה פוגל: וכנראה שכן, כי הוא היה חוזר עם סימנים כחולים, כשהוא היה גר באחת הדירות במעון.

נעה פוגל: לגדל ילד עם צרכים מיוחדים, בדיוק דיברתי עם חברתי לילך פה בדרך, שהיא אמא של שחר מדירה 15 שהוא חווה אלימות.

נעה פוגל: לגדל ילד עם צרכים מיוחדים, זר לא יבין זאת.

נעה פוגל: אתם לעולם לא תבינו.

נעה פוגל: וזאת נקודה שחשוב מאוד להגיד אותה.

נעה פוגל: וכולנו פה רועדים, גם שמוליק ועורכת הדין שמלווה אותנו.

נעה פוגל: אף אחד לא יבין.

נעה פוגל: ולהגיד שהם בראש סדר העדיפויות או בתחתית הסדר החברתי, הם בראש הסדר החברתי.

נעה פוגל: הם הופכים אותנו לאנשים טובים יותר.

נעה פוגל: ואני לא רוצה שאח שלי יהיה עציץ.

נעה פוגל: חסרי ישע זה תינוקות, זה אנשים עד גיל 18, קשישים.

נעה פוגל: כמה שנים הם נמצאים במסגרות?

נעה פוגל: עד גיל 18 חוק חינוך חובה?

נעה פוגל: קשישים זוכים ל-10 שנים טובות, 15 שנה טובות במוסדות.

נעה פוגל: אח שלי הוא 9 שנים.

נעה פוגל: הוא יכול להיות 10, 30, 40, 50 שנה.

נעה פוגל: המקום הזה צריך להיות בית, לא מקום שהוא יהיה עציץ בשבילם.

נעה פוגל: כשאמא שלי מתקשרת בבוקר לשאול איך היה, איך עבר עליו הלילה היא לא מקבלת תשובה.

אפרת רייטן: מה זה עציץ?

נעה פוגל: הוא מגיע יפה מאוד לבוש לשבת.

נעה פוגל: הוא מסופר, הוא מסורק.

נעה פוגל: הוא מגיע עם בושם, עם בגדים יפים שקנו לו.

נעה פוגל: אבל אנחנו לא יודעים מה הוא עושה ביום יום.

נעה פוגל: אנחנו לא יודעים מה קורה איתו, איך מפתחים איתו.

אפרת רייטן: אני פתחתי את האתר וכתוב שזו עמותה שתומכת, מכוונת, מקדמת את הדיירים, תלמידים ומשתתפים, שקיפות, שותפות ודיאלוג פתוח עם בני המשפחה, הקהילה והפיקוח הם הסוד להצלחה.

נעה פוגל: אין, אין.

נעה פוגל: נכון, אמנם אני אחות, אבל אין.

נעה פוגל: אמא שלי לא יודעת איך עבר עליו הלילה.

נעה פוגל: במוצ"ש אני אספר לך יושבת ראש הוועדה, היה לו פצע ברגל.

נעה פוגל: אמא שלי החזירה אותו לכפר, דרך המרפאה.

נעה פוגל: עד עכשיו לא ראה אותו רופא.

נעה פוגל: אנחנו לא יודעים אם יש לו זיהום ברגל.

נעה פוגל: אני אתן לך עוד סיפור: לפני חודשיים באתי לקחת אותו לשבת.

נעה פוגל: נכון החוק אומר יש חובת דיווח להורים?

נעה פוגל: זה כתוב בחוק מ-65.

נעה פוגל: צריך לשתף, לשתף על כל אירוע שקורה.

נעה פוגל: בתקנות לפיקוח על מעונות.

נעה פוגל: הוא נפל, הייתה לו מכה בגב.

נעה פוגל: שאלנו מה קרה?

נעה פוגל: נפל.

נעה פוגל: אמא שלי ביקשה לראות מצלמה.

נעה פוגל: מה העו"סית ענתה לה?

נעה פוגל: 'נראה לך שעכשיו אנחנו נשב על המצלמות שעות כדי לראות מה קרה?

נעה פוגל: ' ומי יודע מי היה איתו.

אפרת רייטן: כן, התשובה היא כן, אגב.

נעה פוגל: נכון.

אפרת רייטן: אני מקווה שאמא שלך אמרה כן.

נעה פוגל: נכון.

נעה פוגל: העברת דיווח, נוהל אירוע חריג.

נעה פוגל: אני גם, אני עובדת סוציאלית, עבדתי במוסדות, אני יודעת איך זה עובד.

נעה פוגל: יש לו עובד ממוצא מסוים, לא משנה, הוא לא יודע מילה בעברית.

נעה פוגל: אח שלי יודע לדבר יותר טוב ממנו.

נעה פוגל: אני ביקשתי אתמול אגב, שיראו תמונה שלו.

נעה פוגל: כי אני רוצה שיראו שהוא לא רק מישהו שצריך להחליף לו.

אפרת רייטן: אני לא יודעת ממי ביקשת.

נעה פוגל: אני ביקשתי מהודיה.

נעה פוגל: אני אשמח, אני אשלח ותראו בהמשך ותסתכלו על אח שלי בשמחה.

נעה פוגל: על שמחת החיים שלו ומה שהוא יכול לתת.

נעה פוגל: הוא הפך אותי להיות בן אדם יותר טוב.

נעה פוגל: אנחנו רוצים שידעו.

נעה פוגל: אנחנו לא רוצים שיגידו, למשל כשסיפרו אותו בצורה מכוערת וזכותה המלאה של אמא שלי לבוא ולהתלונן שיגידו לה, שהעו"סית תגיד לה 'מה, את רוצה גם שהוא ילך למעצב שיער?' כן! הם שווים בדיוק כמונו.

נעה פוגל: וזה מה שאנחנו רוצים.

נעה פוגל: אני רוצה שאחרי 120 של ההורים שלי, שאני אדאג לו, שאני אדע שהוא נמצא במקום טוב.

נעה פוגל: ולא שאנחנו נתפשר על איפה מוצאים מקום.

אפרת רייטן: לפני שהפרשה זאת התפוצצה, את ישנת טוב בלילה?

נעה פוגל: לא.

אפרת רייטן: למה?

נעה פוגל: אני אשמח גם שלילך תדבר.

נעה פוגל: אנחנו לא ישנים טוב בלילה כי אנחנו לא יודעים באמת מה הולך שם.

נעה פוגל: ולהגיע למוסד שבזכות גדולה מקבל את קרוב המשפחה שלנו, אנחנו רק אומרים תודה.

נעה פוגל: וזו בעיית אמון בסיסי.

נעה פוגל: לחפש מקום, אף אחד, שום עובדת סוציאלית, שום מנהל מוגבלות, חיפש לנו את המקום זה.

נעה פוגל: אני מצאתי אותו לבד.

גלית קרנר: בני המשפחה שבויים, אפרת.

גלית קרנר: הם לא יכולים להגיד כלום.

אפרת רייטן: לילך רון לוי, בואי תציגי את עצמך בבקשה.

לילך רון לוי: שלום.

לילך רון לוי: אני לילך, אמא של שחר.

לילך רון לוי: הוא נמצא שנתיים, מתחילת הקורונה, ב- "בני ציון".

לילך רון לוי: מזה שנתיים שחר דיווח לנו על מספר מקרי אלימות שונים ובהזדמנויות שונות ובכל פעם על ידי אותו מטפל.

לילך רון לוי: שחר הוא אוטיסט, הוא לא יודע לשקר.

לילך רון לוי: וכל פעם דיווחנו להנהלת הכפר שיפתחו, לבדוק במצלמות ולפתוח תלונה לפיקוח כמתבקש לפי הנהלים.

לילך רון לוי: אך בכל פעם נאמר לנו שלא יודעים כלום ואין הרבה אלטרנטיבות סבירות, אז לא עשינו בלגן.

לילך רון לוי: זה בדיוק מה שאמרו.

לילך רון לוי: שתדעו שזו החלטה לא פשוטה להוציא בן משפחה לדיור חוץ ביתי.

לילך רון לוי: ולכן עם גילוי המקרים המזעזעים נפער בנו משבר אמון עמוק.

לילך רון לוי: והסיוט הכי גדול שלנו, כבני משפחה, קרה.

לילך רון לוי: אלה שמדברים ובעיקר אלה שלא מדברים.

לילך רון לוי: אבל עם זאת, אני חייבת להגיד שהנושא כאן הוא הרבה יותר גדול ואי אפשר להתעלם ממנו.

לילך רון לוי: יש עומס עצום על עובדים סוציאליים, חוסר במטפלים שמקבלים שכר מינימום מביש לעבודה פיזית קשה נפשית ופיזית.

לילך רון לוי: ולצערי, גם הפיקוח של משרד הרווחה על המסגרות החוץ ביתיות האלה כשל בתפקידו.

לילך רון לוי: על פיקוח למעון במשך שנים.

גלית קרנר: תדברי על כמה פעמים פנית למנהל ומה אמרו לך.

גלית קרנר: זה יותר חשוב.

גלית קרנר: על הדברים שמה שצריך לעשות אנחנו נדבר.

גלית קרנר: מה אמרו לך?

גלית קרנר: שנתיים שפנית ומה אמרו לך?

לילך רון לוי: שנתיים פנינו ופעם אחת אפילו אמרו לנו שהבן שלנו משקר.

לילך רון לוי: ולא ערכו בירור ולא נראה לי שהסתכלו במצלמות.

לילך רון לוי: כי אם במקרה הזה, בחודשיים, ראו 600 מקרים, אני בטוחה שאם היו מסתכלים מהיום הראשון שהתלוננו, לפני שנתיים, היו יכולים לראות אפילו מקרה אחד.

לילך רון לוי: היו מסתכלים שעה.

לילך רון לוי: אבל חובה לעשות שינוי רוחבי בהרבה נושאים.

לילך רון לוי: בטיפולי שיניים, פיזיותרפיה, במצלמות.

לילך רון לוי: הבן שלי שנתיים במוסד, יש לו נסיגת חניכיים.

לילך רון לוי: איפה זה?

לילך רון לוי: איפה?

לילך רון לוי: זה הזנחה.

לילך רון לוי: לא פחות חמורה מהתעללות.

אפרת רייטן: וכשאת מגיעה, כמו שאומרת, אני מניחה שזו עורכת דינך, כן?

גלית קרנר: כן, עו"ד קרנר.

לילך רון לוי: שמייצגת את כל המשפחות.

אפרת רייטן: אני רוצה להבין, כשאת באה עם הטענות והבקשות המוצדקות האלה, טפלו בבן שלי.

אפרת רייטן: איזה ברירה?

אפרת רייטן: מה?

אפרת רייטן: הם הודפים את הטענות שלך?

אפרת רייטן: את אומרת שהם אומרים שהוא משקר.

לילך רון לוי: אומרים שהוא משקר.

לילך רון לוי: אומרים בדקנו במצלמות ולא ראינו.

אפרת רייטן: ואת בעצם מגיעה לבקר את הבן שלך, רואה את כל המראות האלה או שהוא מגיע אלייך.

לילך רון לוי: הוא מספר.

אפרת רייטן: ומה את עושה?

אפרת רייטן: ואיך את מרגישה כשאת יודעת שאולי הילד שלך שם מוזנח, מופקר ואולי עובר התעללות.

לילך רון לוי: אני לא חושבת שחשבתי בדימיונות הכי פרועים שלי לא חשבתי שהמקרים שהוא מספר הם עד כדי כך חמורים.

לילך רון לוי: אבל בפירוש הוא אמר דברים ספציפיים על דברים ספציפיים שהמטפל אמר.

לילך רון לוי: אני לא רוצה לחזור על זה, זה באמת מזעזע.

לילך רון לוי: אבל הוא סיפר דברים ספציפיים על איך תקפו אותו, אותו מטפל.

לילך רון לוי: זה, כן, הם אומרים 'כן, לא, נבדוק, הסתכלנו, לא ראינו כלום.

לילך רון לוי: אולי זה היה באמבטיה, שם אין מצלמות'.

אפרת רייטן: ואת לא רוצה להוציא אותו מהמעון?

לילך רון לוי: לאן אני אוציא אותו?

לילך רון לוי: עד שהגעתי למקום שחשבתי שהוא מכיל אותו ומקבל אותו.

לילך רון לוי: הסתובבנו בכמה מסגרות, חלקן כלבים לא הייתי, סליחה שאני אומרת, אבל כלבים לא הייתי מחזיקה ככה.

לילך רון לוי: לקח לנו זמן עד שהגענו למקום הזה.

לילך רון לוי: וההורים מפחדים לדבר.

לילך רון לוי: גם אנחנו.

אפרת רייטן: מה זאת אומרת מפחדים לדבר?

שמואל מירון: מפחדים, פחד.

גלית קרנר: שלום יו"ר הוועדה, עו"ד גלית קרנר, אני מדברת בשם באמת אלפי פניות, מאות משפחות שפונים אליי.

גלית קרנר: אני מלווה את התחום הזה בעצם מהסגר הראשון, שאז הגשנו את הבג"צ בשם אותם הורים שמשרד הרווחה בגלגול הקודם שלו, אני חייבת להגיד, שהגב' סיגל מורן באמת מרגע שהיא נכנסה לתפקיד הייתה נכונה להקשיב לנו.

גלית קרנר: ועוד לפני התפוצצות הפרשה הזאת הייתה קבועה לנו פגישה ביומן לגבי הפניות של משרדי.

גלית קרנר: אומרים אורח לרגע רואה כל פגע.

גלית קרנר: נתקלתי בפחד אימה של ההורים.

אפרת רייטן: למה?

גלית קרנר: יש כאן נוהל לא הגיוני, שההורים מפחדים ממנהלי ההוסטלים והמעונות.

גלית קרנר: הם צריכים אותם, כדי שיטפלו בילדים שלהם.

גלית קרנר: לבוא ולמנהל ולדרוש תשובות ולקבל כל פעם, פעם אחר פעם תשובה לא מכבדת.

גלית קרנר: אני נתקלתי וכולל זומנתי יחד עם עוד לקוחה של המשרד שלי אל ישיבת זום עם חלק מנציגי הרווחה וגם מינהל מוגבלויות שדרשתי פגישה איתם.

גלית קרנר: הייתה פגישה מבישה ולא מכבדת.

גלית קרנר: ומה שהם אומרים להורים האלה 'לא טוב לך, את לא יודעת?

גלית קרנר: את דורשת תשובות?

גלית קרנר: הוא נפל כי הוא נפל.

גלית קרנר: אז קחי אותו.

גלית קרנר: אנחנו לא רוצים אותו פה'.

גלית קרנר: ההורים האלה, אנשים באמת - - -

אפרת רייטן: אז איזה אפשרות יש להם?

גלית קרנר: אני רוצה רק שנייה לומר משהו.

גלית קרנר: ישנה כאן התנהלות רקובה של שנים.

גלית קרנר: זה לא החצר האחורית וכולנו צריכים כאנשים ערכיים, אני עושה את מה שאני עושה כאן בהתנדבות.

גלית קרנר: באמת, התמזל מזלי ובורכתי שפנו אליי אותו צוות עבודה שגייסנו על מנת להקים את ארגון הורים ארצי.

גלית קרנר: ארגון הורים ארצי זאת אומרת זאת הדרך הראשונה שלנו, כמי שמבינה קצת בפסיכולוגיה, לפרק את הכוח של הרווחה ואת הכוח של מנהלי ההוסטלים.

אפרת רייטן: הבנתי.

אפרת רייטן: זאת אומרת, ההתארגנות שלכם נתנה לכם את הכוח.

גלית קרנר: ההתארגנות.

גלית קרנר: עכשיו, מעבר לזה, כמה פעמים ביקשנו מצלמות עם שמע.

גלית קרנר: לא יכול להיות מצב שאין פיקוח, פיקוח נשכני.

גלית קרנר: הדברים הם פשוטים חברים, גב' סיגל מורן, כתבתי את זה.

גלית קרנר: שוחחתי אתמול עם יו"ר הקואליציה, גב' עידית סילמן.

גלית קרנר: דיברנו על הפעולות הפשוטות שאפשר לעשות וצריך לעשות אותן.

גלית קרנר: לא יכול להיות מצב שבו ישנו מנהל הוסטל שהוא ללא הכשרה.

גלית קרנר: לא יכול להיות ששמים שם אנשים רק עם דופק.

גלית קרנר: חלק גדול מהם אין להם את היכולות.

גלית קרנר: וכשאנחנו פונים לרווחה, וכשאני ביקשתי פעם אחר פעם שימו, אחרי הסגר הראשון, כשפרופ' נדב דווידוביץ', יש לנו כאן חברים, אנשים טובים מאוד.

אפרת רייטן: כן, בואי תקצרי בבקשה גברתי.

גלית קרנר: שהתגייס.

גלית קרנר: ביקשנו שישימו רופא שהוא מומחה בבריאות הציבור, כיועץ.

גלית קרנר: יועצים.

גלית קרנר: ישנם אנשים טובים שרוצים לבוא ולתת יעוץ.

גלית קרנר: צחקו לנו בפנים.

אפרת רייטן: טוב.

גלית קרנר: רק שנייה, בבקשה אני אסיים.

אפרת רייטן: לא, לא, אני רוצה שתסיימי.

אפרת רייטן: כי אני רוצה לשמוע עוד את המשפחות ואני מבינה שיש פה עוד כמה נציגים.

אפרת רייטן: אני אחזור אלייך ככל שאני אוכל, בבקשה.

נעמה לרנר: יש כאן אדם עם מוגבלות שיכול היה להיות באחד מהמוסדות האלה.

אפרת רייטן: מי את גברתי?

נעמה לרנר: קוראים לי נעמה לרנר, אני מהתנועה לעצמאות.

נעמה לרנר: עבדתי בארגון "בזכות" עד לפני שנה וחצי.

נעמה לרנר: 30 שנה אני מסתובבת במוסדות האלה וזועקת וצועקת את הדברים האלה שנאמרים כאן היום.

נעמה לרנר: מדובר לא במוסד "בני ציון", מדובר ב- "נווה האירוס" ומדובר ב- "רוגלית" ומדובר ב- "רמת חיפה" ומדובר ב- "רמת טבריה".

נעמה לרנר: הנה, אני אומרת את השמות.

נעמה לרנר: מסתכנת בתביעת דיבה, אתם יודעים מה?

נעמה לרנר: כל המקומות האלה רקובים.

נעמה לרנר: ואם אנחנו חושבים לרגע אחד שאנחנו פשוט נשים שם מצלמות וניתן לאנשים עם קצת יותר רמה לעבוד שם - אנחנו טועים.

נעמה לרנר: מקום סגור שאור השמש לא שוזף אותו, אין לו סיכוי.

נעמה לרנר: רק חיים בקהילה, בסיוע אישי, שנותנים לאנשים את הכוח לבחור את מה שהם רוצים.

נעמה לרנר: לבנות את התכנית שלהם.

נעמה לרנר: זה מה שיעזור.

נעמה לרנר: והגב' מורן, שאני כל כך מעריכה, ישבנו אצלה בשבוע שעבר ובאמת הרגשתי את הרצון האמיתי.

נעמה לרנר: אני רוצה להגיד לך מילה אחת לגבי הנושא של חקירה.

נעמה לרנר: להקים ועדות בדיקה פנימיות וחקירות פנימיות של המשרד זה לכבס את זה עוד פעם באותה מכונת כביסה שלא עובדת.

נעמה לרנר: צריך כאן ועדת חקירה חיצונית לגמרי.

נעמה לרנר: שתשמע את הציבור הזה של ההורים מכל המוסדות.

נעמה לרנר: שתשמע את האנשים עם המוגבלות עצמם, עם כל ההתאמות וההנגשות, כדי שהם יוכלו לדבר אחת ולתמיד על מה שקורה להם.

סיגל מורן: נעמה, השר הודיע אתמול על ועדת בדיקה בראשות של שופט, שהולכת להיכנס לכל העניין הזה.

נעמה לרנר: אני אשמח מאוד להבין שמדובר בוועדה שתוכל אחר כך לתת מסקנות לציבור, חיצוניות.

נעמה לרנר: כל הוועדות האלה שנעשו עד היום, אני מנסה שנים לקבל משפט מתוך מה הייתה המסקנה לגבי מעון "רמת חיפה".

נעמה לרנר: מת שם אפי בן ברוך ז"ל.

נעמה לרנר: איפה התוצאות של ועדת הבדיקה?

נעמה לרנר: למה המשפחה לא קיבלה את התוצאות של ועדת הבדיקה?

מיכל מרים וולדיגר: אפרת, אני חייבת רגע שנייה להתפרץ.

אפרת רייטן: תודה רבה.

אפרת רייטן: אני כבר עוברת לח"כים.

אפרת רייטן: עוד רגע.

נעמה לרנר: נמצא כאן טומי ברצ'נקו, שהוא פשוט בן אדם עם מוגבלות שיכול היה להיות במוסד.

אפרת רייטן: תודה רבה גברתי.

אפרת רייטן: יש עוד נציגים של המשפחות?

אפרת רייטן: בבקשה, תתקרבו לשולחן.

אפרת רייטן: תנו להם רגע בבקשה מיקרופון.

רננה ישראל: ברשותכם, אני חששתי שאני אתרגש, אז כתבתי את הדברים.

אפרת רייטן: תודה לך.

אפרת רייטן: רק תציגי את עצמך.

רננה ישראל: קוראים לי רננה ישראל, אני אמא של נעמה.

רננה ישראל: היא לא נמצאת בהוסטל, היא נמצאת במרכז תעסוקה.

רננה ישראל: וחייבים, נזכיר במילה אחת את מרכזי התעסוקה, שגם שם שעות של בהייה באוויר.

רננה ישראל: שום דבר, שום פעילות.

רננה ישראל: אני שולחת, הבת שלי הגיעה להדרדרות כל כך חמורה.

אפרת רייטן: בת כמה היא?

רננה ישראל: היא כבר בת 26.

רננה ישראל: שלחנו אותה, היא הגיעה להדרדרות חמורה, כי פשוט מרוב שעות שלא עושים שם כלום, בהייה באוויר שעות שלמות.

רננה ישראל: אני עכשיו במשא ומתן, דיברתי עם גל, העוזרת של מורן.

רננה ישראל: גל יודעת את זה.

רננה ישראל: אני במשא ומתן שישימו שם מצלמות, כי יש שם אולם גדול ואני מבקשת שישימו מצלמה, שיראו שהם שעות לא עושים שום דבר.

רננה ישראל: ולא מוכנים לשים מצלמה, המפעיל.

רננה ישראל: וכרגע משרד הרווחה תומך בהם.

רננה ישראל: לא מכריח אותם לשים מצלמות.

רננה ישראל: אני רוצה רק להגיד, אני כתבתי את מה שאני מבקשת להקריא.

רננה ישראל: אני רק רוצה להגיד, שאני כתבתי את זה לזכרו של אלי אורן.

רננה ישראל: אני רוצה שתדעו מי זה אלי אורן.

