ועדת ביטחון הפנים, כנסת 24, פרוטוקול מספר 65, 2022-02-15 09:44

מירב בן ארי: בוקר טוב לכולם, סליחה על האיחור, אנחנו פותחים את הישיבה של הוועדה לביטחון הפנים.

מירב בן ארי: היום ה-15 בפברואר 2022, י"ד באדר א' התשפ"ב.

מירב בן ארי: הנושא: התנהלות המשטרה מול תופעת הפרוטקשן בחנויות הסלולר בחברה החרדית.

מירב בן ארי: אנחנו מקיימים את הדיון הזה לפי בקשתה של חברת הכנסת יוליה מלינובסקי, ואנחנו מתכבדים בנוכחות של שר התקשורת, חברי השר יועז הנדל שהנושא הזה בליבו.

מירב בן ארי: הוא גם ידבר ויפתח את הדיון.

מירב בן ארי: רק אני רוצה להגיד כמה מילים לפני שאני מעבירה אליך.

מירב בן ארי: הנושא הזה של הפרוטקשן נידון כאן בוועדה.

מירב בן ארי: הוא נידון כאן בעיקר בנושא של פשיעה חקלאית שאתה מכיר מצוין בעצמך, ובכלל בנושא של פשיעה בחברה הערבית.

מירב בן ארי: דווקא בפשיעה בחברה הערבית כשיש תופעות של פרוטקשן, ברוב המקרים זה דברים שאנחנו לא יודעים אפילו מול מי מתקשרים, כי זה כל מיני מתווכים שעומדים בין לבין.

מירב בן ארי: באירוע הזה של פרוטקשן אני יכולה להגיד שאני שולטת בחומר כי אני מלווה אותו כבר כמה חודשים.

מירב בן ארי: האירוע הזה מטריד הרבה יותר, כי כאן בניגוד למה שאנחנו רואים בפשיעה בחברה הערבית, הם עושים את זה בצוהרי היום בלי שום בעיה, בלי חששות מאף אחד, מנפצים, שוברים, ונדליזם, הורסים לאנשים את מקור הפרנסה שלהם בלי שום בושה.

מירב בן ארי: אם בעולם שבו אנחנו מתעסקים, בעולם ביטחון פנים בהתמודדות המשטרה, הרבה פעמים אפילו לא יודעת מי בדיוק - - - , דווקא כאן באירוע הזה האירוע מאוד ברור, אין בושה, לא חוששים לא מהמשטרה.

מירב בן ארי: ראיתי סרטון ששוטר נמצא בכניסה, דוחפים גם את השוטר.

מירב בן ארי: אני חושבת שבאירוע המזעזע הזה אנחנו חייבים לפעול בצורה חזקה ונחושה, ולא סתם גם השר נמצא כאן, כי זה באמת אחת המשימות שלו.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד שאת ועדת הרבנים לענייני תקשורת הזמנתי לכאן, את אותו ארגון מפוקפק, עברייני בעיניי שממרר את החיים של אנשים שכל מה שהם רוצים זה להתפרנס.

מירב בן ארי: הזמנתי אותם.

מירב בן ארי: הם ביקשו שלא להגיע לדיון.

מירב בן ארי: אני מזכירה לכם שלכנסת אפשר להגיע גם פה, גם בזום.

מירב בן ארי: הם בחרו שלא להגיע וחבל מאוד, כי מה שנקרא, למרר את החיים של התושבים הם עושים.

מירב בן ארי: אנחנו רוצים לתת לאנשים להתפרנס ואנחנו מכבדים את זה, בטח בחברה החרדית שהרבה פעמים אנחנו כל הזמן נוהגים לבוא ולהגיד, לא עובדים, אז הנה אנשים באים, רוצים לעבוד, רוצים להתפרנס בכבוד, לחזור הביתה למשפחה שלהם, ובסוף אין להם ברירה אלא להיכנע לגוף שהוא פשוט סמי-עברייני, שממרר להם את החיים, שהפך את החיים שלהם לסיוט.

מירב בן ארי: ראיתי אנשים שלא ישנים בלילה, אנשים שפשוט חרב עליהם עולמם, ועל מה?

מירב בן ארי: עוד בעיקר חנויות שמוכרים טלפונים כשרים.

מירב בן ארי: הניצול של האירוע הזה זה פשוט פרוטשקן לאור יום, שבו חייבים לשלם לאותו גוף כי אם לא, אי אפשר פשוט להתפרנס בכבוד ובצורה ראויה, לכן פנתה יוליה מלינובסקי.

מירב בן ארי: נעניתי ישר לקיים את הדיון.

מירב בן ארי: אני חושבת שזה דיון חשוב.

מירב בן ארי: אני חושבת שאנחנו צריכים לחשוב על פתרונות.

מירב בן ארי: אני יודעת שיש כאן שותפים טובים לאירוע באמת המטלטל הזה שלצערי, זה מה שאמרתי לשר לפני שהתחלנו את הדיון, אני באמת מנסה לחשוב איך אפשר לתת פתרונות לאותם אזרחים טובים שבסך הכול קמים בבוקר והולכים לעבודה, ויום-יום מנוצלים על ידי גוף עברייני לחלוטין.

מירב בן ארי: זה כמה מילים שלי על האירוע.

מירב בן ארי: אני מעבירה ליועז הנדל, שר התקשורת.

מירב בן ארי: בבקשה אדוני.

יועז הנדל: יופי, תודה רבה.

יועז הנדל: קודם כל גבירתי היושבת-ראש, תודה על הדיון.

יועז הנדל: בכלל אני חושב שליצור עיסוק בתחום ביטחון הפנים, משמעותי וחשוב זה האתגר הכי גדול של מדינת ישראל.

יועז הנדל: עם האויבים מבחוץ אנחנו יודעים להתמודד.

יועז הנדל: עם האתגרים מבפנים ללא קשר לדיון היום, אני חושב שאנחנו פחות טובים.

יועז הנדל: העשור האחרון, כך זה נראה במבחן התוצאה, המשילות בנגב, בגליל, בערים המעורבות, יצירת האוטונומיות בתוך מדינת ישראל, ולכן הוועדה הזאת היא מאוד חשובה והעיסוק שלה הוא חשוב.

יועז הנדל: אני רוצה גם להודות ליוליה שיזמה את הדיון ולוקחת את הנושא ברצינות.

יועז הנדל: שוחחנו לפני, אז אני שמח להיות כאן.

יועז הנדל: אני רוצה לתת לכם נקודת מבט של משרד התקשורת איך זה תופס אותנו, ואני חושב שזה אירוע שגדול עכשיו מההבנה אם זה הנקודה של המשטרה או של החברה.

יועז הנדל: אני אציג בפניכם ממש בקצרה איך הדברים התגלגלו.

יועז הנדל: החברה הכללית, הדתית, החילונית, זו שלא נמצאת במגזר החרדי, פחות מכירה את ועדת הרבנים ופחות מכירה את הסיפור של טלפונים כשרים.

יועז הנדל: אני התוודעתי אל זה פעם ראשונה למעשה כשנכנסתי לתפקידי כשר תקשורת בסבב הראשון, בממשלה הקודמת, ואז הגיעו אליי תלונות על חסימות מספרים.

יועז הנדל: חסימות המספרים שעליהם התלוננו היו של טלפונים לחירום, משרדי ממשלה וגם מפלגות.

יועז הנדל: חבר הכנסת רוטמן לדוגמה, התלונן על כך שחסמו את המפלגה שלו.

יועז הנדל: לא נתנו להתקשר למפלגה ולא נתנו לקבל שיחות מהמפלגה כי הם לא תאמו את דרכם הפוליטית, לא כי חלילה הם לא כשרים.

יועז הנדל: אני חושב שחבר הכנסת רוטמן הוא כשר למהדרין, אם יורשה לי לתת תעודת כשרות לאנשים, אבל מכיוון שאני לא קובע מי כשר ומי לא, זה רק להמחיש שהעיסוק שלי כשר תקשורת החל בוועדת הרבנים כשהבנתי שיש בעצם חסימות שרירותיות של כל מיני גופים ואנשים ועסקים, ומחסימות שנועדו לעצור תוכן לא ראוי זה הפך להיות חסימות פוליטיות ועסקיות.

יועז הנדל: כך מוצאים חסימות של עסקים, פיצה שלא תואמת את האינטרס העסקי, מפלגה שלא תואמת את האינטרס של אותם אנשים ואפילו שיעורי תורה.

יועז הנדל: אני אספר לכם שחסמו שיעורי תורה של הרב עובדיה יוסף, המוקלטים, ושיעורי תורה של הבנים שלו.

יועז הנדל: חסמו אותם כי ועדת הרבנים החליטה שזה לא מתאים, והיה ויכוח פנים-חרדי.

יועז הנדל: יש הרבה שבאים ואומרים לי, למה אתה מתערב?

יועז הנדל: זה אירוע פנים-חרדי.

יועז הנדל: למה אתה מכניס את ידיך לתוך הקלחת?

יועז הנדל: אבל כשאתה לא מכניס את ידך לתוך הקלחת ואתה מאפשר להיווצרות אוטונומיה, אז המראות שדיברת עליהן זה מה שאנחנו רואים, בעצם התפרצות של אלימות ופרוטשקן ועוד ועוד.

יועז הנדל: זה נדבך אחד, החסימות.

יועז הנדל: כך נכנסתי לעניין הזה.

יועז הנדל: הדבר השני שגיליתי זה שאין תחרות, זאת אומרת, יש קבוצה אחת, חבורה אחת, קרטל אם תרצי, של עסקנים שהם קובעים הכול, מהחסימות של המפלגה של רוטמן עד החסימה של הפיצה, והם גם קובעים שאף אחד אחר לא יכול לייצר תחרות.

יועז הנדל: גם פה צריך לציין שנציגים של מפלגת ש"ס ניסו להקים תחרות, ועדת רבנית ספרדים.

יועז הנדל: הביאו את כל החתימות של הרבנים הכי בכירים, וברגע האמת התקפלו כי ועדת הרבנים לא רצתה תחרות.

יועז הנדל: בעולם עסקי זה נורא הגיוני.

יועז הנדל: יש לך משהו שהוא שלך, מונופול.

יועז הנדל: אתה יושב על הכשרות, על חצי מיליון לקוחות, אתה לא תרצה לחלוק את זה עם מישהו אחר, לכן הם חסמו בעצם גם יצירת תחרות, גם כשרויות אחרות.

יועז הנדל: יש אחד שירצה שיהיה לו טלפון עם ווייז, יש אחד שירצה שיהיה לו טלפון רק עם וואטסאפ, אחר רוצה בלי שום דבר.

יועז הנדל: לא יצרו את התחרות הזאת בכלל ושמרו על העוגה.

יועז הנדל: באיזשהו שלב ראו אותו קרטל כי טוב ואמרו אם ככה, אם אנחנו יושבים על כלל שרשרת המזון, למה בעצם שלא נרוויח כסף גם מהייבוא והמכירה?

יועז הנדל: אין סיבה שלא.

יועז הנדל: אם אנחנו יושבים על כלל התהליך ואנחנו יושבים על החסימה בתחילת הדרך, על כך שאף אחד לא יכול לעזוב אותנו, כי אם הוא יעזוב אז לא ניתן לו את הקניין שלו כמו לאזרחים אחרים, שזה המספר, אז למה שלא נשב גם על שלב הביניים ואנחנו נקבע שמי שרוצה טלפון כשר, יקנה דרכנו.

יועז הנדל: גם נקבע לחנויות מי כשר ומי לא.

יועז הנדל: איך קובעים מי כשר ומי לא? תיכף אני מניח שתשמעו את בעלי החנויות.

יועז הנדל: ישבו אצלי חלק מהם.

יועז הנדל: אחרים באו אליי בשקט-בשקט כדי שלא ידעו, כי הם מפחדים מחשיפה.

יועז הנדל: בין 10,000 שקל למספרים אחרים לחודש, ובנוסף גם לקנות מכשיר דווקא מהם.

יועז הנדל: מכשיר שעולה 100 שקל, הם מוכרים ב-400 ומשהו.

יועז הנדל: חבר'ה, אני צודק?

קריאה: אנחנו קונים ב-100, הם מוכרים לנו ב-200.

יועז הנדל: אז כפול שניים.

יועז הנדל: יש חנות שבאה אליי וסיפרה לי שהם מוכרים להם ב-480.

יועז הנדל: זה תלוי.

יועז הנדל: זה עניין של היצע וביקוש, אבל במקום שיקנו את הטלפון רגיל, אותו טלפון בדיוק אבל זה כשר עולה 200 בשבילו ולאחר 480, ולצורך העניין זה שאמרו עליו שהוא לא כשר עולה 100 שקל.

יוליה מלינובסקי: זה אותו מכשיר.

יועז הנדל: אותו מכשיר לגמרי, ואז ישבו גם על השרשרת הזאת.