רננה ישראל: אלי אורן הוא בחור, סליחה, אלי אורן הוא בחור בן 32 שהיה הרבה מאוד שנים בהוסטל שנקרא "ההוסטל בהר הכרמל" שמנוהל על ידי אלו"ט.

רננה ישראל: אלי אורן בחור שלא מדבר, בתפקוד מאוד נמוך.

רננה ישראל: בשלב מסוים בהוסטל הוא התחיל להקיא ולהתלונן על כאב בטן.

רננה ישראל: הוא לא יכול היה אפילו להתלונן, כי הוא לא מדבר, הוא רק החזיק את הבטן.

רננה ישראל: והם אמרו שזה התנהגותי, שזה בגלל שהוא אוטיסט, לא קרה לו שום דבר.

רננה ישראל: יש לו בעיות סנסוריות, בגלל זה הוא מקיא.

רננה ישראל: וכשהוא היה מקיא הם היו מקבלים צהריים, אז הייתה עומדת לידו מדריכה שקיבלה הוראה שהיא תשים לב שהוא בולע בכל זאת ולא לתת לו להקיא.

רננה ישראל: ואז כשהוא היה גומר לבלוע בכוח הוא היה הולך להקיא.

רננה ישראל: אחרי שנה בסוף הביאו אותו לבית חולים רמב"ם ובבית חולים רמב"ם זיהו סרטן ברמה מאוד מאוד גבוהה.

רננה ישראל: כבר אי אפשר היה להציל אותו.

רננה ישראל: חודש אחרי זה הוא נפטר.

רננה ישראל: אז את הדברים האלה, לזכר אלי, שאני אישית מכירה אותו ואת אמא שלו.

אפרת רייטן: בבקשה.

רננה ישראל: ותרשו לי להקריא לכם.

רננה ישראל: אני רוצה להגיד עוד דבר.

רננה ישראל: אנחנו התכנסנו כאן בגלל מעשי התעללות.

אפרת רייטן: אנחנו רק צריכים להצטמצם, כי יש הרבה אנשים שרוצים לדבר.

רננה ישראל: צריך להבין שמעבר למעשי ההתעללות, החיים שם בתוך ההוסטל זה חיים של סבל גדול, גם אם לא מרביצים לך.

אפרת רייטן: ברור.

רננה ישראל: ואני רוצה שתבינו מהקטע הזה מה זה לחיות בהוסטל.

אפרת רייטן: בבקשה.

רננה ישראל: לא עוד חיים של הזנחה והרעבה לילדינו במוסדות.

רננה ישראל: לא עוד אימה והפחדה להורים, שבכל פעם שמעזים להתלונן על ההוסטל, מיד באים העובדים הסוציאליים ומאיימים שייקחו מהם את האפוטרופסות שלהם.

רננה ישראל: את מבינה למה הורים לא מעזים להתלונן?

רננה ישראל: לא עוד חיי שעמום חסרי מעש, שעות של בהייה במסכים או סתם אפילו בהייה באוויר.

רננה ישראל: הם יושבים ככה בסלון בוהים.

רננה ישראל: כאשר המדריכים שלהם נמצאים בטלפון.

רננה ישראל: מדריכים, שכמו שהבחורה כאן אמרה, עורכת הדין המכובדת, יש להם דופק.

רננה ישראל: אף אחד לא לימד אותם איך להיות מדריכים.

רננה ישראל: לא עוד מטבח ומקרר הנעולים בפניהם והם תלויים בחסדה של מדריכה שתשים להם עוד טיפה אוכל בצלחת או תבריח להם פרוסה עם שוקולד, כשהאוכל שהוגש בארוחה אינו אכיל.

רננה ישראל: הייתה לי אתמול שיחה עם בחור מקסים, נתנאל נורי.

רננה ישראל: בחור מאוד מאוד אינטליגנט, שלא מדבר.

רננה ישראל: אוטיסט.

רננה ישראל: הוא אמר לי רננה, אני לא מסוגל לאכול.

רננה ישראל: אז יש כאן איזה מדריכה שעושה לי טובה ומידי פעם היא מביאה לי פרוסה עם שוקולד, שאני לא אהיה כל כך רעב.

רננה ישראל: לא עוד הדרה מהמרחב הציבורי.

רננה ישראל: מודרים מבתי הקפה, מהקניון, מהבריכה הציבורית.

רננה ישראל: כי מספרים להם שאין להם צורך לצאת מההוסטל.

רננה ישראל: הרי יש להם את הכל בהוסטל.

רננה ישראל: לא עוד חיי הזנחה, בגדים מרופטים וגניבת הציוד.

רננה ישראל: הביגוד החם והיפה שההורים קונים ומביאים להם.

רננה ישראל: רק לפני שבוע אמא הביאה בגדים יפים, חנה קים כתבה את זה בפייסבוק.

רננה ישראל: איפה הבגדים היפים שקניתי לבן שלי בחורף?

רננה ישראל: פתאום הכל נעלם ואיננו.

רננה ישראל: לא עוד חוסים הסובלים במשך חודשים מכאבים ואינם מובאים בפני רופא מומחה בטענה שהם פשוט עושים הצגות.

רננה ישראל: לא עוד קשירת חוסים למיטות ונעילתם בחדר חושך סגור.

רננה ישראל: כן, אותו חושך שאנשי הצוות והעובדים הסוציאליים, אתם יודעים איך קוראים לחדר החשוך?

רננה ישראל: שמכניסים לשם אנשים לשעות?

רננה ישראל: הם קוראים לו "חדר הרוגע", כך הם קוראים לחדר הזה.

רננה ישראל: אתה תירגע, מכניסים אותו ונועלים את הדלת.

רננה ישראל: לא עוד פיטום דיירים במנות עצומות של כדורים פסיכיאטריים, כדי שילכו לישון מוקדם ויתנו כבר שקט.

רננה ישראל: כמה נוח לתת להם כמויות, כמויות של כדורים פסיכיאטריים.

רננה ישראל: לא עוד עובדים סוציאליים הצועקים על ההורים וטורקים להם את הטלפון בפרצוף, כמו שכולנו ראינו השבוע את גדעון שלום.

רננה ישראל: אני בכוונה אומרת את השם, תסלחו לי ברשותכם.

רננה ישראל: מנכ"ל מנהל מוגבלויות, בכבודו ובעצמו, בשיא תפארת אטימותו.

רננה ישראל: הילדים שלנו, אנחנו לא מוכנים שייקרו להם חוסים.

רננה ישראל: הם חוסים בצל ההוסטל, בצל המפעילים, המקבלים בזכותם מיליוני שקלים.

רננה ישראל: לכו תראו את הבתים של המפעילים האלה.

רננה ישראל: איפה הם גרים ובאיזה רמת חיים.

רננה ישראל: וגוזרים עליהם קופון שמן ושבע.

רננה ישראל: ועשרות בעלי תפקידים מתפרנסים על חשבונם, כשהם עצמם זרוקים בצד.

רננה ישראל: הילדים שלנו, אנחנו מבקשים מכם לא לקרוא להם חוסים שגרים במוסדות.

רננה ישראל: הם יהיו אנשים שחיים בבית משלהם ויקבלו את העזרה שמגיעה להם, לא בחסד, רק בזכות.

רננה ישראל: מהיום אנחנו מבקשים מכם, אני פונה לכל אנשים המקצוע.

רננה ישראל: אני מבקשת ממך סיגל מורן, אל תרשי לאף אחד לקרוא להם חוסים.

רננה ישראל: תורידו את זה מהלקסיקון.

רננה ישראל: וגם לא דיירים.

רננה ישראל: מהיום אנחנו רוצים שהם יהיו בעלי הדירה.

רננה ישראל: שהם יתגוררו בבתים משלהם, בדיוק כמונו.

רננה ישראל: כמו כל אחד שיושב כאן בשולחן.

רננה ישראל: לא עוד.

רננה ישראל: הילדים שלנו הם בני אדם עם לב ושכל ונשמה.

רננה ישראל: גם אם הם נולדו פגועים ושונים.

רננה ישראל: הם קודם כל יצורים חיים, הם בני אנוש.

אפרת רייטן: טוב, אנחנו צריכים להתקדם.

רננה ישראל: רגע, אני רק מבקשת משפט אחרון.

רננה ישראל: אנחנו ההורים החלטנו להתעורר.

רננה ישראל: ואני מבקשת מכם פקידי הרווחה, המנכ"לים, הח"כים המכובדים, אנחנו צריכים לעשות כולנו חשבון נפש נוקב ואנחנו צריכים לבקש מהם סליחה.

אפרת רייטן: תודה רבה לך.

אפרת רייטן: אני רוצה לעבור לפני שאנחנו עוברים - - -

רוני נבון: אני מבקשת רגע את זכות הדיבור, סליחה.

אפרת רייטן: עוד רגע.

רוני נבון: אנחנו משפחה חלוצה ואני חושבת שמגיע לנו לדבר.

אפרת רייטן: רק שנייה, את לא צריכה להתפרץ.

אפרת רייטן: את רואה שאני נותנת לכולם פה לדבר, אבל אפשר לחכות בסבלנות, כי גם אנשים נרשמו.

אפרת רייטן: אני עוברת אליכם, שנייה.

אפרת רייטן: סליחה שאני רגע מקפחת את זכותם של הח"כים.

אפרת רייטן: בסדר?

אפרת רייטן: תודה.

אפרת רייטן: אני רוצה לפנות לנציגי המעון של "בני ציון" שיושבים פה.

אפרת רייטן: מי מטעם המעון?

בני כץ: עו"ד בני כץ, שלום, ויפה.

אפרת רייטן: אני מבינה שהגעת בגלל שיש חקירה משטרתית ולכן המנהל עצמו לא הגיע.

בני כץ: לא, לא, אני מלווה את המעון כבר כמה שנים.

אפרת רייטן: וצריך לומר שזה, אגב, אני טעיתי ואמרתי שזו עמותה, אבל זו חברה פרטית.

בני כץ: כן, זו חברה.

אפרת רייטן: חברה כלכלית שבעצם כמו כל חברה פרטית, רוצה להרוויח.

מירב בן ארי: אתה יכול להגיד שיש לה מטרת רווח, זה בסדר.

מירב בן ארי: היה על זה דיונים שלמים בכנסת ה-20.

אפרת רייטן: אני רוצה רגע להבין בני.

מירב בן ארי: והחליטו בכנסת ה-20 להפריט ולהביא הכל לחברות כלכליות.

אפרת רייטן: תודה מירב, אני חושבת שאנחנו יודעים את זה.

מירב בן ארי: לא, זה חשוב לי.

מירב בן ארי: אנחנו היינו פה ומחינו על זה ואמרנו שלחברות עם מטרת רווח יש להם אג'נדה אחרת.

מירב בן ארי: והיום זה מתפוצץ לנו בפרצוף.

אפרת רייטן: בני, אני רוצה רגע להבין.

אפרת רייטן: אני רוצה להבין.

אפרת רייטן: אני קוראת דברים איומים שקרו אצלכם במעון.

אפרת רייטן: אני קוראת יותר גרוע, אני קוראת אפילו את המשטרה, את נציגי המשטרה שאומרים שהם לא ראו כזה דבר מזעזע בכל ימי חייהם.

אפרת רייטן: שוטרים ותיקים שנמצאים שם.

אפרת רייטן: איזה הסבר בכלל יכול להעלות על הדעת עכשיו כדי להצדיק את מה שאנחנו קוראים בעיתונים, לאוכלוסייה הכי, באמת, הכי שלא יכולה לדבר.

אפרת רייטן: איזה הסבר?

אפרת רייטן: אנחנו מסתכלים על זה, זה נראה מפלצתי.

אפרת רייטן: זה נראה לא אנושי.

אפרת רייטן: איזה הסבר אתם יכולים לתת?

בני כץ: אנחנו לא נותנים הסברים.

בני כץ: אני אומר בצורה מאוד ברורה לכולם.

בני כץ: קודם כל, נאמרים פה דברים מאוד קשים, לא רק לגבי "בני ציון", אלא לגבי כל המערך.

בני כץ: ואין ספק שפה צריך לעשות בדק בית ואין ספק שכל המערך הזה צריך לקבל תפנית.

בני כץ: אני רוצה להגיד דבר מאוד ברור לכולם: אני לא בא כאן כדי לתת הסברים.

בני כץ: אנחנו לא מתכוונים להגן על עובדים שאיבדו צלם אנוש.

בני כץ: מטפלים או מטפל בביתן 15, כולם שמעו, ושהתנהגו בגסות ובבריונות.

בני כץ: ובחוסר חמלה כלפי חסר ישע.

בני כץ: ואלה עובדים, אני אומר לכם, שעברו הכשרות מפה עד אמריקה, כולל הדרכות.

נעה פוגל: איזה הכשרות הם עברו?

בני כץ: שנייה, אני אסביר.

נעה פוגל: הם לא יודעים מה זה אדם עם מוגבלות שכלית, עברית הם לא יודעים.

נעה פוגל: עברית הם לא יודעים.

שירלי פינטו קדוש: אני מבקשת עורך הדין, איזה הכשרות בדיוק הם עברו?

שירלי פינטו קדוש: אני מכירה את הנושא.

בני כץ: מיד, מיד.

בני כץ: שאלת שאלה, אני אפרט.

קריאה: תתייחס למפעיל, איפה האחריות שלכם?

בני כץ: אני מיד גם אתייחס לזה.

בני כץ: בסדר?

בני כץ: שנייה אחת.

בני כץ: אנחנו לא מתכוונים להגן על עובדים שעברו הכשרות, אבל חיכו לדמדומים כדי לבצע את המעשים הנפשעים.

רננה ישראל: לא חיכו לדמדומים, עשו את זה גם ב-7:00 בבוקר.

בני כץ: אפשר?

בני כץ: תני לי רגע, תני לי שנייה אחת להשלים משפט.

בני כץ: וביצעו מעשים בלתי נסלחים.

בני כץ: אני רוצה להגיד לכם, ופה לא ברמת התנצלות, שאנחנו ב-18 חודשים האחרונים פיטרנו שישה עובדים שחשדנו לגביהם שעברו על חוק חסרי ישע.

בני כץ: ואני מדבר איתכם על שימועים רבים אחרים.

בני כץ: זאת אומרת, אפס סובלנות לגבי מקרים שאנחנו רואים.

בני כץ: זה פקטו, אני מדבר בפועל.

אפרת רייטן: אבל אם אנחנו נתייחס למה שאמרה מקודם מנכ"לית משרד הרווחה, שאמרה שמה שהדליק אצלה בין היתר את נורות האזהרה היה שוויון הנפש של אנשים שעומדים ליד הבן אדם המתעלל.

אפרת רייטן: זאת הבעיה.

אפרת רייטן: אז איך אפשר לבוא ולהגיד שמדובר כאן במטפל מספר לא יודעת, מביתן 15?

אפרת רייטן: מדובר כאן על תפיסת עולם.

בני כץ: אני אומר, כל מי שעמד, כל מי שעמד ואנחנו ראינו או לא ראינו אדם עומד ופוגע בחסר ישע, וכן, אנחנו לא קוראים להם חוסים, אנחנו קוראים להם דיירים, זה השם שלהם.

בני כץ: כל מי שעמד ופגע, מבחינתנו לא ראוי להמשיך ולעבוד אצלנו.

אפרת רייטן: ומה עם אותם אנשים שעצמו עיניים ואפשרו את זה?

בני כץ: אני אומר עוד דבר.

בני כץ: אני אומר עוד דבר.

בני כץ: הרווחה מבצעת עשרות ביקורים בשנה וחצי האחרונות, שנתיים אחרונות וביקורי פתע.

גלית קרנר: בוא תספר איך זה עובד.

גלית קרנר: שהמפקח מגיע לשער, מודיע למנהל ההוסטל.

גלית קרנר: פותחים את השערים ואז החוסים או הדיירים פשוט אומרים 'אה, ידענו שמישהו מגיע כי מפסיקים להרביץ.

גלית קרנר: כי הוציאו את העציצים הירוקים'.

בני כץ: אז אני אתייחס גם לזה.

בני כץ: קודם כל, אני לא, קודם כל, תראו.

גלית קרנר: אתה מאשים את ה-ש"ג.

בני כץ: לא, אני לא מאשים אף אחד.

בני כץ: קודם כל, ביקורות, רבותיי, רבותיי, שנייה אחת.

בני כץ: שנייה.

בני כץ: קודם כל, אני רוצה לומר לכם שמי שהגיש את התלונה ומי שהגיש את התלונות בעבר, ואני מדבר על עשרות תלונות, זה אנחנו.

סיגל מורן: לא נכון.

סיגל מורן: בהנחיה של המפקחת.

בני כץ: זה אנחנו הצפנו את זה למפקחת.

סיגל מורן: זה הנחיה של המפקחת.

נעה פוגל: איפה כל שאר התלונות של ההורים שלא הגיעו לידי טיפול כל השנים.

נעה פוגל: איפה?

נעה פוגל: איפה?

בני כץ: אני לא יכול להתמודד.

בני כץ: אני לא יכול להתמודד עם צעקות.

אפרת רייטן: בוא בבקשה תשלים את הדברים, בני.

בני כץ: אני אצטרך להשלים את הדברים.

בני כץ: אני לא יכול להתמודד.

בני כץ: אם אתם רוצים פה תשובה ואני אשמח לענות.

בני כץ: ואני הגעתי לכאן, אנחנו לוקחים אחריות.

יוראי להב-הרצנו: לא, אנחנו רוצים הסברים.

יוראי להב-הרצנו: אנחנו רוצים הסברים על ההתנהלות הפושעת שלכם.

בני כץ: ההתנהלות שלנו לא פושעת.

יוראי להב-הרצנו: וזה שאתה מגלגל את זה לעובדים.

בני כץ: הדברים שלך הם חמורים.

יוראי להב-הרצנו: מאה אחוז.

יוראי להב-הרצנו: ההתנהגות שלכם היא חמורה.

בני כץ: אני מציע לך קצת פחות פופוליזם כלפיי וכלפי המעון.

יוראי להב-הרצנו: אתה לא תציע לי הצעות.

בני כץ: קצת תתנהל בצורה מכובדת.

אפרת רייטן: בני, אני מציעה לא להיכנס לווכחנות מיותרת.

בני כץ: אל תגדל עליי.

בני כץ: אל תגדל עליי.

אפרת רייטן: שלא תועיל כאן.

בני כץ: אל תגדל עליי.

בני כץ: אל תגדל עליי ואל תתנהג אליי בצורה כזאת.

אפרת רייטן: תודה רבה.

אפרת רייטן: אני מבקשת שתסיים את דבריך.

יוראי להב-הרצנו: אל תגיד לי איך להתנהג.

בני כץ: אל תגדל עליי ואל תעשה פופוליזם.

אפרת רייטן: יוראי, תודה רבה.

יוראי להב-הרצנו: אל תגלגל את זה ל-ש"ג ולא למשרד הרווחה.

מירב בן ארי: הנה, יש לכם מופע שלם איך נראים המפעילים.

מירב בן ארי: בדיוק ככה.

בני כץ: אני רוצה לציין.

אפרת רייטן: תודה רבה.

אפרת רייטן: בלי הפרעות מיותרות.

בני כץ: תודה.

בני כץ: אני רוצה לומר לכם, תראו.

יוראי להב-הרצנו: חוצפה כזאת.

בני כץ: כל מי שפשע בעבר ובהווה יש לנו אפס טולרנטיות כלפיו.

יוראי להב-הרצנו: חוץ מהמנהלים.

בני כץ: אני רוצה, אתה מפריע לי שוב, אני מבקש ממך.

קריאה: הפשע האמיתי הוא ההתעלמות.

בני כץ: אני רוצה לציין שהמנכ"לית בעצמה.

יוראי להב-הרצנו: חוצפה כזאת.

בני כץ: שאנחנו מעריכים את העבודה שלה ואנחנו רוצים לעבוד איתה, כתבה מכתב בצורה ברורה כתבה, שתי שורות אני אקריא לכם: "במספר לא מבוטל של הזדמנויות שמעתי הן מצוות המטה והמחוז והן מההורים ובני המשפחה של הדיירים שבחים רבים וטובים על צוות המעון שפועל במקצועיות רבה מתוך שליחות ומסירות אין קץ".

קריאה: הם כנראה חושבים שיעיפו אותם מהמעון אם הם יגידו אחרת, סליחה.

בני כץ: לא, זה המנכ"לית אמרה את זה.

סיגל מורן: עדיין אני חושבת שבמעון יש גם הרבה אנשים טובים.

בני כץ: זה המנכ"לית, גב' סיגל מורן.

מיכל מרים וולדיגר: בדיוק.

מיכל מרים וולדיגר: חייבים להגיד את זה שיש אנשים טובים בתוך המערכת.

מיכל מרים וולדיגר: בואו.

אפרת רייטן: אני לא בטוחה, אתה יודע בני, הטיעון הזה דווקא מתוך מקום של זהירות שבה אומרת המנכ"לית - - -

בני כץ: לא, לא, זה נכון.

אפרת רייטן: שהיא לא רוצה לצבוע את כולם, כמו שבאף מקום לא כולם הם אותה מקשה.

בני כץ: ואני רוצה להגיד לכם דבר אחד.

בני כץ: לדעתי ולא דעתי המקצועית, להשתלט על המעון ברמה של ההשתלטות הזאת ולא לטפל בנקודה הזאת, זאת הייתה טעות.

בני כץ: אנחנו כמובן משתפים פעולה בכל דבר.

בני כץ: אנחנו יכולים לראות כבר אירועים מאוד קשים שקרו גם ביום שישי.

סיגל מורן: לא, לא, לא.

סיגל מורן: אל תגיד את זה.

סיגל מורן: אל תגיד את זה, כי זה פופוליסטי.

בני כץ: אנחנו רואים אירועים מאוד קשים ואני אומר לכם שכרגע - - -

סיגל מורן: אפרת, אני רוצה לומר לכולם שהאירוע שהיה ביום שישי - - -

בני כץ: לא, את תתני לי, את תתני לי לסיים.

סיגל מורן: ישבה מפקחת.

סיגל מורן: לא היה שם אירוע אלימות.

בני כץ: לא, היה שם אירוע קשה.

בני כץ: בן אדם פונה לבית חולים עם פגיעת ראש קשה.

סיגל מורן: על פגיעה עצמית וזה נבדק.

בני כץ: אני לא יודע מה היה.

בני כץ: רגע, רגע, אפשר עוד משפט?

אפרת רייטן: רגע, בעצם.

בני כץ: עוד משפט אחד.

אפרת רייטן: שנייה, לא, לפני המשפט האחד.

אפרת רייטן: בעצם, אם אני מבינה מה אתה אומר, אתה רוצה להגיד עכשיו שאתה בכלל מגלגל עכשיו את כל האחריות גם ממה שהיה לפני שעכשיו משרד הרווחה התערב וגם בימים האחרונים כשהוא מנסה לשמור ולקחת אחריות, גם עכשיו הוא אשם?

יוראי להב-הרצנו: כן.

בני כץ: משרד הרווחה לא מנסה לקחת אחריות.

יוראי להב-הרצנו: חוצפה כזאת.