יועז הנדל: ברגע שאתה לא מיישר קו, אז אתם רואים את התופעות של האלימות, את ההתפרצויות על החנויות ואת הכנסת דבק למנעולים וניפוץ חלונות ראווה ואיומים.

יועז הנדל: אני שמעתי שיחות של ועדת הרבנים, של נציגים שלהם, שנשמעות בדיוק כמו פרוטקשן בכל מקום אחר.

יועז הנדל: "אנחנו לא בדיוק אומרים לך מה לעשות אבל תבין, זה לא אנחנו", "אם לא תשלם, אם לא תעביר את הכסף אז תדע לך שאנחנו לא אחראים למה שיקרה לחנות שלך", ורואים את זה בפועל במספיק סרטונים שיצאו מאותם אירועים.

יועז הנדל: המשימה שלי בסוף זה לייצר תחרות ונגישות בכל תחום וגם בתחום הזה, לכן מה שאני עושה, אני דואג לחברה החרדית.

יועז הנדל: אני יודע שיוצא בתקשורת והנרטיב הוא שמכניסים אינטרנט לחיינו, אז אני אומר כאן קבל עם ועדה שאני לא מתכוון לפגוע באורח החיים החרדי ואני לא אפגע באורח החיים החרדי.

יועז הנדל: מי שלא ירצה להתחבר לאינטרנט ולהישאר עם טלפון כשר של ועדת הרבנים הנוכחית, יישאר.

יועז הנדל: אף אחד לא יפריע לו.

יועז הנדל: מה אני כן רוצה?

יועז הנדל: שתהיה תחרות.

יועז הנדל: אני רוצה שלאזרח חרדי, הוא לא יסבול מיוקר המחיה, שהוא ישלם פחות, שלא 60% מהחרדים יחזיקו שני טלפונים בכיס ויסבירו את זה כי אי אפשר.

יועז הנדל: אני רוצה שלא יפגעו בחנויות, שלא יפגעו בפרנסה של אנשים, ובעיקר אני רוצה לראות שיש חוק וסדר בכל מקום במדינת ישראל, למה?

יועז הנדל: כי כשאין חוק וסדר ויש אוטונומיות, זה פוגע באזרחים.

יועז הנדל: כשיש מהומות ואלימות מול חנות בבני ברק או ברחוב גאולה, זה פוגע בתושבים שגרים שם.

יועז הנדל: אנחנו הישראלים נהנים להפוך את המשטרה לשק חבטות, אבל בסוף המשטרה היא הכלי הביצועי שלנו, של דרג מקבל ההחלטות.

יועז הנדל: יש הרבה דברים שאפשר לבקר אותם ויש לי לא מעט ביקורת כלפי המשטרה וזה מה שאת עושה בוועדה ובצדק, וצריך לבקר, אבל בסוף אנחנו אחראים.

יועז הנדל: כשהרגולציה מייצרת מציאות בלתי אפשרית, בסוף המשטרה מוצאת את עצמה בקצה מתמודדת עם אירוע שהוא כמעט בלתי אפשרי, לכן המסקנה שלי היא בשני רבדים.

יועז הנדל: קודם כל עליי, על כתפיי לוודא שיש תחרות במגזר החרדי ולוודא שהחרדים מקבלים שירותים ראויים ומחירים ראויים.

יועז הנדל: זה קודם כל.

יועז הנדל: לשם כך צריך לפרק קרטלים.

יועז הנדל: קרטלים מפרקים בכל מקום במדינת ישראל וגם במגזר החרדי.

יועז הנדל: שניים, צריך חוק וסדר, וקודם כל זה מתחיל אצלי והאחריות עליי.

יועז הנדל: שלוש, גם המשטרה ואני אומר לכם כאן נציגי המשטרה, תצטרכו לעשות עבודה מדויקת יותר.

יועז הנדל: יש מספיק עדויות על מי שמפעיל את זה.

יועז הנדל: לעשות חקירה מאומצת, לעצור אותם ולוודא שאף אחד לא מפעיל אלימות.

יועז הנדל: אני בדרך כלל עוסק במגזר הערבי ובכאוס שם, ועד כמה חשוב להחזיר את הריבונות.

יועז הנדל: יש פה מקרה אחר, להבדיל אלף אלפי הבדלות, אבל זה מקרה שחייבים לטפל בו, והמסר ממשלת ישראל ובכלל אני חושב, מהכנסת ללא קשר לקואליציה ואופוזיציה.

יועז הנדל: המסר חייב להיות שאנחנו לא מאפשרים אוטונומיות במדינת ישראל.

יועז הנדל: חוק אחד לכולם.

יועז הנדל: כולם תחת אותה תפיסה.

יועז הנדל: כולם, מאפשרים להם גישה ותחרות לכלל המוצרים.

יועז הנדל: אני חושב שזו משימה לאומית שעליה אפשר להסכים.

יועז הנדל: צר לי שהדיון הופך להיות דיון עם נימוקים דתיים למרות שהוא לא באמת קשור לזה.

יועז הנדל: אני חושב שבסוף מה שנעשה, התהליך שאני עושה, הרפורמה שאני עושה, שסופה לגמור את האירועים האלה, היא רפורמה שטובה לחברה החרדית כי בעיניי יש לי אחריות למגזר החרדי כפי שיש לי אחריות למגזרים אחרים.

יועז הנדל: תודה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: תודה גם שהגעת לדיון החשוב הזה.

מירב בן ארי: בבקשה חברת הכנסת יוליה מלינובסקי.

יוליה מלינובסקי: תודה רבה גבירתי, תודה רבה אדוני השר.

יוליה מלינובסקי: קודם כל תודה על ההיענות המהירה מאוד שלך כדי לקיים את הדיון הזה.

יוליה מלינובסקי: זה לא ברור מאליו בכנסת, במיוחד עכשיו כשאנחנו נמצאים בתקופה מאוד לחוצה.

יוליה מלינובסקי: זה רק מראה עד כמה הנושא הזה נוגע בכולנו, וכולנו ראינו את הכתבה ב-N12 על מה שקורה.

יוליה מלינובסקי: ראינו ולא האמנו.

קריאה: לא כולנו ראינו.

יוליה מלינובסקי: אוקיי, אז היו כאלה שלא ראו אבל האמינו.

יוליה מלינובסקי: תודה רבה גם כן לשר התקשורת.

יוליה מלינובסקי: אני יודעת שאתה קיבלת אבטחה משב"כ לאחרונה, שזה נורא מצער אותי שהשרים שעושים את העבודה הנאמנה שלכם יצטרכו בזמן האחרון לקבל אבטחה, אתה וקבוצה טובה עם מתן כהנא, עם איילת שקד.

יוליה מלינובסקי: יש עוד שרים.

יוליה מלינובסקי: זה רק מראה עד כמה המצב הוא עגום, שהשרים בממשלת ישראל צריכים לקבל אבטחה משב"כ עקב עבודתם.

מירב בן ארי: אגב, ראיתי שליברמן, יש לו מאבטח.

מירב בן ארי: שניים?

יוליה מלינובסקי: הוא מתוך תפקידו כשר האוצר.

מירב בן ארי: אז אני רוצה להגיד לך שמתוך תפקידו של כחלון כשר אוצר לא היה לו מאבטח.

יועז הנדל: אבל ליברמן, בגלל שהוא היה שר ביטחון לשעבר.

יוליה מלינובסקי: אם אנחנו כבר מדברים על זה, יש שבעה תפקידים במדינת ישראל שהם מאובטחים מתוך החוק, אחד מהם זה שר האוצר בלי שום קשר.

מירב בן ארי: את לא הבנת אותי.

מירב בן ארי: אמרתי שבגלל המצב החמור - - -

יוליה מלינובסקי: עכשיו מר ליברמן לצערי מאובטח פי שלוש ממה שהוא היה צריך להיות מאובטח.

מירב בן ארי: אני רוצה להגיד לך שבכנסת ה-20 כשהיינו ביחד, שר האוצר לא היה מאובטח.

יוליה מלינובסקי: היה חי כמו בן אדם.

מירב בן ארי: נכון.

יוליה מלינובסקי: עכשיו לעצם הנושא.

יוליה מלינובסקי: אני לא מבדילה אלף הבדלות.

יוליה מלינובסקי: מה שאני רואה עם ועדת הרבנים הזאת, ויכול להיות שאנשים מהמשטרה יעזרו לי בהגדרות, אני רואה בזה ארגון פשע מאורגן.

יוליה מלינובסקי: יש הגדרות מה זה ארגון פשע מאורגן, שזה ארגון, שזה כסף, שזה חיילים, שזה היררכיה ובסוף בסוף שליטה בכסף, אז הם מתנהלים כמו מאפיה.

יוליה מלינובסקי: הם עושים את זה לשם הדת אבל הדת שם זה באמת משהו בשוליים.

יוליה מלינובסקי: פשוט משתמשים בזה, ואתם במשטרת ישראל חייבים לשים לזה סוף.

יוליה מלינובסקי: כל מה שאמר שר התקשורת, תחרות, הוזלת מחירים זה גם חופש הבחירה של אזרחים.

יוליה מלינובסקי: הארגון הזה מרשה לעצמו, לא ברור מי תומך בו, תיכף אנחנו גם כן נדע מי הכוחות, לשלוט בכסף של אזרחים, לשלוט בחירות של אזרחים, במחשבות של אזרחות, בעסקים ובכל הזכויות של אזרחים.

יוליה מלינובסקי: בן אדם רוצה לקנות טלפון כשר, שאם הוא כשר, זכותו המלאה.

יוליה מלינובסקי: זכותו לקנות איפה שהוא רוצה.

יוליה מלינובסקי: אני ראיתי בכתבה, ממש מחלקים פלייר, כדאי לך לקבל הכשר של ועדת הרבנים.

יוליה מלינובסקי: יועז מטפל בנושא של הקווים אבל הדבר הזה שמחייבים עסק לקנות סחורה רק מספק מסוים, ואני לא אטעה במיוחד אם אני אגיד שכנראה אותם ספקים איכשהו קשורים לוועדת הרבנים בקשר כזה או אחר משפחתי או חברי או עסקי, זאת אומרת בסוף בסוף זה מאפיינים של ארגון פשע, מאפיה לכל דבר ועניין.

יוליה מלינובסקי: בקצה יש כסף, בשליטה בהמון.

יוליה מלינובסקי: זה מאורגן, זה מסודר, זה עם מסרים, זה עם פתקים שמחלקים בלילה, "תדע לך מה עליך לעשות", וזה בחצר ביתנו, זאת אומרת זה פה.

יוליה מלינובסקי: איך אפשר לדבר על המגזר הערבי ופשע מאורגן?

יוליה מלינובסקי: זה פה.

יוליה מלינובסקי: זה שתי דקות מהכנסת.

יוליה מלינובסקי: עכשיו עוד משהו שאני רוצה לציין.

יוליה מלינובסקי: אני יודעת שהרבה ח"כים מהמפלגות החרדיות תומכים במאבק הזה אבל הם תומכים בשקט.

יוליה מלינובסקי: היחיד שהעז עכשיו להגיע לפה הוא גם כן לא ממפלגות חרדיות, זה שמחה רוטמן, כי מצד אחד הם תומכים אבל בצד שני מפחדים לפתוח את הפה.

יוליה מלינובסקי: התופעה הזאת קיימת לא היום, לא אתמול.

יוליה מלינובסקי: זה כבר שנים.

יוליה מלינובסקי: זה פשוט התעצם עכשיו.

יוליה מלינובסקי: רק כדי להמחיש את השקר, אני ביום שישי הייתי בפאנל ב"אופירה וברקו" עם עיתונאי חרדי, ישראל כהן, חרדי למהדרין מחצר של גפני, מסתובב עם טלפון חכם.

יוליה מלינובסקי: בפאנל נפלט לו שהוא גם כן עוקב באינסטגרם אחרי אופירה ועל התוכן הפוגעני, אבל אם אנחנו נדבר איתו עכשיו, וזה ממש מוקלט, זאת אומרת זה היה בשידור, זה רק ממחיש את השקר, את הצביעות, את הדין אחד לעצמם ודין אחר להמון.

יוליה מלינובסקי: למה עושים את זה?

יוליה מלינובסקי: כי ככה שולטים בבני אדם, במוח של האזרח, כדי שהוא לא יקבל אינפורמציה, שהוא יהיה בשליטה, שיהיה תלוי וסמוך לשולחננו.

יוליה מלינובסקי: אני ראיתי את התמונה שהשוטר שם בכניסה חסר אונים.

יוליה מלינובסקי: אני שמעתי תלונות של בעלי עסקים שאומרים שהזמינו משטרה והמשטרה לא מגיעה פשוט.

יוליה מלינובסקי: אם לא אתם עם כל המורכבות של העניין, אנשי משטרה, אז מי?

יוליה מלינובסקי: אין לנו משטרה אחרת.

יוליה מלינובסקי: פשוט אין.

יוליה מלינובסקי: זה מה שיש.