בני כץ: הוא מנסה כרגע לסגור את החור הציבורי הקשה מאוד ואת הטענות הקשות מאוד וחלקן מצודקות.

בני כץ: לא רק לגבינו, לגבי אחרים.

סיגל מורן: בואנ'ה, אתה יודע?

סיגל מורן: במקום לשבת כאן להסתכל להורים בעיניים ולהגיד אנחנו חטאנו, פשענו, מתנצלים.

בני כץ: אני מסתכל להם בעיניים, אני יושב מולם.

סיגל מורן: זה מה שאתה עושה?

סיגל מורן: אין לך בושה?

בני כץ: את לא מסתכלת להורים בעיניים.

בני כץ: את לא מסתכלת להורים בעיניים, אני מסתכל להם בעיניים.

סיגל מורן: נראה לך שמישהו מהיושבים כאן חושב שהייתי צריכה לעשות דברים אחרת?

קריאה: הגב' סיגל מורן היא הראשונה שהסתכלה לנו בעיניים, אדון מייצג את רשות אלאור.

סיגל מורן: מישהו כאן חושב שהייתי צריכה לעשות דבר אחר?

אפרת רייטן: בבקשה, גברתי, לא לצעוק יותר במיקרופון בלי רשות, עם כל הכבוד.

אפרת רייטן: רק שנייה, סליחה, סליחה.

אפרת רייטן: רק שנייה, גברתי, אני מבינה את הכאב.

יוראי להב-הרצנו: הוא יושב פה חסר בושה ומגלגל את זה.

אפרת רייטן: יוראי, יוראי, סליחה, אבל גם אתה מפריע.

אפרת רייטן: ואי אפשר ככה.

אפרת רייטן: וגם ככה הדיון הזה הוא טעון ואם אנחנו לא נכבד אחד את השני אז גם לא נגיע לשום דבר, עם כל הכבוד.

אפרת רייטן: ואני אומרת את זה גם אלייך, בכאב ובכבוד.

אפרת רייטן: אני מבקשת ממך, גם את תשמרי על הכללים.

אפרת רייטן: מה לעשות?

אפרת רייטן: זה הדיון.

אפרת רייטן: יש פה הרבה מאוד משתתפים.

אפרת רייטן: כל אחד נסער, כל אחד זה כואב לו.

בני כץ: תודה.

בני כץ: הדיון הזה הוא מאוד מאוד חשוב.

בני כץ: התקלות חייבות להיות מתוקנות.

בני כץ: גם העובדה, משפט אחרון, גם העובדה שמטפל אחד בנורמלי מטפל בעשרה דיירים ובלילה ב-30.

סיגל מורן: זה אתם עשיתם, זה לא התקן.

בני כץ: זה אתם והתקציבים שלכם.

סיגל מורן: זה אתם וזה לא התקן.

בני כץ: ואל תפילי תיק.

מירב בן ארי: אתה קיבלת תקציב, המדינה עשתה טעות.

בני כץ: את בכלל לא יודעת איך נראה הבית של חוסים או של דיירים.

סיגל מורן: בוא'נה, אתה חצוף.

סיגל מורן: אתה באמת חצוף אדוני.

מירב בן ארי: נתנה לחברות בע"מ לנהל מקומות כאלה.

בני כץ: אז בכל הרצינות.

מירב בן ארי: ופה התחילה הטעות.

סיגל מורן: אתה יודע, אני משתדלת כמו שאמרת, גם להביא את הדברים הטובים על אלאור.

יוראי להב-הרצנו: אתה פשוט חסר בושה.

בני כץ: גם אני משתדל.

סיגל מורן: זה מה שיש לך לומר?

אפרת רייטן: טוב, בני, תודה רבה לך.

סיגל מורן: זה מה שיש לך לומר?

אפרת רייטן: אני רוצה לעבור לדוברים הבאים.

יוראי להב-הרצנו: זה מה שיש לו לומר.

אפרת רייטן: אני לא מוצאת את הרשימה של הח"כים, רגע.

בני כץ: אגב, אני רוצה להגיש שמשטרת ישראל קיבלה מאתנו עשרות תלונות.

יוראי להב-הרצנו: משטרת ישראל תמצה אתכם את הדין ומה שהיא לא תמצה אנחנו נמצה.

בני כץ: משטרת ישראל תמצה את הדין עם האשמים, לא איתנו.

אפרת רייטן: אני מבקשת, יוראי, תודה רבה.

בני כץ: ואני מבקש ממך, שוב, להיזהר בלשונך.

אפרת רייטן: אני מבקשת מכל חבר כנסת שאני אפנה אליו עכשיו ש-א' לא יחזור על הדברים, ברשותכם.

אפרת רייטן: ובואו, באמת, אין לנו עוד המון זמן.

אפרת רייטן: אני כן רוצה לאפשר לעוד אנשים לדבר.

אפרת רייטן: יש פה הרבה אנשים טעונים.

אפרת רייטן: ולכן אני מבקשת מכם, בכל לשון של בקשה, תהיו מדויקים, מצומצמים, חדים.

אפרת רייטן: הבנתי ששירלי הייתה ראשונה, אז בבקשה, שירלי.

שירלי פינטו קדוש: קודם כל, אני מברכת כמובן על הדיון זה.

שירלי פינטו קדוש: אני רואה כמה הוא טעון ואמוציונלי לכולם.

שירלי פינטו קדוש: לפני הכל, אני רוצה להגיד אין טוב כמראה עיניים.

שירלי פינטו קדוש: ובהסכמתו המלאה של אחיו של יעקב, חזי, בן שבת, שאח שלו נמצא באחד מההוסטלים שנקרא "נווה האירוסים", בהסכמתו אני מראה לכם עכשיו באמת, אני מדברת עכשיו ואני רועדת, מדם ליבי.

שירלי פינטו קדוש: דברים שהוא הראה לי היום בבוקר ודיברתי פה עם הרבה מההורים שהגיעו.

שירלי פינטו קדוש: הזמנתי אותם אליי ללשכה.

שירלי פינטו קדוש: הם סיפרו לי את כל מה שהאחים, הילדים שלהם עוברים.

שירלי פינטו קדוש: וזה זוועות שהם טפח מכל המסכת שאנשים והדיירים האלה עוברים בכל ההוסטלים.

שירלי פינטו קדוש: זה התפוצץ לנו עכשיו, אבל זה שנים על גבי שנים.

שירלי פינטו קדוש: לפני חמש שנים אני כבר התחלתי להיות פעילה בתחום הזה יחד עם תנועת לינק 20 וקידום דיור קהילתי וארגון בזכות למען אנשים עם מוגבלויות.

שירלי פינטו קדוש: וההוסטלים, לדעתי, אם אתם שואלים את דעתי, פשוט צריך לסגור את כולם.

שירלי פינטו קדוש: לסגור את המקומות האלה.

שירלי פינטו קדוש: לקדם דיור קהילתי, שיחיו בקהילה, כמו אנשים, כמו אזרחי מדינת ישראל.

שירלי פינטו קדוש: כמו כל בן אדם אחר.

שירלי פינטו קדוש: למה הם אסירים?

שירלי פינטו קדוש: אני ברשות

שירלי פינטו קדוש: כם מראה לכם עכשיו את התמונות.

שירלי פינטו קדוש: זה יעקב, נמצא בתת תזונה.

שירלי פינטו קדוש: זה המצב שהוא נמצא אחרי שהוא הגיע להוסטל.

שירלי פינטו קדוש: תת תזונה, הוא נמצא ב- "נווה האירוסים".

אפרת רייטן: אחיו נמצא כאן איתנו, לא?

שירלי פינטו קדוש: אחיו נמצא כאן איתנו.

שירלי פינטו קדוש: זה מכות שהוא קיבל.

שירלי פינטו קדוש: לצערנו הוא היה צריך ללכת.

אפרת רייטן: ויש אישור שלו להראות את התמונות האלה?

שירלי פינטו קדוש: כן.

שירלי פינטו קדוש: הוא שלח לי אותן באישורו המלא.

שירלי פינטו קדוש: והוא שלח סרטון שהוא רואה איך אחיו נעול בחדר.

אפרת רייטן: אני לא בטוחה שאנחנו יכולים לראות.

שירלי פינטו קדוש: הוא נעול בחדר רוגע, כל היום במשך שעות על גבי שעות.

שירלי פינטו קדוש: צועק.

שירלי פינטו קדוש: ופה, רואים איך הוא מפחד מהמטפל ששם לו מוזיקה והוא פשוט לא זז מרוב פחד.

שירלי פינטו קדוש: הוא הגיע עצמאי להוסטל.

אפרת רייטן: תודה שירלי.

שירלי פינטו קדוש: רגע, אני רק אגיד שהוא הגיע כבן אדם עצמאי, עושה צרכים לבד.

שירלי פינטו קדוש: אוכל לבד.

שירלי פינטו קדוש: הכל, עצמאי.

שירלי פינטו קדוש: הוא הגיע בחור עצמאי כמו כולנו.

שירלי פינטו קדוש: ומהרגע שהוא נכנס להוסטל מצבו הדרדר.

שירלי פינטו קדוש: הכריחו אותו לשים חיתול, הכריחו אותו לאכול אוכל נוזלי.

שירלי פינטו קדוש: לעשות פיפי וקקי הוא מתחיל רק בחיתול.

שירלי פינטו קדוש: אין, פשוט הוא ירד מצלם אנוש.

שירלי פינטו קדוש: חזי עכשיו בתהליכים להוציא אותו מההוסטל.

שירלי פינטו קדוש: הוא לוקח אותו חמש פעמים בשבוע להפוך אותו לאדם עצמאי.

שירלי פינטו קדוש: שילך לחוגים, לשחייה, לחזור להיות בן אדם.

שירלי פינטו קדוש: איך דבר כזה קורה במדינה שלנו?

שירלי פינטו קדוש: איך?

שירלי פינטו קדוש: זה פשוט מזעזע אותי, איך במדינת ישראל, איך אנחנו מרשים, אצלנו בבית יקרו דברים כאלה?

שירלי פינטו קדוש: כולנו חייבים לקחת חלק מהדבר הזה.

שירלי פינטו קדוש: לשאת באחריות ולא לשתוק שנים על גבי שנים.

שירלי פינטו קדוש: אני באופן אישי, אני רוצה להגיד פה יושבת ראש הוועדה, אני באופן אישי הולכת לפעול בנושא הזה.

שירלי פינטו קדוש: למגר את התופעה.

שירלי פינטו קדוש: לסגור את כל ההוסטלים במדינת ישראל, להרחיב את הדיור הקהילתי.

שירלי פינטו קדוש: שהמדינה תתמוך בזה.

שירלי פינטו קדוש: זה חייב לקרות אתמול.

שירלי פינטו קדוש: תראו את התמונות האלה, זה ממש טיפה בים.

שירלי פינטו קדוש: טיפה בים מכל מה שהדיירים האלה עוברים.

שירלי פינטו קדוש: וזה פשוט ממשיך יום אחרי יום, שנים על גבי שנים.

שירלי פינטו קדוש: זה נורא ואיום.

שירלי פינטו קדוש: אני לא מוצאת מילים אחרות לתאר את המצב הזה.

אפרת רייטן: תודה שירלי.

אפרת רייטן: חברת הכנסת מיכל וולדיגר.

מיכל מרים וולדיגר: תודה.

מיכל מרים וולדיגר: אז קודם כל, אני גם מברכת על הדיון ומצרה כל כך על הסיטואציה.

מיכל מרים וולדיגר: על האירוע, על הטרגדיה, אני לא יודעת אפילו איך לכנות את זה.

מיכל מרים וולדיגר: אבל אני כן רוצה בכמה נקודות.

מיכל מרים וולדיגר: א', לגבי המשפחות ששאלת פה איך הם שבויות.

מיכל מרים וולדיגר: אז המשפחה היא שבויה.

מיכל מרים וולדיגר: היא שבויה בכמה כיוונים.

מיכל מרים וולדיגר: מלכתחילה, מהרגע שהילד נתגלה כבעל מוגבלות או עם מוגבלות, אני לא אוהבת את המילה בעל מוגבלות.

אפרת רייטן: אדם עם מוגבלות.

מיכל מרים וולדיגר: אדם עם מוגבלות, כן.

מיכל מרים וולדיגר: בין אם זה מוגבלות שקופה, שזה נפשי ובין אם זה מוגבלות שאנחנו רואים אותה בעיניים.

מיכל מרים וולדיגר: המשפחה במשבר.

מיכל מרים וולדיגר: זה מחלה משפחתית ולא של הבן אדם עצמו.

מיכל מרים וולדיגר: והיא תמיד נמצאת בעמדת התגוננות.

מיכל מרים וולדיגר: מהרגע הראשון.

מיכל מרים וולדיגר: היא תמיד מרגישה שהיא צריכה להגיד תודה לאלה שנותנים להם את המינימום.

מיכל מרים וולדיגר: ולכן זה כבר טבוע בתוך האופי של המשפחה.

מיכל מרים וולדיגר: למשפחה אין שום מעמד חוקי במדינת ישראל, אלא אם כן הם עושים צעד של אפוטרופוס אבל עד שנותנים את זה זה לוקח זמן.

מיכל מרים וולדיגר: צריך בהחלט בחקיקה לקבוע את המעמד המשפטי של המשפחות.

מיכל מרים וולדיגר: אז כל היום היא בעמדת התגוננות.

מיכל מרים וולדיגר: ככל שזה מתפתח המצב מדרדר, כי מה לעשות?

מיכל מרים וולדיגר: המחלות האלה מטבען הולכות ומחמירות והם מגיעים למצב שאין להם ברירה, הם צריכים להכניס את הילד לתוך מסגרת חוץ ביתית.

מיכל מרים וולדיגר: בכלל הן מרגישות שבויות, כי תמיד האצבע הייתה מאשימה בגללכם, אתם אשמים.

מיכל מרים וולדיגר: עכשיו כשמגיעים לאיזה שהיא מסגרת, שוב הם אומרים תודה לריבונו של עולם שיש להם את המסגרת הזאת.

אפרת רייטן: רגשות האשם האלה.

מיכל מרים וולדיגר: ולכן העניין של שבוי זה גם שבוי כי אין אלטרנטיבה וגם האופי של המשפחה, שאין לה ברירה והיא לא יכולה לבוא ולצעוק את הצעקה.

מיכל מרים וולדיגר: זה לגבי המשפחות.

מיכל מרים וולדיגר: ויש מה לעשות לגבי זה, כמו שאמרתי, לתת לה מעמד חוקי ולתת לה תמיכה.

מיכל מרים וולדיגר: גם לה מגיע תמיכה כמשפחה, בלי כל קשר לתמיכה שניתנת לבן המשפחה.

מיכל מרים וולדיגר: לגבי המסגרת הספציפית ובכלל.

מיכל מרים וולדיגר: אני חייבת להגיד שגם ב- "נווה אירוסים" וגם במסגרת הזאת הייתי פיזית.

מיכל מרים וולדיגר: אתמול הייתי פיזית במסגרת כדי ללכת לראות.

מיכל מרים וולדיגר: וחשוב לי להגיד, אל תהרגו אותי, בסדר?

מיכל מרים וולדיגר: כן ראיתי מסגרת טובה.

מיכל מרים וולדיגר: אני קצת חולקת על שירלי במובן הזה, שנייה, שנייה, רגע.

מיכל מרים וולדיגר: המשמעות היא רצף טיפולי, זאת מילת הקסם.

מיכל מרים וולדיגר: והרצף הטיפולי לא קיים במדינת ישראל.

מיכל מרים וולדיגר: יש בן אדם שיכול וראוי ונכון וצריך דירה בקהילה.

מיכל מרים וולדיגר: כמו שאמרה פה האמא וכמו שאומרים פה כולם.

מיכל מרים וולדיגר: יש לו כישורים שהוא יכול להיות עצמאי.

שירלי פינטו קדוש: מיכל, אחרי חמש שנים שאני פועלת בנושא - - -

מיכל מרים וולדיגר: דקה, דקה, אבל בסדר, בואי, תני לי.

אפרת רייטן: בואי ניתן למיכל להביע את דעתה.

אפרת רייטן: מיכל, בואי תסיימי.

מיכל מרים וולדיגר: כן, יש לי עוד שתי נקודות.

אפרת רייטן: לא, לא, אנחנו חייבים לסיים.

אפרת רייטן: לא שתיים.

מיכל מרים וולדיגר: כן, כן, שתי נקודות.

מיכל מרים וולדיגר: אני רק אומרת, הרצף הטיפולי צריך כמה שיותר בקהילה.

מיכל מרים וולדיגר: אבל לסגור הוסטלים כרגע אי אפשר, כי צריך מקום לילדים האלה.

מיכל מרים וולדיגר: ואני רוצה לומר שני דברים אחרונים.

מיכל מרים וולדיגר: א', הנושא של ענישה מרתיעה.

מיכל מרים וולדיגר: לפני חודש פורסם פסק דין על שני אנשים שהתעללו קשה במסגרת דומה, מסגרת של אנשים עם תפקוד נמוך, בינוני נמוך.

מיכל מרים וולדיגר: התעללו ברמה כזאת שהוציאו בן אדם עירום ועריה בחורף והיכו אותו.

מיכל מרים וולדיגר: נורא ואיום.

מיכל מרים וולדיגר: ומתוארים האירועים שהוא עשה, איך ששני אנשים, גבר ואישה, שהתעללו באותו חסר ישע.

מיכל מרים וולדיגר: ופשוט אחד לאחד, את קוראת את זה ואת לא מאמינה.

מיכל מרים וולדיגר: ובסוף מה השופטת כותבת?

מיכל מרים וולדיגר: היא נותנת להם עונש של עבודות שירות.

מיכל מרים וולדיגר: ואישה שהתעללה היא עובדת כיום עם קשישים.

מיכל מרים וולדיגר: כלומר, אין ענישה מרתיעה למען יראו וייראו.

אפרת רייטן: טוב, אני בטוחה שעוד אפשר לפתח את זה.

מיכל מרים וולדיגר: דבר אחרון.

אפרת רייטן: מיכל, לא, אני לא יכולה.

אפרת רייטן: אני לא יכולה.

מיכל מרים וולדיגר: דבר אחרון.

אפרת רייטן: את לוקחת זמן של אנשים רבים שהגיעו.

מיכל מרים וולדיגר: משפט אחרון.

אורית סטרוק: אפרת, אני נותנת את הזמן שלי למיכל.

מיכל מרים וולדיגר: רגע, אני רוצה להגיד משפט אחרון.

מיכל מרים וולדיגר: שהנושא לדעתי הבסיסי ביותר זה התת תקינה והעדר כוח אדם.

מיכל מרים וולדיגר: כלומר, במוסד הזה, אם היו לא שני אנשים על 17 חוסים - - -

אפרת רייטן: זה היה פותר את הבעיות?

מיכל מרים וולדיגר: רגע, רגע.

מיכל מרים וולדיגר: זה תת תקינה וחוסר כוח אדם במובן הזה - - -

אפרת רייטן: לא, זה גם תת תקינה וגם איכות ותנאי העסקתם.

מיכל מרים וולדיגר: המשפט האחרון שלי שאני רוצה לומר.

מיכל מרים וולדיגר: שהעובדים האלה שנגדם עכשיו עשו את המעשים הנוראיים האלה, הם בעצם נמצאים בשוחות.

מיכל מרים וולדיגר: הם בעצם נמצאים 24/7 עם האנשים עם המוגבלות.

מיכל מרים וולדיגר: והם בעצם חסרי כל השכלה ושכר מינימלי.

אפרת רייטן: מיכל, לא, אני רוצה להגיד לך משהו.

אפרת רייטן: אני בטוחה שאם הייתי שמה אותך, בחיים לא היית מגיעה, גם אם היו משלמים לך חצי.

אפרת רייטן: אז בואי, אל תתני להם שום הגנה.

מיכל מרים וולדיגר: לא הגנה.

מיכל מרים וולדיגר: מה שאני מנסה לומר הוא בדיוק הפוך.

מיכל מרים וולדיגר: שאנחנו כמדינה חייבים לשים סטנדרט במובן הזה שיהיה מבחני אישיות על כל בן אדם, גם המנקה באותו אזור צריך לעבור מבחני אישיות ברמת הסבלנות שיש לו, חוסן נפשי שיש לו.

מיכל מרים וולדיגר: וצריך לעשות איזה סוג של סלקציה מי יכול לעבוד במקומות האלה ומי לא.

מיכל מרים וולדיגר: ובהתאם גם את השכר.

מיכל מרים וולדיגר: וכשזה יקרה אני מבטיחה לך ש-90% מהמקרים ייפתרו.

אפרת רייטן: מי שלא נרשם, שיירשם בבקשה פה ברשימה.

אפרת רייטן: יש לנו רשימה מסודרת לדיבור.

נעמה לרנר: אם אפשר לתת לטומי ברצ'נקו שהוא בן אדם עם מוגבלות, שהוא הפוטנציאל להיות הלקוח.

אפרת רייטן: אנחנו גם ניתן לו לדבר.

אפרת רייטן: עוד רגע בבקשה גברתי.

אפרת רייטן: אני רוצה לפנות לעיתונאית שמסקרת את כל ענייני הרווחה כבר שנים.

אפרת רייטן: כתבת ידיעות אחרונות שיושבת כאן לדעתי, הדר גיל-עד.

אפרת רייטן: ובואי נגיד ככה, שאם אני מבינה נכון, מה שקרה עכשיו לא הפתיע אותך.

הדר גיל-עד: לא, זה לא הפתיע אותי ונשבר לי הלב לשמוע את המשפחות, בדיוק בגלל שזה לא מפתיע.

הדר גיל-עד: כי הכתובת ישנה על הקיר כבר שנים וזועקת.

הדר גיל-עד: אנחנו מפרסמים כתבה אחר כתבה ותחקיר אחר תחקיר.

הדר גיל-עד: חברת הכנסת פינטו כאן הראתה תמונות מהמוסד "נווה האירוס".

הדר גיל-עד: אני עצמי פרסמתי עליו תחקיר לפני בערך שנה, עם עדויות מזעזעות וממצאים מזעזעים.

הדר גיל-עד: ושום דבר לא נעשה.

הדר גיל-עד: שום דבר לא נעשה כדי למנוע מהמקרים האלה להמשיך ולקרות.

אפרת רייטן: למה שום דבר לא נעשה?

הדר גיל-עד: זה בדיוק העניין.

הדר גיל-עד: זה בדיוק העניין.

הדר גיל-עד: כי אין אלטרנטיבה.

הדר גיל-עד: אין אלטרנטיבה.

שירלי פינטו קדוש: כי למדינה קל יותר לתקצב את המוסדות האלה מאשר להקים דיור קהילתי.

אפרת רייטן: אוקיי.

הדר גיל-עד: נכון.

הדר גיל-עד: אני שמעתי אתמול את מסיבת העיתונאים של שר הרווחה ושמחתי לשמוע שהמדינה באיזה שהוא תהליך לקדם שילוב של אנשים עם מוגבלות בקהילה.