יוליה מלינובסקי: עם זה אנחנו נצטרך לחיות ולהסתדר ולהתמודד, ואנחנו באמת מצפים מכם עם כל המורכבות, ויש מלא בעיות מפה עד הודעה חדשה, להשליט סדר, כי די עם הבריונות הזאת, עם הוונדליזם הזה, עם הברבריות הזאת.

יוליה מלינובסקי: מנסים לצבוע את זה שזה מלחמה על שם כשרות ודת ודברים היפים.

יוליה מלינובסקי: שקר וכזב.

יוליה מלינובסקי: כסף, כסף, כסף.

יוליה מלינובסקי: תודה רבה.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: חבר הכנסת שמחה רוטמן, בבקשה אדוני.

שמחה רוטמן: תודה רבה.

שמחה רוטמן: דבר ראשון אני חושב שהדיון הוא חשוב, אבל לדעתי הוא קיבל פה איזשהו כיוון לא נכון.

שמחה רוטמן: אני אנסה להציב פה עמדה מורכבת.

שמחה רוטמן: דבר ראשון אנחנו פה בוועדה לביטחון פנים.

שמחה רוטמן: אנחנו לא בוועדה לענייני לא החברה החרדית, לא אורח החיים שלה וגם לא ניסיון לחנך אותה.

שמחה רוטמן: זה המקום שלי פה.

שמחה רוטמן: אני לא רוצה לשנות את החברה החרדית.

שמחה רוטמן: אני רוצה לאפשר לחברה החרדית לחיות את חייה.

שמחה רוטמן: הבעיה פה היא ביטחון פנים.

שמחה רוטמן: הבעיה פה לפי מה שנמסר לי ולפי התיאורים זה שתוקפים חנויות ועושים פרוטקשן, וזה לא משנה אם זה קורה בתוך בני ברק, ואוזלת היד של משטרת ישראל בהקשר הזה כמו שאמר השר יועז הנדל.

שמחה רוטמן: בחזית הפנימית כולה יש בעיות.

שמחה רוטמן: יש איים של חוסר משילות בנגב, בגליל.

שמחה רוטמן: בתחילת השבוע הייתי בשמעון הצדיק ועכשיו אנחנו מדברים על גאולה או על בני ברק.

שמחה רוטמן: בהקשר הזה בשביל זה אני פה.

שמחה רוטמן: אני חושב שגם לאדם שמתגורר בבני ברק יש זכות, תאמינו או לא, לחיות את חייו.

שמחה רוטמן: אני תושב בני ברק.

שמחה רוטמן: גדלתי בבני ברק כל ימיי.

שמחה רוטמן: היום אני גר בלוד אבל עד גיל 26 גרתי בבני ברק וניהלתי אורח חיים דתי-לאומי בבני ברק, וקניתי את הטלפונים שלי בבני ברק, גם הכשרים וגם הלא כשרים, והיו לי משני הסוגים.

שמחה רוטמן: בני משפחתי גם הדתיים-לאומיים וגם החרדים, חלקם מחזיקים טלפונים חכמים וחלקם מחזיקים טלפונים כשרים, וחלקם בצוק העיתים גם וגם.

שמחה רוטמן: אני אפילו מבין את הערך החינוכי.

שמחה רוטמן: פה יש לי מחלוקת חמורה איתך, יוליה.

שמחה רוטמן: זכותו של אדם לחיות את חייו, כוללת גם את הזכות של אדם לחיות בקהילה.

שמחה רוטמן: לחיות בקהילה עם כללים, עם גדרים.

שמחה רוטמן: גם אם הכללים והגדרים של הקהילה הזאת לא מוצאים חן בעיניי, זה חלק מזכותו והחופש של האדם לחיות את חייו כחלק מקהילה.

שמחה רוטמן: יש אנשים שהקהילה הזאת עוזרת להם.

שמחה רוטמן: היא נותנת להם מערך תמיכה שאני מרגיש, גם אני חי בקהילה, שאני פחות צריך, וזו בחירה לגיטימית ככל הבחירות.

שמחה רוטמן: גם הבחירה להשתמש בטלפון כשר היא בחירה לגיטימית ככל הבחירות.

יוליה מלינובסקי: זה בדיוק מה שאמרתי.

שמחה רוטמן: גם הקהילה וגם מנגנוני העזר, חז"ל אומרים שכאשר נפטרו תלמידיו, כלומר עזבו אותו לקראת פטירתו.

שמחה רוטמן: למיטב זכרוני זה היה רבי יוחנן בן זכאי.

שמחה רוטמן: אם אני טועה בשם אז זה יהיה אמורא אחר או תנא אחר.

שמחה רוטמן: הוא אמר להם, "יהי רצון שיהא מורא שמיים עליכם כמורא בשר ודם".

שמחה רוטמן: שתפחדו מהקדוש ברוך הוא כמו שאתם מפחדים מבני אדם.

שמחה רוטמן: אמרו לו, זה מה שאתה מבקש, שנפחד?

שמחה רוטמן: - - -

יוליה מלינובסקי: אבל מה בין זה לאלימות, במחירים, בהפקרות הזאת?

יוליה מלינובסקי: יופי, מצוין, אף אחד לא פוסל את זה.

שמחה רוטמן: יוליה, אני אמרתי שאני מעביר מסר מורכב.

שמחה רוטמן: אמרתי בהתחלה שזה סוגיה - - -

יוליה מלינובסקי: טוב, זה כנראה יותר מידי מורכב בשבילי.

שמחה רוטמן: כנראה.

שמחה רוטמן: אני בטוח שלא, אבל.

שמחה רוטמן: אמרתי בהתחלה שזו סוגיה של ביטחון פנים, וכאן אני לא מקבל אפילו לא גרם של פשרות, מצד אחד.

שמחה רוטמן: מצד שני, אני כן חושב שהלאפשר לקהילה לקיים גם את מערכי התמיכה עד רמה מסוימת, כל זמן שיש אופציית יציאה מהקהילה, גם את המנגנונים של הכפייה הקהילתית, לא הכפייה באלימות חלילה.

שמחה רוטמן: אם אני אבוא לבית הכנסת שלי בלי כיפה, אף אחד לא ירביץ לי מכות אבל יעקמו את האף ויגידו, מה אתה עושה?

שמחה רוטמן: יוליה, זה לא ויכוח ביני ובינך.

שמחה רוטמן: אני לא חושב שיש מחלוקת אפילו כל כך גדולה.

שמחה רוטמן: בחזית של הטיפול המשטרתי אני לא חושב שצריכה להיות בכלל מחלוקת.