הדר גיל-עד: זה באמת צעד מבורך.

הדר גיל-עד: אבל צריך לקחת בחשבון ש-א' זה צעד שייקח הרבה זמן.

הדר גיל-עד: ו-ב' שכרגע צריך לטפל במה שקורה בתוך המוסדות הסגורים, כי זאת המציאות שהאנשים האלה חיים בה כיום.

הדר גיל-עד: "בני ציון" זה מקרה מחריד, זה מקרה מזעזע.

הדר גיל-עד: אבל אל תשלו את עצמכם שמדובר במקרה נקודתי.

הדר גיל-עד: זה פשוט מקרה שהתפרסם.

הדר גיל-עד: ההזנחה שקורית במקומות האלה - - -

אפרת רייטן: את לא חושבת שכמות המקרים שהייתה שם היא חריגה ביחס למקומות אחרים?

הדר גיל-עד: היא יוצאת דופן.

הדר גיל-עד: כמות המקרים שקרתה שם, אני רוצה להאמין, כן?

הדר גיל-עד: שהיא יוצאת דופן.

הדר גיל-עד: אבל כמות התלונות, אני יכולה להגיד שבשנים שאני מסקרת נושאי רווחה אני מלווה לא מעט משפחות של אנשים עם מוגבלות שכלואים בתוך המערכת הזאת.

הדר גיל-עד: ואני שומעת על תלונות, על הזנחה.

הדר גיל-עד: ואני שומעת תלונות על אלימות ואני שומעת תלונות על אלימות מינית שמגיעות למנהלי המוסדות ושמגיעות לרווחה ושמגיעות אפילו למשטרה ונסגרות.

הדר גיל-עד: למה הן נסגרות?

הדר גיל-עד: כי הכי קל להשתיק את האנשים האלה.

הדר גיל-עד: הכי קל להגיד שלא מאמינים להם בגלל המוגבלות שלהם.

הדר גיל-עד: כי הם לא יודעים, כי אולי הם לא יכולים לדבר ואולי הם לא יכולים לבטא את עצמם כמו שאנחנו יכולים לבטא את עצמנו ובגלל זה הכי קל להשתיק אותם ואת המשפחות שלהם.

הדר גיל-עד: וגם בגלל שהמשפחות האלה כלואות.

הדר גיל-עד: כי אין להם אלטרנטיבה, כי אין להם משהו אחר שהם יכולים לעשות.

הדר גיל-עד: ואנחנו זועקים את הזעקה הזאת כבר שנים.

הדר גיל-עד: הדברים האלה קורים מתחת לרדאר.

הדר גיל-עד: מדינת ישראל במשך שנים לא משלבת את האנשים האלה בקהילה.

הדר גיל-עד: המענה היחידי שנותנים להם זה המוסדות.

הדר גיל-עד: סוגרים אותם בתוך המוסדות, רחוק מעין הציבור, רחוק מעין המשפחות שלהם.

הדר גיל-עד: ובסופו של דבר הם תלויים בחסדיהם של מי שמטפל בהם.

הדר גיל-עד: דובר קודם על נושא הצוותים.

הדר גיל-עד: אני מאמינה בכל ליבי שיש הרבה מאוד אנשים שמגיעים לעבוד בתחום הזה מתחושה של שליחות.

הדר גיל-עד: מרצון לטפל באנשים.

הדר גיל-עד: באותה נשימה, בואו תמצאו כוח אדם איכותי שאתם משלמים להם שכר מינימום.

הדר גיל-עד: כי זה מה שקורה כרגע במוסדות.

הדר גיל-עד: בואו תביאו אנשים איכותיים שאתם משלמים להם פחות מ-30 שקלים לשעה ותצפו שהם יתנהגו בצורה מוסרית ומכבדת לאנשים שחיים שם.

מיכל מרים וולדיגר: ומבחני אישיות.

אפרת רייטן: תודה.

גלי ברמי: אני מבקשת זכות דיבור לאקי"ם, לנציגות של אקי"ם.

גלי ברמי: אמא לילדה עם מוגבלות.

אפרת רייטן: אני שוב אומרת, שאנשים פה רשומים.

אפרת רייטן: יש פה הרבה אנשים.

גלי ברמי: אנחנו שתינו רשומות.

אפרת רייטן: אני אגיע אלייך.

אפרת רייטן: אני אגיע אלייך.

אפרת רייטן: טומי?

נעמה לרנר: טומי ברצ'נקו, מהתנועה לעצמאות, אדם עם מוגבלות.

נעמה לרנר: הוא מתקשר דרך מחשב, אז תחכו רגע.

אפרת רייטן: בבקשה.

טומי ברצ'נקו: אני פניתי למשרד הרווחה למציאות פתרון דיור וטיפול.

טומי ברצ'נקו: שלחו אותי לראות כמה מקומות וראיתי את המקומות.

טומי ברצ'נקו: ראיתי שאין טיפה של פרטיות.

טומי ברצ'נקו: החדר שלך הוא לא החדר שלך, כל אחד יכול להיכנס.

טומי ברצ'נקו: אתה עם עוד שותף, שאתה צריך לחלוק איתו.

טומי ברצ'נקו: אתה לא יכול לארח מבקרים.

טומי ברצ'נקו: אתה צריך להתחשב בשותף שלך לחדר, במעון אחד ליד החדרים של הדיירים צמודים למשרדים של הצוות.

טומי ברצ'נקו: זה לא פרטיות, זה לא בית.

טומי ברצ'נקו: אני לא מוכן לחיות ככה.

טומי ברצ'נקו: אף אחד לא צריך לחיות ככה.

טומי ברצ'נקו: אני חי בקהילה וזה בלתי אפשרי, כי אין במשרד הרווחה שירותים מתאימים לקהילה.

טומי ברצ'נקו: אז אנחנו נאלצים ללכת למוסדות.

טומי ברצ'נקו: אני יודע שזה מאוד קשה.

טומי ברצ'נקו: אני יודע שאנחנו לא קלים והטיפול בנו מורכב, אבל אנחנו צריכים לחשוב על איך אפשר לתת עצמאות לכל אדם עם מוגבלות.

טומי ברצ'נקו: ולא למנוע מהם לגשת למטבח כשהם במעונות לאנשים עם מוגבלות פיזית.

טומי ברצ'נקו: המטבחים הם לא נגישים, זה פשוט לא יאומן.

טומי ברצ'נקו: בואו נחשוב על איך נותנים עצמאות לכל אדם עם מוגבלות.

טומי ברצ'נקו: מבחינתי אני לא מוכן בשום פנים ואופן, לא אהיה במוסד, אם זו תהיה ההזדמנות האחרונה.

אפרת רייטן: תודה רבה טומי.

נעמה לרנר: בואו, תענו על זה, משרד הרווחה.

נעמה לרנר: מה אתם עונים לבן אדם כמוהו?

אפרת רייטן: עניין של פרטיות, עניין של עצמאות, נושא של נגישות.

נעמה לרנר: שטח מחייה.

אפרת רייטן: שטח מחייה.

קריאה: לחיות בבית.

קריאה: קודם כל זה לחיות בבית.

נעה פוגל: ארונות נעולים, אין גישה לחפצים האישיים שלהם.

אפרת רייטן: חפצים אישיים.

אפרת רייטן: ברור, יש פה הרבה.

אפרת רייטן: אני בטוחה שסיגל, את תוכלי גם להתייחס לדברים האלה בסוף הדיון.

נעמה לרנר: אם - - - לא הייתה נותנת לו את כל זה, בחיים הוא לא היה מגיע לחיים עצמאיים.

נעמה לרנר: היחידה שהצליחה, שעושה את זה יום יום זה לא משרד הרווחה ולא אף אחד מכל השירותים החברתיים.

נעמה לרנר: קרינה ברצ'נקו, תקומי.

נעמה לרנר: שהיא זו שעושה את זה ביום יום ומאפשרת לטומי את זה.

נעמה לרנר: וזה צריך להיות באחריות משרד הרווחה ולא באחריותה של קרינה.

נעמה לרנר: בשעה שהבחור בן 25.

אפרת רייטן: תודה.

אפרת רייטן: תודה רבה על הדברים האלה.

אפרת רייטן: חבר הכנסת אופיר כץ ואחר כך חבר הכנסת יוראי להב.

אופיר כץ: תודה גברתי יושבת הראש.

אופיר כץ: תודה באמת גם שאת מקיימת את הדיון הזה במהירות האפשרית.

אופיר כץ: דיון חשוב, דיון שבאמת מרסק את הלב.

אופיר כץ: המקרה הזה שאנחנו רואים, העדויות, המראות - זה משהו שבלתי אפשרי להכיל את זה.

אופיר כץ: האכזריות הבלתי נתפסת הזאת.

אופיר כץ: ועכשיו בדיון אני מבין שהאכזריות היא לא רק אותם מתעללים, האכזריות היא בעצם שגרת החיים של האנשים.

אופיר כץ: זה דבר אכזרי לא פחות, שמאפשרים להם לחיות בתת תנאים כאלו.

אופיר כץ: לא פחות מרסק את הלב באמת לשמוע אתכם, את הקריאות מצוקה של בני המשפחה שלכם.

אופיר כץ: שאתם יודעים שהם לא משקרים, שהם אומרים את האמת.

אופיר כץ: שהם רוצים בעצם עזרה.

אופיר כץ: ואתם מנסים לסייע, לבדוק ואפילו את המינימום הנדרש, לקבל תשובות, לבדוק, אתם לא זוכים לזה.

אופיר כץ: אני בטוח שזה כואב לא פחות מאשר העדויות עצמן.

אופיר כץ: חוסר היכולת הזאת באמת, כשאתה רוצה לעשות משהו, לעזור לבן המשפחה שלך ואין לך שום מענה.

אופיר כץ: אין לך מי שישמע אותך, שיעזור.

אופיר כץ: זה באמת קשה, קשה לשמוע את זה.

אופיר כץ: אני אשתדל לקצר ולחבר את זה לנושא נוסף שאני מטפל בו כבר הרבה שנים.

אופיר כץ: זה ההתעללויות בגני הילדים ואני רואה פה דברים שהם באמת די חופפים, באותה אכזריות, באותו טיפול של המדינה בתחום חסרי הישע.

אופיר כץ: גם במקרים האלו היינו צריכים לראות זעזועים ומקרים אכזריים בשביל שאנחנו נתעורר וניכנס ונצלול למציאות של האנשים ולנסות לשפר את החיים שלהם.

אופיר כץ: אז קודם כל, אני הגשתי את הצעת החוק להחמרת ענישה שכל האנשים שעושים את הדברים האלה ישבו בכלא ויישבו להרבה שנים.

אופיר כץ: לצערי, יש מקרים רבים של התעללויות שאנשים מקבלים עונשים מצחיקים.

אופיר כץ: אז אני מקווה שהחוק יעבור בקדנציה זאת, עבר בקריאה ראשונה.

אופיר כץ: ושהם ישלמו את המחיר שהם צריכים לשלם ולא פחות מכלא.

אופיר כץ: גם מי שאני שומע פה על הפיטורים של אותם אלה שעשו את זה.

אופיר כץ: אני מקווה שחקירת המשטרה, כי גם מי שעמד ליד וראה, ולא משנה אם הוא עובד מקביל אליו או מנהל אגף או מנהל המעון או לא יודע מי, שידע על הדברים האלה - גם הוא צריך להיענש והאנשים האלה בגני הילדים יש כאלו שהורשעו.

אופיר כץ: כל בעל תפקיד ולא משנה מי הוא, שידע, שראה, שהעלים את זה, צריך לשלם את המחיר לא פחות מאותו בן אדם שהתעלל.

גלית קרנר: והמוסד שייקנס בבקשה.

גלית קרנר: ההורים רוצים לדעת.

גלית קרנר: פנו אליי 250 משפחות מאלאור, מבקשים לדעת מה הסנקציה.

גלית קרנר: מה הסנקציה?

אפרת רייטן: תודה.

אפרת רייטן: אופיר, סיימת?

אופיר כץ: לא, עוד דקה.

אפרת רייטן: צריך לסיים, חצי.

אופיר כץ: הנקודה הראשונה, זה לפני שנתיים עבר חוק הפיקוח על גני הילדים שהוא כולל בתוכו בדיקה של רישום פלילי לכל מי שרוצה לעבוד בגן ילדים, צריך להביא אישור רישום פלילי, שאין לו שום דבר.

אופיר כץ: פה אני מבין שאין את הדרישה הזאת.

אופיר כץ: זה משהו, זה נכון?

אפרת רייטן: עבירות מין אולי, לא?

אופיר כץ: רק עבירות מין מבקשים הם, אבל לא רישום פלילי.

אופיר כץ: אז מה אנחנו מכניסים לעבוד עם חסרי הישע?

אופיר כץ: בן אדם שיכול להיות שיש לו עבר של עבירות אלימות?

אופיר כץ: זה דבר שחייב לתקן ולדרוש את זה לכל מי שמגיע.

אופיר כץ: אני חוזר על הנושא של שכר והדרכה, זה דברים קריטיים.

אופיר כץ: אני לא מכיר שיש כל כך הרבה שעות של הדרכה.

אופיר כץ: אני מכיר משהו אחר, סופר מינימלי.

אופיר כץ: ואנחנו צריכים שזה יהיה מקסימלי לאנשים שעובדים עם חסרי ישע.

אופיר כץ: השכר, חוסר ההדרכה, שלא יודעים איך לגשת בכלל, זה מוביל בסופו של דבר גם חלק מזה לאלימות.

אופיר כץ: והנושא האחרון, גברתי יושבת הראש, בקצרה.

אופיר כץ: זה נושא המצלמות.

אופיר כץ: גם בחוק הפיקוח היום בגני הילדים זה חובה.

אופיר כץ: זה עדיין לא קורה, זה בתהליך.

אופיר כץ: תהליך טוב.

אופיר כץ: שבוע הבא יש לי על זה דיון.

אופיר כץ: ואני חושב שהגיע הזמן שנפתח לדיון.

אופיר כץ: קודם כל, פה צריך לאפשר את זה.

אופיר כץ: אני מבין שזה בכלל לא קורה.

אופיר כץ: אפילו מפקחים לא יכולים.

אופיר כץ: קודם כל, את זה, המנכ"לית אמרה את זה, וזה דבר טוב.

סיגל מורן: יש מצלמות.

סיגל מורן: רק עכשיו צריך לפתוח אותן למפקחים.

אופיר כץ: אני חושב שהגיע הזמן, משפט אחרון גברתי יושבת הראש, הגיע הזמן שאולי אנחנו צריכים לחשוב ולפתוח את זה לדיון, שאם המשפחות רוצות, לאפשר להם בסיסמה, שזה יהיה פתוח.

אופיר כץ: אני חושב שזה גם יוריד את המקרים.

אופיר כץ: שהחיים שלהם שם יהיו פתוחים לבני המשפחות, לא באופן גורף.

אפרת רייטן: הנקודה ברורה.

אופיר כץ: וזה גם אני חושב יוביל גם לתנאים יותר טובים וגם לתחרות בין המעונות האלה, שאנשים ירצו לשים את האנשים במקום שיש מצלמות ורואים מה קורה שם.

אפרת רייטן: תודה חבר הכנסת כץ.

אפרת רייטן: חבר הכנסת יוראי להב.

אפרת רייטן: אחר כך אני רוצה לעבור גם לנציגים שנרשמו דרך הזום.

אפרת רייטן: אני אומרת לאקי"ם ישראל, גלי ברמי.

גלי ברמי: סיגל פרץ יהלומי, מנכ"לית ישראל, וגלי ברמי, אני.

אפרת רייטן: אז את רוצה לדבר?

אפרת רייטן: כי אני צריכה נציג אחד.

אפרת רייטן: תחליטו ביניכן, בנתיים חבר הכנסת יוראי להב, שתי דקות בבקשה.

יוראי להב-הרצנו: אני כבר שבוע מסתובב לא רגוע.

יוראי להב-הרצנו: המראות או מה שאני מדמיין שהאנשים האלה עברו לא נתנו לי מנוח.

יוראי להב-הרצנו: אני, באמת, לא מדובר בנטל, לא מדובר בחוסים, מדובר בבני אדם שמגיע להם את כל הזכויות במעונות האלה, בהוסטלים.

יוראי להב-הרצנו: מופקדים, קיבלו פיקדון יקר ערך.

יוראי להב-הרצנו: לדאוג לחיי אדם.

יוראי להב-הרצנו: ולא יתכן שאנחנו נשמע על מקרים כאלה שלי הם פשוט פילחו את הלב.

יוראי להב-הרצנו: הבטן שלי התהפכה.

יוראי להב-הרצנו: אני באמת, זה תופס אותי בכל שעות היממה.

יוראי להב-הרצנו: אני מדמיין את אותם חסרי ישע, את אותם בני אדם, נאלצים לסבול שעות על גבי שעות, ימים על גבי ימים.

יוראי להב-הרצנו: ההורים שלהם לא מקבלים מענה.

יוראי להב-הרצנו: עכשיו אנחנו גם שמענו את הנציג של ההנהלה של אותה חברה.

יוראי להב-הרצנו: ואני, את יודעת, המילים נעתקות.

יוראי להב-הרצנו: הבטן מתהפכת ואין תשובה.

יוראי להב-הרצנו: ואני תכף אגיד מה אני חושב שצריך לעשות כאן.

יוראי להב-הרצנו: אבל קיבלנו אולי את התזכורת או את ההוכחה הכי גדולה למה חברה כלכלית לא יכולה להיות מופקדת על פיקדון כל כך יקר.

יוראי להב-הרצנו: יושב פה עורך דין של חברה, שבמקום להגיע לכאן, לשמוע את ההורים, להציע להם התנצלות כנה, תוך השפלת ראשו - מגיע לכאן, מגלגל את האשמה על הש"ג ואחרי זה מגלגל את האשמה על משרד הרווחה.

יוראי להב-הרצנו: שהמנכ"לית שלו עשתה את מה שדרוש ממנה ומעבר לכך.

יוראי להב-הרצנו: נפגשה עם ההורים, החליפה בעלות, החליפה ידיים.

נעה פוגל: היא לא החליפה לגמרי.

נעה פוגל: החברה עדיין מנהלת את השלוחות של הכפר.

נעה פוגל: אח שלי גר בשלוחה שחברת אלאור מנהלת.

נעה פוגל: על זה אני רוצה תשובות.

יוראי להב-הרצנו: תרשי לי רק להשלים את הדברים שלי.

יוראי להב-הרצנו: עשתה את כל מה שהחוק מתיר לה ואז עוד קצת, כדי לוודא שהמקרים אלה לא ישובו.

יוראי להב-הרצנו: הוא יושב כאן, אומר שהוא לא, אין לו הסברים אלא רק תירוצים על למה זה קרה.

יוראי להב-הרצנו: מאשים את כל העולם, למעט את החברה שאחראית על אותם פשעים שקרו שם.

יוראי להב-הרצנו: ואז מזהיר חברי כנסת.

יוראי להב-הרצנו: אז תתבייש לך.

יוראי להב-הרצנו: אני מקווה מאוד שמשטרת ישראל תמצה את הדין עם הפושעים.

יוראי להב-הרצנו: ומה שהמשטרה לא תמצה מבחינה פרוצדורלית, אני מבטיח לך שאנחנו נעשה כאן במשכן הכנסת.

יוראי להב-הרצנו: עליי אתה לא מאיים, אותי אתה לא מפחיד.

יוראי להב-הרצנו: אני עומד לצד המשפחות ולצד בני האדם אלה.

בני כץ: גם אני עומד לצד המשפחות.

יוראי להב-הרצנו: עכשיו אני מדבר ואתה מקשיב.

בני כץ: לא, כשאני דיברתי אתה הפרעת לי.

יוראי להב-הרצנו: עכשיו אני מדבר ואתה מקשיב.

בני כץ: כשאני דיברתי אתה הפרעת לי גם.

שמואל מירון: אל תפריע לו.

בני כץ: גם אני עומד לצד המשפחות.

בני כץ: גם אני מבכה את מה שקרה.

בני כץ: גם אני כואב מאוד.

יוראי להב-הרצנו: אז תתנצל.

בני כץ: אני לא, אני מתנצל מעומק ליבי.

אפרת רייטן: אני מבקשת לא להיכנס, באמת, הוויכוח הזה כל כך מיותר.

אפרת רייטן: כל כך לא תורם פה לכלום.

בני כץ: באמת הוויכוח מיותר.

אפרת רייטן: בואו, כל אחד אמר את עמדתו.

אפרת רייטן: הבנו.

בני כץ: אנחנו רוצים שהמשטרה תמצה את הדין ואנחנו שיתפנו פעולה עם המשטרה.

אפרת רייטן: עו"ד כץ, תודה רבה.

אפרת רייטן: יוראי, אנחנו צריכים לעבור לעוד נציגים.

יוראי להב-הרצנו: אני אשמח להשלים.

אפרת רייטן: יש פה הרבה ארגונים שרוצים לתת פה הרבה מאוד עצות שימושיות.

יוראי להב-הרצנו: אני אשמח להשלים את דבריי ולומר מה בעיניי כן צריך לעשות.

יוראי להב-הרצנו: ראשית כל, צריך להגביר את הפיקוח.

יוראי להב-הרצנו: צריך לוודא שנמצא את הפתרונות הטכנולוגיים לייצר השגחה מצולמת לכל הבוגרים עם הצרכים.

יוראי להב-הרצנו: אנחנו יודעים בכל המוסדות, כפי שציין חבר הכנסת אופיר כץ.

יוראי להב-הרצנו: אנחנו חייבים, כמו שאמרת גברתי, לשפר את התנאים וגם את התקינה של אלו שמורשים לעסוק בתוך המתקן הזה.

יוראי להב-הרצנו: ולהאיץ את המעבר מהוסטלים למעבר לחיים בקהילה.

יוראי להב-הרצנו: אני רוצה לבקש משהו ממנכ"לית משרד הרווחה, בהקשר של ההורים והתמיכה שניתנת להם.

יוראי להב-הרצנו: כמות ההורים שפנו אליי בעקבות המקרה הזה ובעקבות מקרים אחרים, היא בלתי נתפסת.

יוראי להב-הרצנו: ואנחנו צריכים לראות איך אנחנו מייצרים עבורם את מעטפת התמיכה האישית למול אירועים כאלה.

יוראי להב-הרצנו: הם כרגע חווים טראומה מורכבת שלאחיה יהיו אדוות ואנחנו צריכים לראות איך אנחנו עוטפים אותם ומחבקים אותם.

סיגל מורן: אני אתייחס לזה בסוף.

יוראי להב-הרצנו: כי הם לא פחות חשובים מהילדים שנמצאים במעונות.

אפרת רייטן: תודה רבה חבר הכנסת להב.

אפרת רייטן: אני עוד מעט אחזור לעוד חברי כנסת.

אפרת רייטן: אבל כמו שאמרתי, אקי"ם.

גלי ברמי: שמי גלי ברמי, אני אקריא, כדי שזה יהיה יותר מהיר ויותר חד וברור.