שמחה רוטמן: אני חושב שמשטרת ישראל צריכה לטפל.

שמחה רוטמן: תופעות כמו שאנחנו רואים, של איומים, של פרוטקשן וגם כן של השתלטות על כל המערך באמצעים של כפייה, זה דבר שצריך לטפל בו כפי שמשטרת ישראל מטפלת בכל פשע, בין אם זה נעשה על ידי גוף שקורא לעצמו ועדת רבנים או כל גוף אחר.

שמחה רוטמן: בכל הנוגע למתן האופציות, שזה התייחס השר ואני חושב שזו אמירה חשובה, אני חושב שהפתרון צריך להיות לאפשר באמת קומה כשרה.

שמחה רוטמן: לאפשר לאנשים שרוצים גם את הסימון החיצוני הזה של אני חלק מקומה כשרה.

שמחה רוטמן: אני אומר, במספר שלי כחלק ממאפיין זהות של האדם, מספר הטלפון של האדם זה כבר כמו השם שלו, כבר כמו תעודת הזהות שלו, אני מונה את עצמי בקרב אנשים שרוצים טלפון כשר בלי אינטרנט, בלי אס.

שמחה רוטמן: אמ.

שמחה רוטמן: אס, כן, זה מערך שאפשר לעשות, אבל בתוך המערך, איזה קווי טלפון חוסמים לי, איזה שירותים מונעים ממני, איזה מנגנונים, לאפשר באמת את אותו פלורליזם שאתה מדבר, שבן אדם רוצה לעבור ועדת רבנים, בן אדם שגדל באיזושהי חסידות מסוימת ורוצה לעבור לחסידות אחרת או בן אדם שרוצה לעבור לוועדה של הספרדים או לוועדה של האשכנזים או לוועדה של הליטאים או בכלל רק טלפון חסום בלי ועדה בכלל, לתת לו את האפשרות הזאת בלי לשפוך את התינוק עם המים, אני חושב שאפשר לעשות את זה גם בהידברות עם האנשים, ואני חושב שמנגנוני הכפייה שמפעילה באמת בהקשר הזה והלחץ ועדת הרבנים, צריכים להיפסק.

שמחה רוטמן: אני מחזק אותך במהלך של הפתיחה לפלורליזם בוועדות, לפלורליזם בתעודות הכשרות בהקשר הזה של הטלפונים.

שמחה רוטמן: אני חושב שהוא חשוב.

שמחה רוטמן: אני חושב שצריך להיזהר לא לשפוך את התינוק עם המים ולא לאפשר סיטואציה של מאפיין הזהות הזה הבסיסי ייעלם.

מירב בן ארי: תודה רבה חבר הכנסת רוטמן.

יועז הנדל: גבירתי היושבת-ראש, אני רק צריך לזוז, אז תודה.

מירב בן ארי: אין בעיה.

מירב בן ארי: תרצה אולי לשמוע אחת מהחנויות?

יועז הנדל: אני חושב שאני מכיר את החבר'ה שיושבים כאן, אז אני מתנצל שאני צריך ללכת לדיון אחר.

יועז הנדל: אני רוצה להודות לכם על הדיון ועל הדברים החשובים.

יועז הנדל: אני אומר לכם כאן חד וחלק, מי שירצה טלפון חסום שלא מגיע לאינטרנט, יהיה לו.

יועז הנדל: אני לא פוסל את האפשרות, להיפך, ולא מזלזל באורח החיים החרדי, אבל מי שלא ירצה, יוכל, וזה צריך להגיד.

יועז הנדל: יש חופש בחירה במדינת ישראל והוא יהיה חופש בכל מקום.

יועז הנדל: אני תמיד שמח להידברות.

יועז הנדל: יוליה, תודה על התמיכה.

יועז הנדל: אני לא חושש מהאיומים.

יועז הנדל: אני חושב שזה כלל החברה החרדית, חשוב להגיד.

יועז הנדל: בלי להתייחס לאיומים, יש קיצוניים בחברה החרדית וצריך לטפל בהם בכוח.

יועז הנדל: אף אחד לא יסית אותי מהדרך הזאת.

יועז הנדל: אנחנו הולכים לשם.

יועז הנדל: לא יהיה קרטל פה, לא יהיה כאוס ולא יהיה אוטונומיות במדינת ישראל בשום מקום, ואנחנו צריכים לחזק את משטרת ישראל שתעשה את זה מדויק יותר.

יועז הנדל: זה בסוף האירוע.

מירב בן ארי: אין בעיה.

מירב בן ארי: אני אעדכן אותך גם במסקנות הדיון.

יועז הנדל: תודה רבה לכולם, דיון מאוד חשוב.

יועז הנדל: תודה ליוליה, תודה מירב.

מירב בן ארי: תודה יועז, תודה שבאת.

מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע קצת מבעלי החנויות.

מירב בן ארי: נתחיל עם דוד דוידוב שיש לו חנות סלולר בבני ברק.

דוד דוידוב: קודם כל תודה רבה על רשות הדיבור.

דוד דוידוב: יש לי חנות 11 שנה בבני ברק.

דוד דוידוב: אנחנו חמישה-שישה עובדים בחנות.

דוד דוידוב: לפני משהו כמו שנה הגיע אליי נציג של ועדת הרבנים לתקשורת, ככה הוא הציג את עצמו, ביקש שאני אראה לו תעודת זהות שאני בעל החנות.

דוד דוידוב: אמרתי לו, אתה לא שוטר, אני לא חייב לך כלום, ומפה זה התפתח ל"חבל, זה יגמר לא טוב".

דוד דוידוב: בלית ברירה הוצאתי תעודת זהות, הראיתי לו שאני בעל החנות.

דוד דוידוב: אמרתי לו, דבר מה יש לדבר.

דוד דוידוב: הוא אמר לי, שמע, אתה חייב לקחת פה כמו שכל שאר החנויות לקחו.

דוד דוידוב: אם לא, יהיה לך פה הפגנה שלא חלמת עליה, משהו כמו 10,000 איש, ואז אמרתי לו, אני לא מפחד מכלום כי ככה חונכתי.

דוד דוידוב: אני יודע שאני בדרך הנכונה.

דוד דוידוב: כמובן שהחנות שלנו מוכרת אך ורק מכשירים שמתאימים למגזר החרדי.

דוד דוידוב: אני בעצמי בבית, אשתי נמצאת איתנו פה, אין לי מחשב בבית.

דוד דוידוב: אני מסתדר בלי כל שאר הדברים.

דוד דוידוב: לא עוקב אחרי אף אחד באינסטגרם כי אין לי אינסטגרם.