גלי ברמי: אני אמא של מאיה, בחורה בת 24, עם מוגבלות שכלית קשה ובמצב סיעודי.

גלי ברמי: מתגוררת מגיל שנתיים, גרה, זה הבית שלה, במעון פנימייה.

גלי ברמי: ואני נבחרתי על ידי ועדי הורים של כלל 62 מסגרות דיור לאנשים עם מוגבלות שכלית כדי לכהן בהתנדבות כיו"ר ועד הורים ארצי.

גלי ברמי: הוא מרכז בעצם בהתנדבות, בארגון ההורים, אקי"ם.

גלי ברמי: עוד רגע אני אגיד כמה מילים על הארגון.

אפרת רייטן: בואי ננסה להגיע לעיקר.

גלי ברמי: אני רוצה להגיד שבמעון כפר "בני ציון" הופעל טרור שיטתי.

אפרת רייטן: טרור שיטתי?

גלי ברמי: טרור שיטתי.

גלי ברמי: 600 פגיעות בחודשיים וחצי והמצלמות אולי לא פעלו לפני כן.

גלי ברמי: והשאלה היא מה קרה לפני כן.

גלי ברמי: זה טרור שיטתי, בביתן 15.

גלי ברמי: אני הבנתי גם שמדובר על פגיעות שעתיות.

גלי ברמי: לא יומיות, שעתיות.

גלי ברמי: אני טועה?

גלי ברמי: אני לא יודעת.

גלי ברמי: אבל בכל מקרה,

נעה פוגל: לא רק בביתן 15.

נעה פוגל: גם ליתר דיוק יש הרבה מקרים שאנחנו לא יודעים עליהם ואנחנו דורשים שיבדקו אותם.

אפרת רייטן: אני מבקשת רק לא להתפרץ אחד לדברי השני כי זה גם לפרוטוקול זה עושה בעיה.

גלי ברמי: מי שזעק מבלי ששמענו את הזעקות שלהם, מבלי שראינו את מצוקתם.

גלי ברמי: למרבית האנשים, חלק מהאנשים וורבליים.

גלי ברמי: למרבית האנשים אין יכולת וורבלית.

גלי ברמי: וכך שזיהוי ההתעללות, טיפול והתנהלות לא ראויים בהיעדר עיניים ואוזניים של המשפחות ושל משרד הרווחה האמון על הטיפול בהם, קשה ביותר.

גלי ברמי: פרשת ההתעללות הזאת ב- "בני ציון" היא קו פרשת מים.

גלי ברמי: זהו יום שחור לחברה שלנו.

גלי ברמי: אני אגיד כמה מילים שסיגל מנכ"לית אקי"ם הייתה אמורה להגיד.

גלי ברמי: אנחנו באקי"ם כארגון ארצי פועלים ונמשיך לפעול ללא לאות, בהתנדבות ובליווי המשפחות בכל מעונות הפנימייה.

גלי ברמי: אקי"ם לא מפעילה אף מעון פנימייה, אך מהווה גוף ייצוג למשפחות.

גלי ברמי: בין היתר הפעולות שמבוצעות ושיש לקדם אותם זה קידום המעבר של אנשים עם מוגבלות שכלית מהמעונות למגורים בקהילה, בדירות בקהילה.

גלי ברמי: אקי"ם תמכה במעבר של 1,100 איש מהמעונות לקהילה ומעודדת המשך התכנית הזאת.

גלי ברמי: אנחנו בעצם בעד לצמצם את המסגרות הגדולות.

גלי ברמי: בעד לצמצם אותם למינימום אפשרי.

גלי ברמי: לאפשר גם לאנשים במצב סיעודי או טיפולי לבחור במגורים בקהילה.

גלי ברמי: בעבר אקים עתרה לבג"צ בנושא ולאחרונה הביע השר מאיר כהן את הסמכת המשרד שיבנה מודל שיכלול כוח אדם מספיק לדירות בקהילה.

גלי ברמי: הבת שלי תהיה הראשונה, הלוואי, כמובן בהגרלה, אני לא הולכת לנצל את המעמד שלי.

גלי ברמי: אבל הבת שלי זקוקה להרבה מאוד סיוע, כולל ליווי רפואי צמוד.

גלי ברמי: הקצאת משאבים נוספים שיאפשרו העסקת מטפלים מקצועיים וראויים גם עבור אותם אנשים שימשיכו לגור במעונות.

גלי ברמי: היא פעלה לקידום ופיתוח קורסים למטפלים, אקי"ם, מוסמכים גם בדרכי ביניים שיאפשרו הכשרה איכותית וגמול ראוי לעובדים.

גלי ברמי: והמודל התקבל.

אפרת רייטן: אני בטוחה שאת יתר הדברים האלה, שהם חשובים מאוד מאוד, וגם חשוב שיישמעו פה.

אפרת רייטן: אבל אני גם יודעת שאתם בקשר עם משרד הרווחה, כמו שגם את ציינת את זה.

אפרת רייטן: הדברים האלה חשובים שתמשיכו.

גלי ברמי: אני רוצה להגיד משהו על מקרה הקצה.

גלי ברמי: בדיוק על האוכלוסייה הלא וורבלית.

אפרת רייטן: אז ממש ב-15 שניות.

גלי ברמי: במסגרות הדיור החוץ ביתי יש כ-300 עד 500 דיירים, אנשים שמתגוררים, שהם מוגדרים "אי שקטים".

גלי ברמי: אנשים שהם עם מוגבלות שכלית והם מורכבים במיוחד.

גלי ברמי: רובם ככולם נמצאים במסגרות גדולות בקבוצות גדולות.

גלי ברמי: הם בעצם פצצה מתקתקת.

גלי ברמי: יש צורך במודל טיפולי מותאם, אפילו אדם על אדם.

גלי ברמי: כמו כן, יש להקצות להם דיור ותעסוקה מכבדת שישמרו על האיזון הנפשי שלהם ויאפשרו מוגנות להם ולסביבה.

גלי ברמי: אנחנו בעד עוד סעיף אחד, הגברת הפיקוח.

גלי ברמי: אנחנו בעד פיקוח חיצוני, שישמע את המשפחות ויתייחס אליהן.

אפרת רייטן: יש היום, סיגל, עבור המשפחות איזה שהוא גורם חיצוני כמו נציב קבילות שבו הם יכולים?

סיגל מורן: אני אתייחס.

אפרת רייטן: תתייחסי לזה גם בסוף.

אפרת רייטן: גלי, אנחנו מסיימים.

אפרת רייטן: רוני, את הבאה בתור.

גלי ברמי: לגבי הפיקוח, האופן של הפיקוח והמספר קטן במיוחד ולא מספק.

גלי ברמי: יש צורך להפעיל סנקציות על פי דוחות פיקוח קשים.

גלי ברמי: הזכירו את זה, שירלי דיברה על דוחות פיקוח קשים שמשרד הרווחה קיבל על מעונות ולא התייחס אליהם ולא סגר את המפעילים.

גלי ברמי: אנחנו מברכים על סגירת מפעיל ואנחנו דורשים שהמפעיל הזה גם לא יפעל במסגרת יום אחרת.

אפרת רייטן: גלי, בואי נסתפק בדברים האלה.

אפרת רייטן: אני בטוחה שיש לך עוד הרבה מה להגיד.

אפרת רייטן: מילה של יושבת ראש הקואליציה שהגיעה וצריכה לצאת.

עידית סילמן: נכון.

עידית סילמן: אני ממש מתנצלת, כי אני חייבת לצאת לישיבת נשיאות ולישיבת הסכמות ולכן אני מתנצלת גם בפני חברי הכנסת שאני מדלגת מעליהם למרות שלא הייתי נוכחת בכל הישיבה, כי הייתי נוכחת בדיון של ועדת הבריאות.

עידית סילמן: קודם כל, הבטחתי להורים ולגלית ולכל הפורום שהיה איתי שאנחנו נקיים על זה דיון דווקא מההיבט הנפשי, הבריאותי.

עידית סילמן: יש כאן הרבה היבטים שעלו.

עידית סילמן: דיברתי גם אתמול עם סיגל מורן, שבאופן אישי היא גם חברה טובה ונשמה טובה.

עידית סילמן: וגם השר, שבאמת יפעלו ופועלים כל העת וזו המחויבות שלנו.

עידית סילמן: יש כאן קואליציה ואופוזיציה של חברי כנסת שנמצאים ביחד אתכם.

עידית סילמן: אני רוצה קודם כל להודות לכם שהגעתם לכאן.

עידית סילמן: זה לא מובן מאליו לעלות לכנסת בשעה כזו מוקדמת בבוקר, עם כל הקושי באמת הנפשי של המקרים המצערים שחוזרים ונשנים.

עידית סילמן: ואי אפשר לאפשר לזה יותר לקרות.

עידית סילמן: זה הפנים האמיתיות של החברה בישראל.

עידית סילמן: והחברה בישראל נמדדת על פי היחס שלה לאוכלוסייה הזו ואיך היא דואגת לה.

עידית סילמן: כשאנחנו מדברים על ערבות הדדית ורעות, וחמי היקר יודע את זה בדיוק טוב כמוני מה זה כולל בתוכו.

עידית סילמן: וזה כולל בתוכו קודם כל גם את הדברים האלה.

עידית סילמן: אז קודם כל, אני רוצה להודות לך יושבת ראש הוועדה.

עידית סילמן: אני כן ביחד עם הפורום של גלית ואנחנו יצרנו פורום להורים, כדי שנוכל לסייע ולקדם.

עידית סילמן: ואני הבטחתי שאני לא אעזוב אתכם עד שבאמת הנושא יבוא על פתרונו.

עידית סילמן: ואני שמחה שיש לי שותפה כמו אפרת רייטן, שהיא יושבת ראש הוועדה וביחד ועדת הבריאות העבודה והרווחה אנחנו נעשה כל מה שניתן.

עידית סילמן: גם כדי לקדם את החקיקות האלה וכמה שיותר מהר ולהביא אותם לידי יישום ובצורה הטובה ביותר.

עידית סילמן: ואני יודעת איך זה נעשה כאן בתוך הוועדה וגם אצלנו, כדי להוציא את המקסימום שניתן להורים ולמטופלים ולחוסים ולילדים.

עידית סילמן: הם הילדים של כולנו.

עידית סילמן: ואנחנו לא כאן כדי לעזוב אתכם ואנחנו נקיים דיון אחרי דיון וועדה אחרי ועדה, עד שהנושא הזה יבוא על פתרונו.

עידית סילמן: ואני שמחה שיש לנו תדירה מהמשרד.

עידית סילמן: אז תודה רבה לכם.

אפרת רייטן: תודה רבה גם לך, יושבת ראש הקואליציה, חברת הכנסת עידית סילמן.

אפרת רייטן: רוני, רוני נבון.

אפרת רייטן: אני רואה שישבת כאן מתחילת הדיון.

רוני נבון: אני רוצה להתנצל, אני מאוד נסערת.

רוני נבון: אני מייצגת מיליון וחצי בעלי מוגבלות ובני משפחותיהם שסותמים להם את הפה כבר עשרות שנים.

רוני נבון: אני מתנצלת.

אפרת רייטן: הכל בסדר, את לא צריכה להתנצל.

רוני נבון: דיברו הרבה על ההתעללויות.

רוני נבון: כמובן שאנחנו בעד ועדת חקירה ממלכתית חיצונית לבדיקת כל האירועים האלה, אבל מפאת קוצר הזמן אני רוצה להציג פתרון.

רוני נבון: אנחנו משפחה חלוצה.

רוני נבון: יעל אחותי בת 28, סובלת מאוטיזם.

רוני נבון: עברה ארבע מסגרות בחמש שנים.

רוני נבון: אין לתאר את הסבל שהיא עברה וזה רק דברים שאנחנו יודעים עליהם.

אפרת רייטן: למה היא עברה כל כך הרבה מסגרות, רוני?

רוני נבון: היא לא הסתדרה במסגרות.

רוני נבון: יעל לא מתאים לה לגור עם עוד 12 או 20 איש באותו מקום.

רוני נבון: יש לה התנהגות מאתגרת ולצערי הרב היינו צריכים ארבע מסגרות שונות.

רוני נבון: התעללות, פגיעות מיניות, הזנחה.

רוני נבון: באחד ההוסטלים, אני אגיד את שמו, "ידידה" בבית שמש, אחותי יעל קיבלה עונש מהמפקחת לנעול אותה בחדר שעות.

רוני נבון: היא הייתה עושה את הצרכים שלה על עצמה, שזה משהו שאף פעם לא היה.

רוני נבון: ואחרי חמש שנים החלטנו לעשות מעשה.

רוני נבון: הוצאנו את יעלי הביתה.

רוני נבון: היום יעלי חיה בדירה שכורה, עם מטפלת.

רוני נבון: אנחנו משקיעים בה את כל הקצבאות שאנחנו מקבלים.

אפרת רייטן: אתם משלמים את כל הכסף?

רוני נבון: מוסיפים אלפי שקלים בחודש.

רוני נבון: אני רוצה להודות לסיגל מורן שלראשונה באמת הרגשתי שמישהו רואה אותי.

רוני נבון: סיגל, תודה רבה.

רוני נבון: לפני שבוע הצגתי לך דלתא של 8,000 שקלים בחודש, על המהלך האמיץ הזה שעשינו.

רוני נבון: יעלי לא תחזור למוסדות.

רוני נבון: יעלי לא תחזור למוסדות, לא משנה מה.

רוני נבון: אנחנו לא נחזיר אותה לשם ואני היום מבקשת מכל מי שיושב סביב השולחן הזה להתגייס ולמצוא פתרון.

רוני נבון: איך אנחנו מקבלים את הכסף שעד עכשיו המוסדות קיבלו.

רוני נבון: אני מבינה שזה סדר גודל של 15,000-16,000 שקלים בחודש.

רוני נבון: אני מבטיחה לך, חברת הכנסת, שכל שקל מה-16,000 אלה יעלי תהנה מהם ותצמח מהם.

רוני נבון: ולא כמו עכשיו שאנשים גוזרים קופון ורווחים על גבם של אנשים חסרי הישע האלה.

רוני נבון: הגיע הזמן לשים סוף לדבר הזה.

רוני נבון: יש מדינות בארצות הברית ובאירופה שכבר פועלות לפי המודל הזה.

רוני נבון: אנחנו קורסים.

רוני נבון: אני אישית הגעתי לכאן היום, אתם רואים כמה אני נסערת.

רוני נבון: אני חונקת את הדמעות כרגע.

רוני נבון: אנחנו קורסים כלכלית.

רוני נבון: אני לא יודעת עוד כמה זמן נצליח לעשות את זה.

רוני נבון: אבל אני אומרת שוב, יעלי לא תחזור למוסדות.

רוני נבון: זה או שאנחנו נקרוס או שנקבל עזרה.

רוני נבון: ואני שוב פונה לכל מי שיושב כאן להתגייס ולמצוא מנגנון להעברת הכספים למשפחות.

רוני נבון: תודה רבה.

אפרת רייטן: ויעלי עכשיו מתנהגת באופן שונה ממה שהיא התנהגה כשהיא הייתה במעון?

רוני נבון: מאז שיעלי יצאה הביתה עברו שלושה חודשים.

רוני נבון: היא חזרה לדבר.

אפרת רייטן: היא לא דיברה לפני כן?

רוני נבון: היא דיברה הרבה פחות.

רוני נבון: היא שתקה המון.

רוני נבון: לצערי הרב, היא מספרת דברים קשים על מה שהיא עברה.

רוני נבון: היא סוף סוף התחילה לספר לנו על מדריכים שנכנסו אליה למיטה בלילה.

רוני נבון: על מדריך שנישק אותה, סליחה שאני מתארת את הדברים האלה, אבל זו האמת.

רוני נבון: מדריך שנישק אותה בחזה.

רוני נבון: אמא שלי הייתה נכנסת ומוצאת מדריכים איתה בחדר כשהיא עירומה לגמרי.

רוני נבון: באמת דברים קשים.

רוני נבון: היום יעלי שמחה וטוב לה.

אפרת רייטן: לא יאומן.

רוני נבון: היא רגועה.

קריאה: הולכת לקאנטרי, לבריכה.

קריאה: רוכבת על אופניים.

רוני נבון: יושבת בג'קוזי והולכת לחוג אופניים.

רוני נבון: שזה דברים שנראים אלמנטריים, אבל לא היה שום סיכוי שהיא תקבל את זה במסגרות.

רוני נבון: אז אני אומרת שוב, ברור שמעבר לכל הפינוקים האלה יש קודם כל שכר דירה לשלם.

רוני נבון: יש עובדת זרה שצריך לשלם לה.

רוני נבון: יש תעסוקה שצריך לדאוג לה.

רוני נבון: יש מגוון של דברים שהם בסיסיים.

רוני נבון: אבל אסור לנו לשכוח שהאנשים האלה הם בני אדם כמו כולם ומגיע גם להם ללכת לחוגים, ללכת לבריכה, להסתפר.

רוני נבון: יעלי היא אישה.

רוני נבון: ללכת לקוסמטיקאית מידי פעם.

רוני נבון: אסור לנו לשכוח שהם קודם כל בני אדם.

רוני נבון: תודה רבה על תשומת הלב.

רוני נבון: תודה.

אפרת רייטן: תודה רבה לך.

אפרת רייטן: תודה רבה לך, רוני, על גילוי הלב הזה ועל האמת ועל האומץ לבוא ולספר את זה.

אפרת רייטן: ואני מתנצלת שהייתי צריכה מקודם לעצור אותך ככה.

רוני נבון: גם אני מתנצלת, תודה רבה.

אפרת רייטן: אבל היינו צריכים לנהל פה דיון ואני יודעת שזה נורא נורא קשה.

אפרת רייטן: אז תודה לך על הכל.

אפרת רייטן: חברת הכנסת מירב בן ארי.

מירב בן ארי: תודה רבה גברתי יושבת הראש.

מירב בן ארי: אני מתנצלת שאני מיד אחרי זה צריכה ללכת.

מירב בן ארי: יש אילוצים של חברי כנסת.

מירב בן ארי: אני באתי לדיון הזה ועקבתי ויש לי קשר עם אחת המשפחות.

מירב בן ארי: ולצערי מה שיגורנו בא לנו.

מירב בן ארי: ישבנו כאן בכנסת ה-20, אני וענת, מנהלת הוועדה, יחד עם חבר הכנסת אללוף, יחד עם חבר הכנסת מאיר כהן, שהיום הוא שר הרווחה שכבר אז אמרנו שפתיחת השוק הזה, השוק לחברות זו טעות.

מירב בן ארי: כי אין להם שם "אינסנטיב" מעבר לרווח.

מירב בן ארי: אגב, מודל בתי הכלא בארצות הברית, שבו אני מתעסקת בוועדה שלי, נכשל בדיוק בגלל זה.

מירב בן ארי: כשאתה מקבל על כל מטופל 15,000 שקלים אתה קודם כל חושב - - -

גלית קרנר: כמעט 20,000.

מירב בן ארי: תודה גלית על התיקון.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: זה מה שמסתכלים.

מירב בן ארי: וזו טעות.

מירב בן ארי: והיום המשפחות משלמות ואנחנו משלמים וזו טעות שאמרנו.

מירב בן ארי: ואפשר לעבור בפרוטוקולים של הוועדה, בגלל זה שאלתי את ענת מנהלת הוועדה.

מירב בן ארי: וזה מה שאמרנו והנה, מה שחשבנו זה מה שקרה.

מירב בן ארי: אבל עכשיו אין לי מה לבכות על העבר, כי ישבתי פה, הייתי חברה בוועדה הזאת ובכיתי.

מירב בן ארי: לא עזר, אז בואו נתקדם.

מירב בן ארי: היה שר שזה מה שהוא החליט וזה טעות שנעשתה.

מירב בן ארי: עכשיו אנחנו צריכים להסתכל עם הפנים קדימה, כי הזמן גם של הוועדה קצר.

מירב בן ארי: אחד, חברי הכנסת חייבים להתחיל לעשות ביקורים.

מירב בן ארי: חייבים לעשות ביקורי פתע.

מירב בן ארי: עשינו את זה גם בכנסת הקודמת, רק ככה רואים את האמת המרה והקשה ואני יודעת כמה את חרוצה וכמה את מחויבת.

מירב בן ארי: ואני, מתי שאת צריכה אני גם מוכנה לבוא.

מירב בן ארי: אם צריך, גם נערב את המשטרה.

מירב בן ארי: המשטרה מעורבת באירוע הזה.

מירב בן ארי: צריכה להתערב יותר ובכלל, עשינו את זה יחד עם אופיר כץ בכל מה שקשור לפעוטות.

מירב בן ארי: אני גם מציעה למשפחות פשוט להיות, אנחנו נדאג שיהיה איש קשר במשטרה שיוכל לתת לכם סעד במקום הנכון.

מירב בן ארי: אני אומרת לכם את זה בתור יו"ר הוועדה.

מירב בן ארי: אין לי מה לקחת את הדיון.

מירב בן ארי: הדיון יצטרך להיות כאן, אצל אפרת.

מירב בן ארי: אבל אפרת יודעת שכל דבר שהיא תצטרך - - -

אפרת רייטן: נעשה ביחד את שיתוף הפעולה הזאת.

מירב בן ארי: בוודאי.

מירב בן ארי: אנחנו נסייע וטוב שהמשטרה מעורבת כאן ושתגיש תלונות ומי שצריך גם שייכנס לכלא על הדבר הזה.

גלית קרנר: אני רק חייבת להגיד שישנם הורים שפנו אליי, אחד מהם הבן שלו הלך לעולמו.

גלית קרנר: והמשטרה לא הסכימה לקבל ממנו תלונה.

מירב בן ארי: אז אני מציעה, לרשותך, עשיתי את זה גם, תשאלי את חבר הכנסת אופיר כץ, אנחנו עושים את זה בפעוטות.

מירב בן ארי: יש לי שיתוף פעולה מול המשטרה, נעשה את זה כאן.

מירב בן ארי: זה מבחינת הפנים קדימה.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד עוד שני דברים חשובים: אחד, ההורים, ואני חושבת שגם הוועדה הזאת, מקבלים מפה באמת את כל התמיכה.

מירב בן ארי: ואנחנו רוצים ונהיה מעורבים בכל דבר.

מירב בן ארי: אבל גם החברה, אם אתם רוצים להשתפר, מה שהמשרד יעשה, ואני יודעת שהשר והמנכ"לית מעורבים וטוב מאוד שאת פה ואני מודה לך ולשר, כי אני יודעת כמה אתם מחויבים לאירוע הזה.

מירב בן ארי: צריך להיות נציג בתוך אותה חברה שמרוויחה, שכל מה שהוא עושה מהבוקר עד הערב זה שומע את ההורים.

מירב בן ארי: זה מה שהוא עושה.

מירב בן ארי: כל היום יושב ומדווח למפקחת.

מירב בן ארי: כי אני מרגישה שלהורים אין אף אחד שמקשיב להם.

מירב בן ארי: ועם כל הכבוד לך, התלונות כבר שנים ושנים מרביצים להם והם יושבים וחוטפים וחוזרים עם פנסים הביתה.

מירב בן ארי: קיבלתי פה תמונות.

מירב בן ארי: ולאף אחד לא אכפת.

מירב בן ארי: כי גם אף אחד לא רוצה לעבוד בזה.

מירב בן ארי: אף אחד לא רוצה.

מירב בן ארי: ולכן אומרת עורכת הדין, ובצדק גלית, שבודקים דופק.

מירב בן ארי: אבל לא יכול להיות שאתם כחברה, שקיבלתם את הזכיינות שקשה לי להגיד את המילה הזאת, אבל זו זכיינות, מהמדינה, לא שמתם אחד שהוא נציג של ההורים לכל דבר ודבר.

מירב בן ארי: ואם אתם לא מסוגלים לעשות את זה משרד הרווחה יעשה את זה, כי אני יודעת כמה הוא מחויב לזה.

מירב בן ארי: והנה אני אומרת לכם במילה אחרונה, באמת.

מירב בן ארי: כל מה שתצטרכו סיוע מול המשטרה, מול משטרת ישראל, שקשורה לוועדה שלי, שאני הגוף המפקח עליה, אני אעזור לכם.

מירב בן ארי: ויו"ר הוועדה יודעת את זה.

מירב בן ארי: באתי לפה להעביר את המסר הזה ולחזק את כל ההורים.

מירב בן ארי: שתדעו שאנחנו מאחוריכם.

מירב בן ארי: אז תודה רבה לכל המשפחות.

אפרת רייטן: תודה רבה.

סיגל מורן: מירב, רק בקשה אחת יש לי מחברי הכנסת.

סיגל מורן: אני נורא מבקשת, בזמן הקרוב, תבואו לכל מקום, רק פחות לבני ציון.

סיגל מורן: אנחנו עובדים קשה לייצב את המקום, בבקשה מכם, תנו לנו רגע להרגיע את המקום.

סיגל מורן: ואחרי זה, כל מקום אחר כמובן.

סיגל מורן: אני רוצה להגיד משהו לגבי רישום פלילי.

אפרת רייטן: לא, לא, רגע, בבקשה.

אפרת רייטן: אני הולכת עם הרשימה.

אפרת רייטן: יש לי פה אנשים שמחכים סבלנות, עם כל הכבוד.

אפרת רייטן: אני חוזרת עוד רגע לחברי הכנסת.

אפרת רייטן: קודם כל אלו"ט, כמו שאמרתי קודם לכן.

אפרת רייטן: הם נמצאים בזום.

אפרת רייטן: אפרת עציון פאר, יושבת ראש דיור ותעסוקה.

אפרת רייטן: צריך להתחבר אליה.

אפרת רייטן: לאחר מכן, פיזית נמצאת כאן "בזכות" ד"ר עדית סרגוסטי.

אפרת רייטן: ואחר כך אני חוזרת לחברי הכנסת.

אפרת רייטן: בבקשה גברתי, יש לך דקה.

אפרת עציון פאר: צהריים טובים.

אפרת עציון פאר: קודם כל, אני בשני כובעים היום.

אפרת עציון פאר: הבן הפרטי שלי, לפני שלושה שבועות, עבר התעללות בלילה על ידי מדריך לילה, שפירק אותו במכות.

אפרת עציון פאר: השאיר עליו סימנים כחולים, שטפי דם, בתוך העיניים.

אפרת עציון פאר: והקינוח היה שבר במרפק.

אפרת עציון פאר: הוא בן 32, הוא לא תינוק עם עצמות רכות שהעצמות נשברות בקלות.

אפרת רייטן: איפה הוא נמצא?

אפרת עציון פאר: הוא נמצא בהוסטל של אלו"ט בתל אביב.

אפרת עציון פאר: אני חייבת להגיד שבניגוד, שמעתי בקשב רב את אדון עורך הדין שמייצג את אלאור.

אפרת עציון פאר: בניגוד למפעילים למען מטרות רווח, אני קיבלתי את ההודעה משהו כמו שלוש דקות אחרי שאם הבית ראתה אותו בבוקר והיו לו סימנים כחולים.

אפרת עציון פאר: מיד מהר מאוד נכנסנו לפעולה.

אפרת עציון פאר: למחרת בבוקר, בגלל זה אני רוצה להתכנס, אלו"ט הגישה תלונה במשטרה, בהנחיה של פקיד סעד במשרד הרווחה.

אפרת עציון פאר: זה היה ביום שני בשעה 11:00-12:00 בצהריים.

אפרת עציון פאר: עד שאני לא העליתי ביום שישי בשעות אחר הצהריים המאוחרות פוסט בפייסבוק הפרטי שלי, שפתחתי אותו לציבורי, המדריך אפילו לא נקרא לחקירה.

אפרת רייטן: מה?

אפרת רייטן: חבל שמירב הלכה.

אפרת עציון פאר: אחרי שהעליתי את הפוסט הזה.

אפרת עציון פאר: חבל שמירב הלכה, כי יש לי הרבה מה להגיד על המשטרה.

אפרת עציון פאר: אחרי שהעליתי את הפוסט הזה הודיעו לי ב-22:30 בלילה שהביאו את המדריך לחקירה.

אפרת עציון פאר: לאחר מכן, בשעה 1:00 לפנות בוקר הודיעו לי שהוא נעצר לחמישה ימים במעצר בית.

אפרת עציון פאר: אתמול היו שלושה שבועות מהמקרה.

אפרת עציון פאר: אנחנו לא מפסיקים לנדנד.

אפרת עציון פאר: אנחנו כמשפחה לא מפסיקים לנדנד למשטרה.

אפרת עציון פאר: עדיין החקירה והחקירה והחקירה, התיק לא הועבר לפרקליטות.

אפרת עציון פאר: ובנתיים אני רוצה לציין, המדריך סיים את מעצר הבית.

אפרת עציון פאר: הוא עליז וטוב לבב.

אפרת עציון פאר: מסתובב, חופשי ומאושר.

אפרת רייטן: הוא יכול להמשיך להתעלל באנשים, לעבוד במקומות אחרים, כאלה ואחרים.

אפרת עציון פאר: רק שנייה.

אפרת עציון פאר: יכול להגיע ולהיכנס למקומות אחרים.

אפרת עציון פאר: אף אחד לא ידע, אף אחד לא יודע כלום וכך משטרת ישראל נראית.

אפרת עציון פאר: אני כבר לא הגעתי לפרקליטות.

אפרת עציון פאר: כשנגיע לפרקליטות נטפל בפרקליטות.

אפרת עציון פאר: אני לא אנוח ולא אשקוט עד שהמדריך הזה ישלם ולא רק הוא ישלם.

אפרת רייטן: אני חושבת שאין לנו כאן נציגים של המשטרה בדיון הזה.

אפרת רייטן: נכון?

אפרת רייטן: בזום יש לנו?

אפרת רייטן: יש משטרה?

אפרת רייטן: תבדקו בבקשה.

אפרת עציון פאר: אני נקראתי לפגישה אצל שר הרווחה יחד עם מנכ"ל אלו"ט ויו"ר ועד מנהל של אלו"ט.

אפרת עציון פאר: בפגישה אמרתי כן, אנחנו בשבר כמשפחה.

אפרת עציון פאר: ואני רוצה למנף את זה שזה לא ימשיך ויקרה לעוד הורים כמונו.

אפרת רייטן: זאת הכוונה של הדיון בדיוק.

אפרת עציון פאר: ולעוד משפחות כמונו.

אפרת עציון פאר: ואני יש לי לפחות שני דברים שאני חושבת שמשרד הרווחה מוכרח מוכרח לטפל בזה.

אפרת עציון פאר: אחד, קודם כל הקבלה של מדריכים לעבודה.

אפרת עציון פאר: אני לא יודעת אם זה ראיונות אישיים.

אפרת עציון פאר: אבל לא יכול, אני המצאתי את זה.

אפרת עציון פאר: כל מי שיש לו דופק יכול להתקבל להיות מדריך.

אפרת עציון פאר: וכל אחד, וזה לא משנה אם זה דירה בקהילה, אם זה הוסטל או אם זה מעון, כך זה עובד.

אפרת עציון פאר: דבר ראשון.

אפרת עציון פאר: דבר שני, הורדת תקן.

אפרת עציון פאר: אנחנו היום בקרב האוטיסטים עומדים על מדריך אחד לארבעה.

אפרת עציון פאר: אנחנו קוראים לדיירים אצלנו חברים, לחברים.

אפרת עציון פאר: לא יעלה על הדעת.

אפרת עציון פאר: מספיק שמדריך אחד, אם אנחנו הדירות שלנו הם של שמונה חברים, מספיק שמדריך אחד הולך למקלחת עם חבר, מדריך שני נשאר עם שבעה חברים.

אפרת עציון פאר: התפרצות, התקף אפילפטי.

אפרת עציון פאר: אני כבר לא מדברת על דברים מעבר לזה.

אפרת עציון פאר: אני כבר לא מדברת על קידום, אני כבר לא מדברת על קצת לתת להם מעבר.

אפרת עציון פאר: חייבים להוריד את התקן.

אפרת עציון פאר: אם לא יורידו את התקן יקרו אסונות, אני כבר לא מדברת על התעללויות.

אפרת רייטן: כן.

אפרת רייטן: הדברים האלה נשמעו פעם ופעם נוספת.

אפרת רייטן: אני מודה לך אפרת על הדברים האלה.

אפרת עציון פאר: רגע, הדבר הנוסף שאני רוצה, רק שנייה.

אפרת רייטן: וברשותך, אני רוצה לפנות גם לנציג של המשרד לביטחון פנים שנמצא איתנו ואולי גם יתייחס לנקודה שאת העלית.

אפרת עציון פאר: רק שנייה.

אפרת עציון פאר: אבל כל הנושא של ההסמכות, קורסים שמשרד הרווחה עושה קורסים למדריכים מוסמכים.

אפרת עציון פאר: מוכרחים לפתוח כמה שיותר קורסים.

אפרת עציון פאר: הקורסים האלה אומרים הדרכה, הקורסים האלה אומרים תוספת תקציב ותוספת כסף ומשכורות למדריכים.

אפרת עציון פאר: אם אנחנו לא נעשה את השיפורים האלה שום דבר לא ישתנה.

אפרת עציון פאר: אנחנו מדברים על זה שנים.

אפרת רייטן: תודה אפרת, תודה.

אפרת רייטן: את יכולה להקשיב, כי יש לנו את הנציגה של המשרד לביטחון פנים.

אפרת רייטן: מיטל גרף, ראש תחום חקירת אנשים עם מוגבלויות.

אפרת רייטן: שלום מיטל.

אפרת רייטן: אולי קודם תתייחסי למה שכרגע העלתה אפרת.

מיטל גרף: באופן טבעי לחקירה מתנהלת אנחנו לא מתייחסים - - -

אפרת רייטן: רגע, רגע, שנייה.

אפרת רייטן: לא, אני אקטע אותך.

אפרת רייטן: כולנו זה ברור לנו, אפילו לא צריך לומר את זה.

אפרת רייטן: אבל טוב שאמרת גם את זה.

אפרת רייטן: לא מבקשת שתתייחסי כרגע ספציפית לחקירה של בני ציון.

אפרת רייטן: אפרת העלתה מקרה רוחבי שבאה ואומרת עד שלא פרסמתי פוסט במשטרה, אדם שהוא מטפל בילד שלי, ילד בן 30 פלוס, שחטף מכות רצח, בכלל לא זומן למשטרה.

אפרת רייטן: יכול להיות דבר כזה במשטרת ישראל?

מיטל גרף: אז ככה: חקירה משטרית, כמו שאנחנו ראינו בחקירת "בני ציון" לפעמים היא מתחילה בצורה סמויה, עד שהיא הופכת לגלויה.

מיטל גרף: דברים שנראה, כאן היא מדברת על נפח של שעות.

מיטל גרף: אני לא מכירה את החקירה הספציפית הזאת.

מיטל גרף: אבל כל אירוע, כל דיווח שמגיע למשטרה המשטרה בוודאי לא מתעלמת.

מיטל גרף: מדובר בחקירות מורכבות.

מיטל גרף: יש לנו בכלי החקירה שלנו, וזה ברור וידוע, אבל אני אומרת את המובן מאליו.

מיטל גרף: על מנת לחקור חקירה יעילה ועל מנת להגיע לחקר האמת לא תמיד דברים גלויים לעין.

מיטל גרף: לא תמיד המשפחה יודעת בדקה שהיא מתלוננת מה קורה עם החקירה.

אפרת רייטן: אז זה היה רק צירוף מקרים שמהרגע שהיא פרסמה את הפוסט אז פנו אליו?

אפרת רייטן: זה סתם היה צירוף מקרים?

אופיר כץ: היה לי מקרה בגן ילדים, שהתלוננו.

אופיר כץ: היה מצלמות, סגרו את התיק תוך כמה שעות, בלי לבדוק את המצלמות אפילו.

אופיר כץ: אז זה לא מקרה חד פעמי מה שיש פה.

מיטל גרף: את לא אומרת את האמת.

מיטל גרף: אני מוכנה לפתוח את החקירה הזאת.

מיטל גרף: אין לנו במה להתבייש.

קריאה: גם אצלנו באלאור, כל התלונות שהגשנו למשטרה התיקים נסגרו וחלקם אפילו לא הסכימו לדווח לנו מה קורה.

אפרת עציון פאר: את לא אומרת את האמת.

אפרת עציון פאר: המדריך נלקח לחקירה ביום שישי בערב, אחרי שביום שני הוגשה תלונה.

אפרת עציון פאר: ואני יודעת שלא היה שום דבר.

אפרת עציון פאר: חבר'ה, אפשר להגיד 'סליחה, טעינו, נכשלנו.

אפרת עציון פאר: אנחנו ננסה לשפר את הדברים שלנו'.

אפרת עציון פאר: אני מוכנה שיפתחו.

אפרת עציון פאר: אין לי במה להתבייש.

אפרת עציון פאר: הילד שלי לא הרים מעולם אצבע, לא יד, על אף אחד.

אפרת עציון פאר: יכולים גם לראות את הסרטונים.

אפרת עציון פאר: אני לא ראיתי, כי אני לא מסוגלת.

אפרת עציון פאר: אבל סליחה, תגידו את האמת.

אפרת עציון פאר: אל תמרחו אותנו.

אפרת עציון פאר: אנחנו רק הורים לילדים אוטיסטים, אנחנו לא אוטיסטים.

אופיר כץ: צודקת במאה אחוז, במאה אחוז.

אפרת רייטן: טוב, תודה רבה אפרת.

אפרת רייטן: אני רוצה לחזור אלייך, לנציגה של המשרד לביטחון פנים, מיטל.

אפרת רייטן: מיטל, תגידי, יכול להיות שהמסה הקריטית של הדברים שנאמרים כאן כן מחייבים אתכם עכשיו בראש תחום אנשים עם מוגבלויות לשנות דיסקט בהתייחסות?

מיטל גרף: החקירות האלה הן חקירות שהן רגישות ומורכבות ואנחנו עושים בהן עבודה.

מיטל גרף: המושג לשנות דיסקט לא כל כך יודעת למה הכוונה.

אפרת רייטן: אולי להתייחס יותר ברצינות לתלונות של אנשים.

אופיר כץ: להגדיל כוח אדם.

אופיר כץ: כמה אנשים יש בתחום הזה?

מיטל גרף: כל חקירה וכל אירוע, בהתאם לנחקרים, בהתאם לראיות והמידע שמגיע אלינו.

אפרת רייטן: כן, כן, אנחנו מקשיבים לך מיטל.

אפרת רייטן: סתם, נשאלה פה פשוט שאלה כמה אנשים יש במחלקה שלך?

מיטל גרף: אני חוזרת על הדברים, כי ככה היה לנו כאן איזה שהוא קצר בתקשורת.

מיטל גרף: הקו הוא לא כזה מושלם.

מיטל גרף: מה זה המחלקה שלי?

מיטל גרף: אני ראש תחום, אני קצינת מטה.

מיטל גרף: אני ראש התחום זה קצין מטה.

מיטל גרף: אני חלק ממדור נפגעי עבירה.

מיטל גרף: חלק ממחלקת נוער ומשפחה במטה הארצי.

מיטל גרף: בכל מחוז במדינת ישראל יש לנו נציגה שהיא גם קצינת מטה, קצינת נפגעי עבירה מחוזית.

מיטל גרף: שהיא הזרוע הארוכה שלי.

מיטל גרף: בדרך כלל זה נשים, אז בגלל זה אני משתמשת במושג נשי.

מיטל גרף: קצינת נפגעי עבירה.

מיטל גרף: כל זה ברמת המטה.

מיטל גרף: ברמת השטח יש לנו חוקרים.

מיטל גרף: ברמת השטח, ברמת הביצוע, הזרוע הביצועית, ברמת הזרוע יש חוקרים בתחנות שמבצעים את החקירות לגופו של עניין ולגופו של צורך.

אפרת רייטן: את חושבת שהעבודה שלכם מתבצעת בצורה מיטבית?

מיטל גרף: לשם הדוגמה, במקרה של "בני ציון", שזה כן אפשר להגיד, כי זה נאמר גם בתקשורת.

מיטל גרף: כאשר התעורר צורך, וקיבלנו כאן מחמאות ממנכ"לית משרד הרווחה.

מיטל גרף: כשהתעורר צורך והיה צריך לראות סרטונים רבים במקרה מסוים, לקחו מהמכללה בדרך יצירתית, כי יש לנו אמצעים מוגבלים, אבל אנחנו גם יודעים למקסם את מה שיש לנו.

מיטל גרף: לקחו חוקרים, לקחו אנשים בהכשרות, במכללה.

אפרת רייטן: מיטל, את שומעת אותי?

אפרת רייטן: אני חושבת שהיא לא שומעת.

מיטל גרף: נעזרנו בהם על מנת לצפות בסרטונים כשהיה צורך בנפח של עבודה.

אפרת רייטן: מיטל, את שומעת את הוועדה?

אפרת רייטן: אנחנו מנסים פשוט לנהל איתך דיאלוג.

אפרת רייטן: את חושבת, בואי תגידי עם יד על הלב, את חושבת שעבודת המטה שלכם בכל מה שקשור לאנשים עם מוגבלויות היא ללא רבב ואין במה להשתפר ומבחינתכם, כמו שאת אמרת, אתם מקבלים מחמאות ותיקים לא נסגרים ויש מספיק כוח אדם.

אפרת רייטן: או שכמו שאני ניסיתי לומר, אולי זה לא היה ברור.

אפרת רייטן: כשאני אומרת לשנות דיסקט אני מתכוונת לעשות איזה שהוא בדק בית גם בתחום הזה.

אפרת רייטן: ולבוא ולהגיד רגע, שנייה, צריך להתייחס בצורה שונה לתלונות של המשפחות.

אפרת רייטן: להסתכל, לפעול מיד כי זה אנשים ללא פה.

אפרת רייטן: זה אנשים מוחלשים, זה אנשים שכמו שהם הסבירו כאן, הם מרגישים שהם אפילו כלואים, שאין להם ברירה אחרת.

אפרת רייטן: איפה אתם בעניין הזה בשביל באמת לבוא ולהגיד בואו, כן, גם אנחנו מסתכלים על עצמנו.

אפרת רייטן: לראות מה אנחנו יכולים לשפר ואיפה.

אפרת רייטן: בואי תגידי.

קריאה: נראה לי, אם אני לא טועה, היא אחראית גם על ההתעללות במעונות, אם אני לא טועה.

קריאה: אפשר לשאול אותה?

אפרת רייטן: לא, לא, בוא לא נערבב את זה.

מיטל גרף: אם הארגון שלי היה חושב שאין צורך בתשומת לב מוגברת בתחום הזה, אז לא היו ממנים ראש תחום לחקירת אנשים עם מוגבלות.

מיטל גרף: לא היה צידוק לקיום שלי.

מיטל גרף: זה תפקיד שקיים רק בשלוש השנים האחרונות.

מיטל גרף: אז ברור שהארגון שלי, זה לא החלטה שלי, הארגון שלי חושב שצריך לעשות בזה בדק בית מוגבר וצריך לשפר את העבודה בנושא וצריך לפקח, לבקר ולחדד הנחיות.

אפרת רייטן: את יודעת כמה תיקים נסגרו אצלכם?

אפרת רייטן: יש לך נתונים על כמה תיקים של תלונות, ביחס לאנשים עם מוגבלויות שהוכו, שהוזנחו, שהופקרו, שנאנסו.

אפרת רייטן: כמה הוגשו נגיד בשנה שנתיים האחרונות וכמה מהם נסגרו?

מיטל גרף: אני יכולה להגיד באופן כללי שזו עבירה שסובלת מתת דיווח ואנחנו עושים מאמצים כבירים על מנת לעודד דיווח.

שירלי פינטו קדוש: סליחה, אבל יושבת ראש הוועדה שאלה שאלה של מספרים.

שירלי פינטו קדוש: ואם את באה לדיון בוועדה בנושא את צריכה להגיע עם מספרים ונתונים.

שירלי פינטו קדוש: זה לא רציני.

מיטל גרף: אין לי אותם.

שירלי פינטו קדוש: את צריכה לבוא עם נתונים שמעידים על הנושא.

מיטל גרף: אם היו מבקשים את זה מראש הייתי שמחה להגיע עם מספרים ונתונים.

מיטל גרף: אני תמיד מגיעה עם מספרים ונתונים כשמבקשים אותם.

אפרת רייטן: את צודקת מיטל.

אפרת רייטן: אז לכן אני, את צודקת.

מיטל גרף: גם עכשיו אני מוכנה להפיק נתונים לטובת הדיון הזה.

אפרת רייטן: אז הנה, אני מרימה לך בעניין הספציפי הזה.

אפרת רייטן: וכמו שגם הייתה כאן מקודם יושבת ראש הוועדה לביטחון פנים וביקשה שנעשה על זה דיון המשך במשותף עם הוועדה.

אפרת רייטן: אנחנו נשמח ואנחנו מבקשים, מוועדת העבודה והרווחה, אליכם, אל המשרד לביטחון הפנים שתיערכו עם נתונים בהתאם.

אפרת רייטן: לגבי הדיווח, לגבי כמות התלונות.

אפרת רייטן: כמה זמן לוקח לטפל בתלונה.

אפרת רייטן: מתי, כמה תיקים נסגרים, בגלל איזה סיבות.

אפרת רייטן: כל הנתונים שכדאי שגם הציבור ואולי גם המשפחות עצמן ידעו.

אפרת רייטן: תודה רבה לך.

גלית קרנר: ואני מדברת בשם דוד פור, שהבן שלו נפטר.

גלית קרנר: שלא הסכימו לפתוח תלונה, כשהוא הגיע, בשמו.

גלית קרנר: הבן שלו נפטר בן 27 ולא הסכימו לפתוח תלונה.

גלית קרנר: שלחו אותו להביא תעודת אפוטרופוס.

אפרת רייטן: חבר הכנסת מופיד מרעי ואחר כך סרגוסטי.