דוד דוידוב: בחור דתי, חרדי.

דוד דוידוב: אני אפילו לא יכול לקרוא לעצמי מודרני.

דוד דוידוב: מאידיאולוגיה אני לא מוכר מכשירים פסולים בחנות כי ככה חונכתי, ככה גדלתי וגם המגזר לא מבקש את זה.

דוד דוידוב: המגזר מבקש מכשירים שיכולים לשרת אותו, אם זה ווייז, פנגו, מיילים, קופות חולים, וגם אנשים מהמגזר של הציונות הדתית שרוצים מצלמה ונגן, הודעות, אס.

דוד דוידוב: אמ.

דוד דוידוב: אסים שאצלם זה מקובל וראוי.

דוד דוידוב: אמרתי לו שאני לא מפחד.

דוד דוידוב: הוא אמר לי, תקשיב, אתה רואה אותי לבוש ככה אבל אני חזרתי בשאלה, חזרתי בתשובה, חזרתי בשאלה, חזרתי בתשובה שלוש פעמים.

דוד דוידוב: עברתי הרבה בחיים.

דוד דוידוב: אין פה בחור טוב שאתה מכיר, "בחור טוב", החברים פה מכירים, מבינים מה אני מתכוון, שלא מכיר אותי, ואני גם ישבתי, אני לא אזכיר את השם, אצל אחרון העבריינים.

דוד דוידוב: אני מפחד להזכיר את השם שלו כי זה לא נכון ולא ראוי.

דוד דוידוב: מפה נכנסתי לפחדים.

דוד דוידוב: הוא אומר לי, אני מקושר לפלוני אלמוני ואם צריך הוא גם ייכנס לתמונה.

דוד דוידוב: לא הראיתי פחד אבל נבהלתי מאוד.

דוד דוידוב: ניגשתי למשטרה.

דוד דוידוב: זה היה אותו יום ברית של הבן שלי.

דוד דוידוב: ניגשתי למשטרה בלילה בסביבות 00:00 ופתחתי את הדברים כמו שנאמרו.

דוד דוידוב: הוא היה בהלם שהוא הזכיר שם של כזה אדם.

דוד דוידוב: הוא אמר, אני מזמין אותו.

דוד דוידוב: אתה תהיה מוכן לעימות מולו?

דוד דוידוב: אמרתי כן.

דוד דוידוב: יום למוחרת כשהוזמנתי, הרבנים שלי התקשרו, שאני משתתף בשיעורי תורה אצלם, ביקשו שאני אבטל את התלונה והכול יסתדר.

דוד דוידוב: אמרתי, אני לא יכול.

דוד דוידוב: אני לא בנוי לזה.

דוד דוידוב: אני אויימתי, בלילה האחרון לא ישנתי, אני לא חושב שזה יגמר ואני גם יודע את הכוח שלהם ואני יודע לאן זה יוביל.

דוד דוידוב: אני הולך להגיש תלונה.

דוד דוידוב: הגשתי תלונה.

דוד דוידוב: עשו עימות בינינו.

דוד דוידוב: הוא הודה שהוא הזכיר את אחרון העבריינים.

דוד דוידוב: מה שקרה בפועל, הוא קיבל הרחקה והוא אמר לי במשטרה, אני אדאג שאתה תרדוף אחריי בשביל לקחת את התעודה.

דוד דוידוב: זכור מה אני אומר, וזה לא איחר לבוא.

דוד דוידוב: האופי והכבוד ולא יודע מה, הפסיכוזה שלי לא נתן לי לעשות את זה כי אני יודע מה אני עושה בחנות.

דוד דוידוב: אמרתי להם, אני מוכן להגיע אתכם לפשרה, אני אמכור אך ורק מכשירים של הדרן, שזה מינימום שבמינימום, ומכשירים עם מצלמה ונגן וטלפונים כשרים שלכם, שכיום 70% מהאוכלוסייה קונה אך ורק את המכשירים הכשרים.

דוד דוידוב: הם הצליחו לפגוע לי בהכנסה, הצליחו לפגוע לי בבריאות.

דוד דוידוב: אשתי פה.

דוד דוידוב: הייתי מאושפז, לא יכול לספר ולפרט אבל קיבלתי איזה בעיה רפואית קשה מאוד.

דוד דוידוב: הצלחתי להתגבר על זה.

דוד דוידוב: יום-יום במשך שמונה חודשים יש לי הפגנה מחוץ לחנות.

דוד דוידוב: ההפגנות הופכות להיות אלימות.

דוד דוידוב: לפעמים המשטרה נמצאת, לפעמים לא.

דוד דוידוב: תודה רבה על הימים שנמצאים, אבל כשהם לא נמצאים אני צריך להגן על עצמי.

דוד דוידוב: המשפחה שלי צריכה לבוא.

דוד דוידוב: אבא שלי מעל 60.

דוד דוידוב: איבדנו אימא לא מזמן, לפני ארבע שנים.

דוד דוידוב: הוא צריך לבוא בהפגנות וכביכול להיטמע בין האנשים, שאם חס ושלום זה יתפתח למהומה.

דוד דוידוב: יש לי פה תמונות שאני עם דם על הפנים.

דוד דוידוב: ניגשתי להגיש תלונה ואחרי זה שלחו את הרב שידבר ואת האדמו"ר.

דוד דוידוב: אני משתייך למגזר הזה.

דוד דוידוב: אני יודע שאני אשלם מחיר כבד על זה שאני מדבר.

דוד דוידוב: כל החברים מאחור אומרים לי, תשמע, לך, תדבר.

דוד דוידוב: אף אחד לא מעז לדבר.

דוד דוידוב: גם קל לי לקחת את התעודה ולמכור כמו כולם מתחת לשולחן.

דוד דוידוב: זה הכי פשוט והכי קל לעשות את זה.

דוד דוידוב: אני פשוט לא צבוע, לא מסוגל לשים תעודה ולמכור מתחת לשולחן כי אני יודע מה אני עושה.

דוד דוידוב: אני עושה דברים בסדר, אני נותן למגזר החרדי.

דוד דוידוב: למה אני נמצא פה?

דוד דוידוב: לא בשביל ללכלך על המגזר שאני משתייך אליו.

דוד דוידוב: אני נמצא פה בשביל לקבל ביטחון.

דוד דוידוב: לבוא ולהפגין לי מחוץ לחנות, גם אם יש שוטר, גם אם אין שוטר.

דוד דוידוב: יום חמישי האחרון הוצאתי ממצלמות האבטחה איך יהודי מעל 120 קילו ניגש לתוך החנות כשיש לי 15 אנשים בתוך החנות, חנות מאוד קטנה.