גלית קרנר: רק ברשותך, פשוט אני בשם 250 משפחות ויש אבא אחד שביקש ממני להקריא, עשר שניות.

גלית קרנר: דני, אבא של ילד כותב.

גלית קרנר: אנחנו 30 שנה במסגרות החוץ ביתיות של משרד הרווחה.

גלית קרנר: בחיים לא דיברו איתנו.

גלית קרנר: לא הצלחנו ליצור קשר עם מפקח.

גלית קרנר: בחיים לא התקשר אלינו מפקח ואף אחד מהם לא פיקח על מצבו של משה.

גלית קרנר: על התכניות עבודה איתו (כי פשוט לא היו תכניות).

גלית קרנר: הפיקוח לא קיים.

גלית קרנר: הפיקוח לא יודע מה מצב החניכים.

גלית קרנר: המפקח, במקרה הזה של "בני ציון", כי זה אבא מ- "בני ציון", חייב לתת את הדין כולל המנהלים.

גלית קרנר: מהנקודה הזאת חייבים להמשיך.

גלית קרנר: ואמא אחרת כותבת לי: אם המדינה החליטה להפריט את הטיפול באנשים עם צרכים מיוחדים ולא לקחת את זה על עצמה, אז היא צריכה מערך פיקוח חזק, גדול ועמוק, עם שיניים.

גלית קרנר: בסוף האחריות היא של המשרד ושל המדינה.

גלית קרנר: אין למשרד הרווחה ואין לפיקוח שום מנגנון קל ופשוט שנותן מענה למשפחות.

גלית קרנר: אתמול אמר שר הרווחה תתקשרו אלינו.

גלית קרנר: היא שואלת אותי למי?

גלית קרנר: מה הטלפון?

גלית קרנר: למה אתם לא עושים קו חירום אדום?

גלית קרנר: ואני רוצה לומר לכם שאתמול פנה אליי נועם, בשם קבוצת המאבק של "בני ציון" ואמר לי אנחנו במשבר.

גלית קרנר: אף אחד לא מטפל בנו.

סיגל מורן: זה לא נכון, אני אתייחס לזה.

גלית קרנר: תבואי תעזרי לנו לצלוח את המשבר הזה.

גלית קרנר: הם רוצים ועד חדש.

גלית קרנר: יש תחושה שהוועד נשלט ועובד - - -

סיגל מורן: אני תכף אתייחס.

אפרת רייטן: עוד מעט אנחנו נשמע התייחסויות של המנכ"לית.

אפרת רייטן: בבקשה חבר הכנסת מרעי.

גלי ברמי: אני רוצה להגיד מילה בשם נאנסת.

גלי ברמי: נאנסת שהמשפחה הגיעה לבג"צ.

אפרת רייטן: רגע, אני לא יודעת מי מדברת.

אפרת רייטן: לא, את לא יכולה גלי עכשיו, אני מצטערת.

אפרת רייטן: אני יודעת שזה כבד לכם ואתם רוצים לומר.

גלי ברמי: לא, בנוגע למשטרה, שהמשטרה קיבלה הנחיה לפתוח שוב בחקירה לפני שלוש שנים.

אפרת רייטן: בסדר.

אפרת רייטן: אבל נתתי לך, שנייה.

גלי ברמי: ועדיין לא פתחה בחקירה.

אפרת רייטן: אבל זה לא הוגן, ואני מתייחסת אלייך בצורה הגונה.

אפרת רייטן: אז אני מבקשת את אותו יחס.

אפרת רייטן: בבקשה, חבר הכנסת מרעי.

מופיד מרעי: תודה גברתי יושבת הראש.

מופיד מרעי: טוב, אני רוצה להגיד לכם, ככל שהדיון הזה מתארך, הכאב כאן נהיה יותר גדול.

מופיד מרעי: וכשהכאב גדול, אז הרגש עולה יותר.

מופיד מרעי: ובטוח שאנחנו באיזה שהוא שלב צריכים גם לראות שהרגש לא משתלט על השכל בקבלת ההחלטות.

מופיד מרעי: תראו, כולנו חווים וחווינו את האירועים האלה, גם כראש רשות והיה לי אירועים גם כן קשים במיוחד עם ילדים מוגבלים.

מופיד מרעי: ילדים, שזה עוד יותר קשה.

מופיד מרעי: תמיד אנחנו דיברנו כאן והעלינו כאן את הבעיה המרכזית, זה הפיקוח.

מופיד מרעי: מה אני מציע?

מופיד מרעי: שמענו את כל חברי הכנסת, אני לא רוצה לחזור על הדברים.

מופיד מרעי: כאב קיים, עצום, מי שאין לו רגש בטח לא יודע לחשוב ולקבל החלטות בנושא הזה.

מופיד מרעי: אני מציע, קודם כל להסתכל על הנהלים.

מופיד מרעי: הקפדה על הנהלים, גם הכנה באיזה שהוא מקום למדריכים.

מופיד מרעי: הבדיקה, לא רק בדיקת עבירות מין כאלה ואחרות, אלא עבירות פליליות וכן הלאה וגם לעשות להם הכשרות.

מופיד מרעי: אני בכלל מציע, אפרת, לחשוב על מעבר משיטה של טיפול מסגרתי לטיפול אישי.

מופיד מרעי: ובאיזה שהוא מקום נאמר כאן, לראות שהמסגרות האלה בסופו של דבר פסה מהעולם.

מופיד מרעי: כמו שיש חולה, זקן, לא זקן, כמו אמא, גם לי הייתה אמא שהייתה צריכה להיות מטופלת.

מופיד מרעי: ויש לה צרכים.

מופיד מרעי: אז אותו מוגבל יש לו צרכים.

מופיד מרעי: בואו נצמיד לו עכשיו טיפול אישי ושיהיה לו בבית.

מופיד מרעי: שיהיה קרוב לבית.

מופיד מרעי: וברגע שהוא בבית וקרוב לבית אני מאמין שהתחושה, הוצג פה על ידי מישהו מהשתתפות, התחושה והטיפול הוא בהרבה יותר טוב.

אפרת רייטן: אבל השאלה אם זה מתאים לכולם?

מופיד מרעי: זה מה שאני אומר.

מופיד מרעי: ברגע שאתה עושה את הטיפול אישי אז אתה יכול להתאים בסופו של דבר את הטיפול למטופל.

מופיד מרעי: ולא בסופו של דבר להתאים את המטופל למסגרת.

מופיד מרעי: כי מה שקורה כרגע מתאימים את המטופל למסגרת במקום להתאים את הטיפול למטופל.

קריאה: כל הכבוד.

קריאה: תודה לך.

קריאה: תודה רבה לך, בשם ההורים.

מופיד מרעי: עכשיו, בנושא הבא, שאנחנו חלשים בו לאורך כל הדרך.

מופיד מרעי: ובכל התחומים.

מופיד מרעי: הפיקוח.

מופיד מרעי: הפיקוח חייב להיות בהרבה יותר מוגבר.

מופיד מרעי: גם פיקוח פיזי וגם פיקוח טכנולוגי.

מופיד מרעי: יש לנו מספיק אמצעים טכנולוגיים היום גם לפקח וצריך גם פיקוח פיזי.

מופיד מרעי: בזה אנחנו חלשים, חייבים להתחזק.

קריאה: וקנסות, חברים, קנסות.

מופיד מרעי: תנו לי לסיים, ברשותכם.

מופיד מרעי: הנושא השלישי זה הענישה.

מופיד מרעי: דיברתי על פיקוח, על הכנה.

מופיד מרעי: ענישה חייבת להיות מרתיעה.

מופיד מרעי: אם אין לנו ענישה מרתיעה, המוגבלים, המטופלים, החוסים, לא משנה איך אתם תקראו להם עכשיו, הם ימשיכו להיות יעד.

מופיד מרעי: ואותי מה שמפחיד ומדאיג יותר זה המקרים שאנחנו לא יודעים עליהם.

מופיד מרעי: לכן הפיקוח והענישה הם יביאו לנו תוצאה מהירה.

אפרת רייטן: תודה רבה לחבר הכנסת מרעי.

אפרת רייטן: אני עוד מעט חוזרת לעוד חברי כנסת.

אפרת רייטן: בבקשה ד"ר עדית סרגוסטי.

מופיד מרעי: לא ראינו, אפרופו, חברים במגזר הערבי, מגזר הערבי המצב שם בהרבה יותר גרוע.

עדית סרגוסטי: תודה רבה.

אפרת רייטן: אחרי ד"ר סרגוסטי חבר הכנסת אבוטבול.

עדית סרגוסטי: תודה על הדיון.

עדית סרגוסטי: אני לא אחזור על הדברים שכבר נאמרו, אבל עלה כאן מכל כיוון אפשרי, לצערנו זה לא המקרה הראשון.

עדית סרגוסטי: ואם אנחנו לא נפעל כאן, עכשיו ומיד - זה גם לא יהיה המקרה האחרון שבו אנחנו נשמע על סיפורים מזעזעים כאלה.

עדית סרגוסטי: הוזכרו כאן חלק מהפרשיות ששמענו לאורך השנים.

עדית סרגוסטי: אני רוצה לספר סיפור קטנטן על מוסד בפתח תקווה שנסגר ברעש גדול לפני בערך 10 שנים.

עדית סרגוסטי: נווה יעקב קראו לו.

עדית סרגוסטי: הוא היה אז באחריות משרד הבריאות.

עדית סרגוסטי: מכיוון שהוא נסגר מהרגע להרגע, בהחלטה אמיצה של מנכ"ל משרד הבריאות דאז פרופ' גמזו, היה צריך להעביר מהר את האנשים למקום אחר.

עדית סרגוסטי: קבוצה גדולה מהאנשים האלה הועברו ל- "בני ציון".

עדית סרגוסטי: כך שלוקחים אנשים ממקום מתעלל אחד, מעבירים אותם למקום מתעלל אחר.

עדית סרגוסטי: אם אנחנו לא נפעל לתקן את הבעיה מן השורש אנחנו נמשיך לראות את הדברים האלה קורים פעם אחר פעם.

עדית סרגוסטי: שורש הבעיה זה עצם קיומם של מוסדות, עם קיומן של מסגרות סגורות שהן רחוקות מהעין הציבורית.

עדית סרגוסטי: לא רואים את האנשים האלה.

עדית סרגוסטי: השר הזמין אתמול משפחות לפנות אליו בחלק מהמצבים, וזה נאמר כאן, אנחנו יודעים שמשפחות לא יכולות להגיע לתוך המסגרות, לא יכולות לראות את האנשים.

עדית סרגוסטי: בזמן של הקורונה שבועות שלמים משפחות לא פגשו את יקיריהם.

עדית סרגוסטי: האנשים האלה, כל מי שרואה אותם זה מי שנמצא בתוך המוסד.

עדית סרגוסטי: ובמקומות האלה, ויש על זה הרבה מאוד מחקרים בעולם, כשלוקחים עשרות אנשים, שמים אותם ביחד בתוך מסגרת יש תהליך של דה הומניזציה.

עדית סרגוסטי: מפסיקים לראות אותם כבני אדם, מפסיקים לראות אותם כפרטים.

עדית סרגוסטי: כולם אוכלים את אותו אוכל, כולם ישנים באותם חדרים, עם אותן מיטות, עם אותם מצעים.

עדית סרגוסטי: הם מפסיקים לקבל צלם אנוש וזו הקרקע שעליה צומחות בסוף הפרשיות האלה של ההתעללות וההזנחה.

עדית סרגוסטי: הפתרון צריך להיות, וזה נאמר כאן בצורה ברורה, לסגור את המוסדות האלה.

עדית סרגוסטי: הגיע הזמן שמשרד הרווחה ישכיל להבין ששם שורש הבעיה.

עדית סרגוסטי: אנחנו שנים דורשים לסגור את המוסדות, זה מה שהאמנה דורשת, זה מה שהאו"ם מצפה ממדינת ישראל לעשות.

עדית סרגוסטי: לפתח תכניות של מענים בקהילה לכל האנשים שנמצאים במוסדות.

עדית סרגוסטי: משרד הרווחה לפני כמה שנים הקים תכנית להוצאת אנשים מהמוסדות.

עדית סרגוסטי: הוצאו 1,000 אנשים ומהר מאוד את מקומם תפסו 1,000 אנשים ויותר מזה.

עדית סרגוסטי: המשרד ממשיך להשקיע כספים במוסדות, הוא ממשיך להגדיל אותם ואנחנו דורשים ואנחנו מצפים מהוועדה שינוי כיוון כאן, עכשיו.

עדית סרגוסטי: זה לא צריך להיות מותנה בחקיקה.

עדית סרגוסטי: אנחנו רוצים ממשרד הרווחה תכנית ברורה, עם לוח זמנים ברור איך מתכננים - - -

אפרת רייטן: אנחנו יודעים שלמשרד הרווחה, במשמרת הזאת כמו שאמרתי, יש אומץ לעשות דברים שלא עשו בפעם הקודמת.

עדית סרגוסטי: נכון.

עדית סרגוסטי: וזה הזמן לעשות את זה.

שירלי פינטו קדוש: אם יורשה לי לנצל את ההזדמנות רק להציע הצעה.

עדית סרגוסטי: אני מאמינה שזו מטרתה, יושבת כאן סיגל, ברור לנו שהיא בכיוון הזה.

עדית סרגוסטי: ברור לנו שהשר בכיוון הזה.

אפרת רייטן: בדיוק, תודה.

עדית סרגוסטי: אנחנו רוצים תכנית ברורה שתישאר איתנו.

אפרת רייטן: תודה רבה.

אפרת רייטן: חבר הכנסת אבוטבול.

משה אבוטבול: ראשית, הגענו לכאן גם כדי הצורך הגדול להזדהות עם הכאב המר של אותן משפחות שבעצם היו בטוחים שהבנים שלהם, המשפחה שלהם, נמצאת בידיים הטובות ביותר והתאכזבו בצורה קשה ובוגדנית בטיפול המר שהם קיבלו שם על ידי אותם אנשים.

משה אבוטבול: אני מנסה לתאר לעצמי מה היה קורה אם לא היה מגיע מישהו ומתלונן במשטרת ראש העין על אותו סיפור.

משה אבוטבול: כלומר, זה היה יכול להמשיך הלאה והלאה כפי שאחרי זה דברים נחשפו, שמדובר פה במאות מקרים שנעשו לאורך שנים.

משה אבוטבול: גם בנושא של ההתעללות, גם בנושא של הדברים המזעזעים שאי אפשר אפילו לדבר ולהציג אותם כאן במקום.

משה אבוטבול: אני יושב כחבר כנסת.

משה אבוטבול: דיברנו על זה גם בעבר, והעליתי גם כן את העניין שצריכים לדרוש מכל מטפל ומטפל שיעבוד בדיקות בעצמם.

משה אבוטבול: שימשיכו הלאה להפעיל את הנושא הזה של הצילומים ושלא יסתתרו תחת הנושא של המילה "צנעת הפרט".

משה אבוטבול: אותו אחד מעדיף צנעת הפרט ויהיה לו מוגנות מאשר כביכול שלא יודעים מה שקורה סביבו.

משה אבוטבול: פיקוח כמובן של משרד הבריאות, משרד הרווחה.

משה אבוטבול: להגיע לשם באופן מפתיע.

משה אבוטבול: גם אנחנו, יושבת ראש הוועדה, את צריכה להפעיל אותנו.

משה אבוטבול: ואין שום בעיה, כמו שבתקופת הקורונה בגלים הקודמים יצאנו עם יושבת ראש הוועדה לכל מיני מקומות.

משה אבוטבול: אנחנו נשמח גם כן להיות שותפים פעילים, להגיע לאותם מקומות באופן מפתיע.

משה אבוטבול: לבוא ולראות מה באמת קורה איתם.

משה אבוטבול: והדבר הכי חשוב, אני מצפה שהמדינה בכל מעון כזה תשכור את שירותיו או כעובד או מישהו חיצוני שייקרא מדובב.

משה אבוטבול: מדובב פירושו של דבר שהוא צריך לעבור לפחות פעם בחודש אצל כל אחד מהחוסים, לשבת איתו לשיחה אישית.

משה אבוטבול: לספר, להוציא ממנו דברים שאולי הוא מפחד לספר או דברים מן הסוג הזה.

משה אבוטבול: המדובב הזה יהיה לו תפקיד גדול בלהביא לנו מידע.

משה אבוטבול: הוא צריך להיות בלתי תלוי, לא מקבל משכורת מאותו מוסד שהוא יתחיל לפחד אם הוא עושה דברים.

משה אבוטבול: חייבים להוציא החוצה.

משה אבוטבול: שקט זה רפש.

משה אבוטבול: ואני בטוח שיושבת ראש הוועדה, יחד עם כל חברי הכנסת וכל משרדי הממשלה לא יישבו בשקט לנוכח האכזריות הקשה שיתגלו.

משה אבוטבול: וכדי להבין את העוצמה, כל אחד יחשוב שזה אחד מבני משפחתו.

משה אבוטבול: זה ייתן לכם להבין את העוצמה.

משה אבוטבול: אני מתנצל, יש פה שדולה שהוקמה ואני חלק ממנה, אני חייב ללכת לשם.

משה אבוטבול: אבל מבקש מכולם לא להוריד את זה מסדר היום.

אפרת רייטן: תודה שהגעת.

אפרת רייטן: תודה רבה לך חבר הכנסת אבוטבול.

אפרת רייטן: אני מבקש לעבור לעורך הדין מנחם גולדין, מנהל יחידת המידע ומיצוי הזכויות.

אפרת רייטן: יושב איתנו כאן.

מנחם גולדין: כן, תודה על זכות הדיבור.

מנחם גולדין: אני אשתדל לקצר, גם כי אני כבר, כבר קשה לדבר.

מנחם גולדין: אנחנו בארגון קשר שמסייעים למשפחות באמת מגיל צעיר והניסיון שלנו באמת היום בכל הנושא של המעבר לבגרות, לבוא ולחשוב איך בכלל לפחות לא יגיעו למצב כזה.

מנחם גולדין: אז היות וכבר דיברו פה הרבה, אני אציע שני דברים אופרטיביים מבית המחוקקים.

מנחם גולדין: הראשון, בדומה לנציב קבילות, שנמצא בחוק במשרד הבריאות.

מנחם גולדין: משפחה לא צריכה לחכות שיצליפו בילד שלה בשביל למצוא מקום חלופי, בשביל להגיע בחזרה, בשביל להתייצב בפני סוללה של עורכי דין.

מנחם גולדין: המוסדות האלה מתקיימים מהקצבאות של האנשים.

מנחם גולדין: 14,000 שקלים.

מנחם גולדין: כל צליפה כזאת, האנשים עם המוגבלות שילמו עליה במיטב כספם מהקצבאות.

מנחם גולדין: חייבת להיות נציבות קבילות, ויש את זה בחוק שאומר שאם התספורת לא טובה או אם באותה שנה במקרה לא מצאו איזה פעילות פנאי, ה-12,000 שקלים בחודש שהם קיבלו יוחזרו לבן אדם.

מנחם גולדין: מה הבעיה?

מנחם גולדין: ואם בסוף שנה זה לא טוב אז אנחנו מדברים על 150,000 שקלים.

מנחם גולדין: ואם אחרי 10 שנים זה לא טוב, אז אנחנו מדברים על 1,500,000.

מנחם גולדין: אז אם כבר בהפרטה עסקינן, ואמרה פה חברת הכנסת שבתי סוהר במדינת ישראל לא מסכימים שהם יהיו מופרטים, אבל רווחה זה כנראה כן?

מנחם גולדין: אז אנא, במנגנון ההפרטה הזאת שתהיה זכות מלאה לאנשים ולמשפחה לקבל את הכסף - נקודה ראשונה.

מנחם גולדין: נקודה שנייה, ובזה אני אסיים.

מנחם גולדין: אנחנו מההתמודדות שלנו עם המשפחות, בשביל שלא יגיעו למסגרות האלה מזהים שתי בעיות עיקריות שקורות.

מנחם גולדין: בריאות: בריאות הנפש ובריאות הגוף.

מנחם גולדין: רוב האנשים שלפחות אנחנו מכירים שמגיעים ומתגלגלים למוסדות האלה היא כי אין מי שייתן להם חיתולים או כי אין מישהו שיטפל בהם בצד הרפואי.

מנחם גולדין: כי יש מצב נפשי מאתגר או התנהגות.

מנחם גולדין: ועדיין, משרד הרווחה ומשרד הבריאות יוצרים דיכוטומיה ברורה - זה שייך לך וזה שייך לי.

מנחם גולדין: כמו בחוק מעונות יום שיקומיים.

מנחם גולדין: אין שום בעיה ואנחנו עומדים לקראת החוק, שיהיה שיתוף פעולה.

מנחם גולדין: ואין שום בעיה שאדם רוצה משהו בקהילה יקבל סיעוד.

מנחם גולדין: יקבל טיפול, יקבל אחות, יקבל את בריאות הנפש ולא יצטרך להתרוצץ בין שני משרדים.

אפרת רייטן: צודק.

אפרת רייטן: תודה.

מנחם גולדין: אז אני אסכם בזה: אם אנחנו נגיע לנציבות קבילות שאפשר מהרגע הראשון כבר לקבל את הכסף, אז אולי יהיה פה חשש יותר גדול, לא במקרה ה-600, אלא במקרה הראשון.

אפרת רייטן: כי זה פוגע בכיס.

מנחם גולדין: ודבר שני, רוצים למנוע, תנו את השירותים שקשורים גם למשרד הבריאות.

אפרת רייטן: תודה רבה על הדברים החשובים האלה.

אפרת רייטן: ד"ר שמואל מירון, נציג ההורים בפורום ארגונים והורים למען ילדים עם מוגבלויות.

שמואל מירון: אנחנו הגשנו לך גברתי יושבת ראש הוועדה, מטעם ארגון הורים למען אנשים עם מוגבלות בדיור חוץ ביתי.

שמואל מירון: זה ארגון שהוקם עם הסגר הראשון בתקופת הקורונה.

שמואל מירון: כל הדברים שהגשתי בנייר העמדה אנשים דיברו עליהם.

שמואל מירון: אני מקריא רק את הכותרות:

שמואל מירון: שינוי תפיסה של מקצוע המטפל באנשים עם מוגבלות.

שמואל מירון: חברת פיקוח חיצוני שאחראית על המסגרות כדי לעשות פיקוח יותר טוב בדיור החוץ ביתי.

שמואל מירון: התאמת מצבת כוח האדם במסגרות לרמת ההשגחה שנדרשת עבור רמת התפקוד של הדיירים.

שמואל מירון: שקיפות ציבורית.

שמואל מירון: אף אחד לא דיבר על זה, נוגע יותר לחברות.

שמואל מירון: זה מפעילים פרטיים.

שמואל מירון: אין באתר משרד הרווחה שום עדכון על תקציבים, על רווחים ועל כל מיני דברים שקשורים, או דוחות כספיים שקשורים לחברות האלה.

שמואל מירון: דיבר פה לפני דקה בדיוק, נציג קבילות הציבור.

שמואל מירון: השר אמר אתמול 'הורים, אתם יודעים למי לפנות'.

שמואל מירון: לא, אנחנו לא יודעים למי לפנות ואנחנו מבקשים.

שמואל מירון: לא צריך בשביל זה חוק.

שמואל מירון: תקימו בתוך משרד הרווחה או מחוץ למשרד הרווחה נציג פניות הציבור, שאליו כל הורה בישראל יכול לפנות.

אפרת רייטן: אז הדברים מקבלים משנה תוקף וחוזרים כבר על עצמם.

שמואל מירון: ברור.

שמואל מירון: ודבר אחרון, ועוד הערה לגב' סיגל מורן, מנכ"לית המשרד.

שמואל מירון: ניטור מצלמות אקטיבי.

שמואל מירון: אתם כבר עכשיו על זה.

שמואל מירון: תבקשו, אין לכם את הסמכות.

שמואל מירון: דיברת על איזה משהו טכני עם משרד המשפטים.

אפרת רייטן: לא, היא אמרה שאין להם סמכות.

אפרת רייטן: הם עכשיו מטפלים בזה.

שמואל מירון: אז שבוע הבא, כשתהיה לכם הסמכות, אי אפשר להגיד לכל המפעילים הפרטיים בישראל 'רבותיי, תפתחו מצלמות'.

אפרת רייטן: זה השלב הבא אחרי שיפתרו את זה משפטית.

שמואל מירון: תדווחו לנו אתם.

שמואל מירון: לא כשהרביצו למישהו או התעללו בו עד שהוא מת.

אפרת רייטן: ברור.

אפרת רייטן: תודה, תודה רבה שמואל.

שמואל מירון: רגע, דבר אחרון.

שמואל מירון: החוק שייכנס לתוקף בעוד שנה והתקנות הוא חוק חיובי.

שמואל מירון: הרבה אנשים רואים אותו בחיוב.

שמואל מירון: אבל כל מה ששמעת בשעה וחצי האחרונות האלה, גברתי המנכ"לית, זה תמתחו לנו סעיף נפרד.

שמואל מירון: תעשי בבקשה פורום מייעץ.

שמואל מירון: תיפגשי עם הורים, תיפגשי עם ארגונים ותתמקדו רק בדיור החוץ ביתי.

שמואל מירון: אין לנו זמן לחכות לעוד אנשים שימותו.

שמואל מירון: אין להם, אין לנו את הזמן לחכות לעוד אנשים שייפגעו.

אפרת רייטן: כל העניין של שיתוף וועדת היגוי עם משפחות, עם אנשים שהם בעצמם אנשים עם מוגבלויות אבל יודעים להביע את עצמם.

אפרת רייטן: כמו ששמענו כאן, זה א'-ב'.

אפרת רייטן: אני מברכת אותך על השיתוף שאתם עושים ואי אפשר לומר שכל מי שהיה כאן והביע את עצמו לא חלק לך מחמאות, סיגל.

אפרת רייטן: וזה דבר שלא קורה כאן יום יום.

אפרת רייטן: ואני ממש חושבת, את יודעת, יש פה איזה אמון שאתם בונים ומערכת יחסים חדשה.

אפרת רייטן: תמנפי את זה.

אפרת רייטן: אני חושבת שאתם יכולים לעשות דברים יוצאים מן הכלל.

שמואל מירון: מילה אחרונה.

אפרת רייטן: לא, לא, אנחנו חייבים לעבור הלאה.

אפרת רייטן: אני מצטערת.

שמואל מירון: יש 200 הורים נפגעי טראומה עכשיו, ב- "בני ציון".

אפרת רייטן: אז גם על זה תדברו בהמשך.

סיגל מורן: אני אתייחס לזה.

אפרת רייטן: אני רוצה לעבור לזום, חנה קים, מייסדת בית ספר הרים, מייסדת ארגון הורים לאנשים עם מוגבלויות.

חנה קים: שלום אפרת, שלום לכל המשתתפים.

חנה קים: קוראים לי חנה קים, אני אמא לשני ילדים מקסימים, בוגרים, שהוגדרו כאוטיסטים.

חנה קים: אחד מהם נמצא איתי כאן בבית, אמיל.

חנה קים: אני הוצאתי אותו מהמעון "רמת טבריה" שבו הוא היה עד יום רביעי האחרון.

חנה קים: כבר לא יכולתי יותר.

אפרת רייטן: למה?

חנה קים: קודם כל, הוא אושפז בבית חולים פסיכיאטרי בלי שנאמר לי, זאת אומרת שכבר האמבולנס והאחים באו לקחת אותו.

חנה קים: את מבינה?

חנה קים: הפסיכיאטרית של המקום הודיעה לי שהוא מאושפז, זו החלטה שלהם.

חנה קים: להדביק לו פסיכוזה, שבית החולים ביטל את זה מיד.

אפרת רייטן: ואוו.

אפרת רייטן: ועכשיו הוא איתך בבית.

חנה קים: הוא אצלי, הוא כאן איתי.

חנה קים: הוא ירצה אולי לדבר אתכם, לספר לכם מה זה.

חנה קים: וגם לא רק פסיכוזה, אלא גם סכיזופרניה.

אפרת רייטן: כי זה יותר קל להדביק את כל ההפרעות הנפשיות האלה.

חנה קים: בית החולים פסל את זה לגמרי.

חנה קים: טונה של תרופות, חלקן פשוט הרעילו אותו.

חנה קים: ואני מדברת על תרופות, למשל, הוא קיבל שלושה מייצבים, מייצבי מצב רוח בבת אחת.

חנה קים: הם קודם כל הורידו לו את שני המייצבים הנוספים.

אפרת רייטן: זאת אומרת שנותנים תרופות בכלל בסיטונאות ובלי שום קשר למצב האמיתי של אותו ילד או בוגר.

חנה קים: ממש.

חנה קים: לא מדברים על זה, אבל הרמה של הפסיכיאטרים והפסיכיאטריות שקשורים - - -

אפרת רייטן: רוצים להשתיק אותם?

אפרת רייטן: קל יותר לטיפול?

חנה קים: ומטפלים זה נורא.

חנה קים: רמה מאוד נמוכה.

אפרת רייטן: נדמה לי גם חנה ששיתפת אפילו תמונה, נדמה לי שנתקלתי בה, של בגדים קרועים שהילד שלך חוזר הביתה.

אפרת רייטן: והוא לא הלך עם זה.

חנה קים: תאמיני לי שזה קטנות.

חנה קים: אבל אני לא מדברת על זה שאנחנו קונים להם וקונים להם וקונים להם וזה מתפוגג.

חנה קים: הם חוזרים הביתה עם בגדים לא שלהם.

חנה קים: קרועים, בלויים, תחתונים עם קרעים.

חנה קים: זה נורא.

חנה קים: פשוט נורא.

חנה קים: אין שום אינטימיות, אין שום דבר אישי.

חנה קים: אני עליתי על זה שמדובר כאן, שמעתי את, אמיל, בוא, אתה רוצה להגיד שלום לוועדה?

אמיל קים: אני עובר להוסטל שהוא רק - - -

חנה קים: כן, נכון.

חנה קים: כי יש לו טראומה.

חנה קים: אבל אנחנו עוד לא יודעים איזה הוסטל ואנחנו נמצא לך את המקום הטוב ביותר, מתוק שלי.

אמיל קים: לא, אבל אני ביקשתי לא אצל רמות, תכבדו את זה.

חנה קים: אנחנו מכבדים וזה לא יהיה של רמות.

נעמה לרנר: הנה לכם, נתתי כאן את השם של רמת טבריה ורמת חיפה.

נעמה לרנר: הנה, הבחור עצמו יודע שהוא לא רוצה להיות בחברת רמות.

אמיל קים: אני רוצה להגיד משהו בנוגע לזה.

אמיל קים: הם נותנים טיפולים, הם נותנים זריקות, הם לא מתחשבים בילדים אוטיסטים.

אמיל קים: הם אומרים לא לדבר הרבה, הם מתנהגים וצועקים מאוד על ילדים.

אפרת רייטן: וואו.

אפרת רייטן: הנה, הדברים מדברים בעד עצמם.

חנה קים: תראי, לפני 15 שנה, אפילו יותר, כבר הבנתי שמדובר בקרטל, אז זה היה לפחות, בין הרווחה לזכיינים הפרטיים.

חנה קים: זה הוקם לפני כ-30 שנה כמהפכת ההפרטה מבורכת, כן?

חנה קים: המהפכה הגדולה.

חנה קים: התחילה על הילדים חסרי הישע, במשרד הרווחה.

חנה קים: הפריטו, התחילו להפריט מוסדות ממשלתיים והעבירו אותם לידי זכיינים פרטיים.

חנה קים: המוסד הראשון שהוקם נקרא כפר לי ובאופן סמלי חצי שנה לאחר הקמתו מת שם אחד החניכים מחנק.

אפרת רייטן: חנה, אנחנו צריכים עוד כמה דקות לסיים את הדיון.

אפרת רייטן: אם תרצי לומר משהו ממש בתמצות.

חנה קים: אז אני רוצה להגיד דבר אחד: הצלחנו להביא לא חוק, עדיין אין חוק.

אפרת רייטן: תסקיר החוק.

חנה קים: (הפרעות בשידור הזום) לכל הוסטל בבית בעקבות מאבק הורים.

חנה קים: אבל היום 15 שנה אחרי זה ברור לי שזה לא מספיק.

חנה קים: צריך מצלמות בכל החללים.

חנה קים: לא יכול להיות שרק מנהל או מנהלת ההוסטל, שאחד מהם אמר לי אני לא מביט, אני לא מסתכלת במצלמות, אני סומכת על הצוות.

חנה קים: שההורים יוכלו לראות את המצלמות.

חנה קים: יש סקייפ, אנחנו מדברים עכשיו בזום, לא?

אפרת רייטן: כן.

אפרת רייטן: אפשר גם מרחוק.

אפרת רייטן: חנה, אני מודה לך מאוד וגם לבנך שהשתתף בשיחה.

אפרת רייטן: אחרון, כי אנחנו צריכים לסיים.

אפרת רייטן: רונן גיל, בזום.

אפרת רייטן: קהילת אנשי הספקטרום האוטיסטי בישראל.

אפרת רייטן: כמו שאתם רואים, הארכנו את הדיון בשעה, אם לא יותר, שעה ורבע, כדי לנסות ולאפשר לכמה שיותר אנשים לדבר.

אפרת רייטן: אז בקצרה אדוני.

רונן גיל: תודה רבה גברתי יושבת הראש.

רונן גיל: אני רוצה כן להתחיל ולהגיד שאני חושב שגם בדיון הזה הפרופורציה של אנשים עם מוגבלות שנשמעו היא לחלוטין לא מספיקה, וזה לגמרי קשור.

רונן גיל: ואני רוצה יותר מזה להיות חזק וברור ולהגיד חד משמעית - המקרה של "בני ציון" הוא לא המקרה האחרון.

רונן גיל: יקרו עוד מקרים, בדיוק כמו שאמרתי יומיים אחרי שנפטר אפי בן ברוך ליד ההוסטל שבו הוא נפטר בחיפה.

רונן גיל: גם המקרה הזה הוא לא האחרון.

רונן גיל: ולמה?

רונן גיל: מסיבה אחת ויחידה: זה לא משנה כמה פיקוח אתם תעשו, זה לא משנה כמה ענישה תהיה, זה לא משנה כמה אתם תבדקו את העובדים.

רונן גיל: כל עוד היחס לאנשים יהיה כאל חסרי ישע וכאל חוסים והיחס החברתי כולו יהיה כאל אנשים נחותים, זה מה שיתקבל.

רונן גיל: אומרים גם על תחומים אחרים לגמרי.

רונן גיל: אין מטהר יותר טוב מקרני השמש.

רונן גיל: אז איך אנחנו פותחים את קרני השמש?

רונן גיל: לא פותחים מצלמות, אלא מעבירים את האנשים לדיור ולחיים עצמאיים בסיוע אישי.

רונן גיל: אין פתרון אחר.

רונן גיל: וכל פתרון אחר יגרום לכך שכשאני הייתי נער ונקשרתי, לא במוסד, במחלקה פסיכיאטרית של בית חולים.

רונן גיל: נקשרתי מעל יממה למיטה, אמרתי כבר אז זה לא המקרה האחרון.

רונן גיל: וגם היום אני אומר, כל עוד לא יוצאו האנשים לחיים עצמאיים בסיוע אישי, לא ייפסקו ההתעללויות האלה וזה לא יהיה המקרה האחרון.

אפרת רייטן: והנה, גם אתה רונן, מדגיש את מה שאמרתי לפני דקה למנכ"לית של משרד הרווחה שהשיתוף ולשמוע את האנשים, לא לדבר מעל הראש, בשיתוף אתכם, זה הדבר החשוב.

רונן גיל: לגמרי.

רונן גיל: לא רק לשתף אותנו.

רונן גיל: גם להבין שאפילו החוק הנוכחי, תסקיר החוק הנוכחי הוא אפילו לא טיפה בים לעומת האפשר.

אפרת רייטן: ברור.

אפרת רייטן: אוקיי רונן, אני מאוד מודה לך על הדברים.

רונן גיל: קחו את המבוא של החוק שאתם רוצים להציע, תקחו את המבוא, תמחקו את כל השאר ותכתבו אותו באמת, יחד איתנו, על פי אותו מבוא.

אפרת רייטן: רונן גיל, תודה רבה לך.

רונן גיל: זה הקריטריונים, זה המצב הקיים.

אפרת רייטן: תודה רבה.

אפרת רייטן: אנחנו עוד נדון, מן הסתם, גם על תסקיר החוק והחוק שיגיע כאן לוועדה.

אפרת רייטן: אתה תוזמן לשאת דברים.

אפרת רייטן: אז תודה רבה.

אפרת רייטן: לפני שאנחנו מסכמים אני רוצה לשמוע את מנכ"לית משרד הרווחה.

אפרת רייטן: עלו כאן באמת דברים, אגב שרובם חזרו על עצמם לא מעט.

אפרת רייטן: גם אולי שינוי של הקריטריונים, הפיקוח, שיתוף המשפחות, המעבר לקהילה.

אפרת רייטן: זה בוודאי אותו גוף שהוא נציב תלונות משפחות חיצוני, המשך דיווח לוועדה.

אפרת רייטן: אנחנו נשמח ובאמת בסוף גם אני קוראת לוועדה לביטחון הפנים לעשות דיון משותף עם המשטרה כדי למצוא ולתקן את אותם כשלים, ככל שקיימים בטיפול המשטרה.

גלית קרנר: ואפרת, רק ברשותך גב' סיגל מורן, המשפחות פשוט מבקשות לדעת מי ייתן את הדין ברמת הניהול, ברמת הבעלים, ברמת הקנסות, ברמת החלפת הצד וכל שדרת הניהול.

גלית קרנר: כי ידעו אנשים ועצמו עיניים.

גלית קרנר: המשפחות מבקשות.

אפרת רייטן: אין לנו זמן לשמוע את סיגל ואני רוצה לשמוע.

אפרת רייטן: לא, לא, הבנו, תודה רבה.

בני כץ: את עורכת דין, את לא יכולה לבקש דבר הזה.

בני כץ: זה נחקר.

אפרת רייטן: בני, תודה.

בני כץ: את יודעת שזה נחקר וזה לא בסדר.

אפרת רייטן: עו"ד כץ.

אפרת רייטן: את רואה למה לא רציתי?

אפרת רייטן: יש לי שתי דקות עכשיו לשמוע את המנכ"לית, אני מצטערת.

בני כץ: בואי, מי יכול לתת את הדין?

אפרת רייטן: עו"ד כץ, תודה רבה.

בני כץ: אז בואו נחקור גם את הרווחה, בואו נבדוק את האחריות שלהם.

אפרת רייטן: בני, בני, תודה.

אפרת רייטן: חברים, אני מודה לכם מאוד.

בני כץ: תנו למשטרה לעבוד ותהיו פייריים.

סיגל מורן: קודם כל, אני רוצה לומר שישבתי כאן בקשב רב כל הדיון.

סיגל מורן: ללא ספק אחד הדיונים הקשים שחוויתי בחיי.

סיגל מורן: ואני אומרת את זה מעומק הלב.

סיגל מורן: אני באמת, אני לא יודעת להגיד עם כמה אנשים נפגשתי עד היום, ואני מתכוונת להמשיך ולהיפגש.

סיגל מורן: מטבע הדברים, לא נגיע למאה אחוז הסכמות.

סיגל מורן: אבל זה בסדר.

סיגל מורן: אנחנו נמשיך לדבר וגם החוק, דרך אגב, נשא תהליך מאוד ארוך.

סיגל מורן: יש עכשיו עוד תהליך.

סיגל מורן: אני אגיד משהו רק בעניין של החוק, משהו שאמרתי ואני יודעת שגם את זה חלק לא יאהבו.

סיגל מורן: צריך להחליט גם עד איזה שלב נאבקים בחוק.

סיגל מורן: מכיוון שבסופו של דבר צריך להתקדם.

סיגל מורן: אז גם אם יש כאלה שיחשבו שהוא לא מושלם, אני מציעה לחשוב על האלטרנטיבות.

סיגל מורן: אני רוצה לומר, אני לא אתייחס לכל הדברים שנאמרו, גם לחלק התייחסתי.

סיגל מורן: אני רק רוצה לומר ככה: אחד, אני אמרתי את זה קודם, אנחנו גם את המשבר הזה מתכוונים להפוך להזדמנות, מעבר לדברים האחרים שאנחנו כאמור התחלנו לעשות לפני.

סיגל מורן: הנושא של נציב פניות אני לוקחת אותו.

סיגל מורן: אבל אני אגיד גם עכשיו, אני אומרת קודם כל, תכף אני אגיד משהו להורי "בני ציון" ספציפית.

סיגל מורן: אבל גם עכשיו, אני מודיעה לכולם שיש מוקד רווחה 24/7, 118.

סיגל מורן: אני יוצאת מכאן והולכת לתת הנחיה למוקד שיש שם רפרנט ספציפי לכל הורה ספציפי שרוצה בכל זמן, בכל שעה ולוודא שאכן הפניות האלה יגיעו אליי.

סיגל מורן: אני מתחייבת לכם שכל פנייה תיבדק.

סיגל מורן: להורי "בני ציון" פתחנו קו טלפון נפרד, פתחנו תיבת מייל בלשכת מנכ"ל, כדי שכל אחד יוכל לתקשר איתנו.

סיגל מורן: גייסנו את הקואליציה לטראומה והיא הולכת להתחיל עכשיו קבוצות תמיכה עם ההורים ב- "בני ציון" כדי ללוות אותם ולסייע להם בימים המאוד מאוד קשים שהם עוברים.

סיגל מורן: אני רוצה לומר משהו שאולי, שוב, אולי חלק יתקפו אותי עליו, אבל אני בכל זאת אעז ואומר.

סיגל מורן: אני רוצה לומר לכם: יהיה הפיקוח הכי טוב בעולם שיהיה, ויש לנו מה לשפר, הוא בחיים לא יוכל להיות כמוכם.

סיגל מורן: אני אומרת עכשיו, אני לא מדברת עכשיו על מעונות, על מסגרות.

סיגל מורן: אני פונה כאן למי שנמצא ולכל מי ששומע אותנו.

סיגל מורן: בבקשה מכם, אני מבינה שאתם סוחבים אתכם מטען, אני מבינה שחלקכם סוחבים אתכם חוויות קשות של חוסר תשומת לב או חוסר קשב.

סיגל מורן: אני מבקשת מכם, אתם ההורים המפקחים הכי טובים שיש לנו.

סיגל מורן: אני מבקשת מכם, ואני מתחייבת לכם שהפניות שלכם ייבדקו ויטופלו במלוא הרצינות.

סיגל מורן: וזה בלי קשר, אמרתי, אני הולכת לבדוק את הנושא של נציב פניות, לראות איך עושים את זה.

סיגל מורן: זה ללא קשר.

סיגל מורן: פשוט חשוב לי לתת כאן ועכשיו גם מענה מיידי.

סיגל מורן: אמרתי, אני כמובן בשמחה, כל חבר כנסת, חברת כנסת שרוצים לבקר במסגרות איתנו או בלעדינו.

סיגל מורן: הבקשה היחידה שלי, אמרתי קודם, אני מבקשת בזמן הקרוב תניחו ל- "בני ציון".

סיגל מורן: תנו לנו לייצב את המערכת, לא פשוט שם.

סיגל מורן: אני מחר נמצאת שם בצהריים להיפגש עם כל הצוות, לחזק את הצוות שצריך לקבל את החיזוק.

סיגל מורן: אז אני אומרת, בכל מקום אחר, כמובן גם שם אחר כך.

סיגל מורן: אמרתי את זה בהתחלה ואני אומרת כאן, אני מתחייבת לכם שאנחנו לא ננוח ולא נשקוט, השר ואני, עד שנצליח לחולל את המהפכה.

סיגל מורן: אני מקווה שיהיה לנו מספיק זמן לעשות את זה, אנחנו נחושים לעשות אותה.

סיגל מורן: אנחנו לא מתכוונים לחכות שהחוק ייכנס לתוקף, אנחנו התחלנו בפעולות.

סיגל מורן: אנחנו מתכוונים שיקרו פעולות משמעותיות.

סיגל מורן: אנחנו לא נוכל ביום אחד לסגור את כל המעונות ולהעביר לקהילה, אבל אנחנו כן מתכוונים שהתהליך הזה יתחיל עכשיו.

סיגל מורן: לא מחר, אלא עכשיו.

סיגל מורן: אני מודה לך יושבת ראש הוועדה, על הדיון.

סיגל מורן: אני גם בשמחה כמובן קודם כל אבוא לכל דיון.

סיגל מורן: אבל אני מציעה מיוזמתי שנקיים דיון מעקב על הדברים, מתי שתחליטי נבוא ונדווח.

סיגל מורן: אני מודה לכל מי שהגיע לכאן וכאמור, הדלת, הטלפון שלי, המייל, פתוח לכולם.

אפרת רייטן: אני רוצה גם להודות לך מאוד.

אפרת רייטן: אני לא חושבת שזה דבר שרואים פה בשגרה, שמנכ"לית משרד מגיעה, לוקחת אחריות, מקשיבה לכולם.

אפרת רייטן: נותנת לנו כאן גם תשובות, גם הסברים וגם מודיעה שהיא הולכת לעשות שינויים.

אפרת רייטן: אז תודה רבה לך ואני מאחלת לך הרבה בהצלחה.

אפרת רייטן: כל הגיבוי תקבלי מאתנו וכמובן מכל מי שיושב כאן.

אפרת רייטן: מה שנקרא, הצלחתך הצלחתנו.

אפרת רייטן: תשמרי על הילדים של כולנו פה, האחים, כולם.

סיגל מורן: תודה רבה.

אפרת רייטן: תודה רבה, אנחנו נועלים את הדיון.

אפרת רייטן: תודה רבה לכולכם.