דוד דוידוב: כולם בורחים החוצה.

דוד דוידוב: הוא צורח ומשתולל ואני צריך לתפוס אותו בזרועות ולהרחיק אותו, והוא משתולל, וכמובן הם מוציאים מצלמה לחפש אותי.

דוד דוידוב: מתעדים אותי כביכול שאני האלים, אני הגברתן, אני בעל הזרוע.

דוד דוידוב: יש קו שמתנהל, של הפגנות, סמוי, ויש קו פתוח ששם אפשר לשמוע הכול, והקו הזה, אני מחובר אליו, גם לסמוי וגם לפתוח, היום אני מודיע להם את זה, ואני שומע את מה שהם אומרים ואיך לפעול נגדי.

דוד דוידוב: הנה, בעל החנות יוצא מהחנות.

דוד דוידוב: הנה, נרדוף אחריו לרכב.

דוד דוידוב: אני עובר רדיפה שמונה חודשים.

דוד דוידוב: אני לא מאמין שיש עוד מישהו שמסוגל.

דוד דוידוב: היה לי את האבא ואת כוחות הנפש שנתנו לי בבית לעמוד מול האתגר הזה.

דוד דוידוב: אני שומע אנשים תוך יום לוקחים תעודה.

דוד דוידוב: אין לי בעיה עם התעודה שלהם.

דוד דוידוב: מי שעושה את זה מאידיאולוגיה, סבבה, אבל אני לא מכיר מישהו שעשה את זה מאידיאולוגיה ויכול למכור אך ורק מכשירים כשרים.

דוד דוידוב: אין דבר כזה.

דוד דוידוב: לפני כמה ימים קיבלתי הודעה בוואטסאפ, שבעל חנות שיש לו חנות כשרה, אני כמובן לא אפגע באף אחד, אבל הוא זכה מקום ראשון במכירה של מכשירים, סמרטפונים.

דוד דוידוב: יש קבוצה שמי שמוכר יותר אז הוא מקבל מתנה כלשהי מהדרן.

דוד דוידוב: הוא חנות כשרה שהוא לקח מרצון.

דוד דוידוב: הוא זכה מקום ראשון.

דוד דוידוב: אני כביכול כמה מקומות תחתיו.

דוד דוידוב: אנחנו מפרגנים לכולם אבל הוא חנות כשרה.

דוד דוידוב: הוא מצליח להשתלט גם על הציבור החרדי וגם על הציבור הכללי, זאת אומרת למכור לכולם עם תעודה, ושם לא אוכפים את זה.

דוד דוידוב: כשבן אדם אומר לי, אני אדאג להוציא אותך מהעיר, יש ריח של טומאה כשאתה נכנס לעיר, אתה גר בתל אביב, אז זאת אומרת אני אקח תעודה.

דוד דוידוב: הוא יפתח לי מגירות יום, הוא יירד לי לחיים לרמה שאני אצטרך לצאת מהעיר.

דוד דוידוב: לי זה לא פשוט להעתיק את החנות לז'בוטינסקי או לתל אביב.

דוד דוידוב: קהל הלקוחות שלי מבני ברק.

דוד דוידוב: זה קהל לקוחות לא אינטרנטי.

דוד דוידוב: אני אפילו לא יכול לכתוב את זה באיזה הודעה.

דוד דוידוב: הם מגיעים לטלפון ומגיעים עם טלפונים פשוטים.

דוד דוידוב: אם היה לי דרך אחרת, הייתי מעתיק.

דוד דוידוב: אני נמצא על הציר של ז'בוטינסקי.

יוליה מלינובסקי: התעודה עולה כסף?

דוד דוידוב: אני לא ישבתי איתם.

דוד דוידוב: אני יודע שזה עולה 10,000 שקל ולא בהכרח שגובים את הצ'ק אלא אם כן עשית משהו, אבל הכסף הגדול זה לפגוע לך בנתח פרנסה, במכשירים.

דוד דוידוב: אני לא יכול לקנות מכשיר ב-250 שקל במקום ב-100.

מירב בן ארי: אתה מחויב בעצם לקנות מהם את המכשירים שלהם.

דוד דוידוב: כן.

דוד דוידוב: יש הרי חופש ביטוי ויש חופש תעסוקה.

דוד דוידוב: כשאני ניגשתי למשטרה אמרו לי, למה אתה לא עוזב את העיר?

דוד דוידוב: כמה פעמים.

דוד דוידוב: אני הייתי עשר פעמים במשטרה והפסקתי.

דוד דוידוב: כשעצרו אותי פה בבידוק כי היה לי קליע, שמו לי קליע בתיבת הדואר, מכתבים, איומים.

דוד דוידוב: אשתי ביקשה לעבור דירה.

דוד דוידוב: עברתי דירה.

דוד דוידוב: עלה לי המון כסף העניין הזה.

דוד דוידוב: עברתי דירה, דירה שאני חי בה וקניתי אותה במיטב כספי.

דוד דוידוב: עברתי דירה לשכירות בגלל שאני לא יכול, כי שם מגיעים אנשים לבית.

דוד דוידוב: אין בעיה, רוצים להפגין?

דוד דוידוב: שיפגינו 500 מטר ממני.

דוד דוידוב: למה אני צריך להיות חשוף לנזק פיזי, רכוש, שבירה של ויטרינות?

דוד דוידוב: כמה פעמים תיקנתי את המנעולים.

דוד דוידוב: קראתי למשטרה, לקחו, צילמו, טביעות אצבע.

דוד דוידוב: לא הגיעו אליהם.

דוד דוידוב: הם עובדים חכם, הם עובדים מסודר.

דוד דוידוב: אני לא יודע לשייך את זה אבל אני יודע שהבן אדם הבטיח שלא יהיה לי יום ולא יהיה לי לילה.

דוד דוידוב: אשתי שמונה חודשים לא זוכה לראות גבר בבית.

דוד דוידוב: אני מגיע סמרטוט הביתה, כל היום שיחות, כל היום חושב איך להגן על עצמי.

דוד דוידוב: יתרה מכך, זה מגיע למצב שאנשים בעלי הזרוע שמגיעים אליי, חבר'ה, הם באים עם אופנועים, אומרים, תשמע, ככה וככה תשלם, אנחנו פותרים לך את הבעיה לגמרי.

דוד דוידוב: זה הדבר האחרון שאני רוצה להגיע אליו ואני בטוח שאתם לא רוצים שאנחנו נגיע לדבר הזה.

דוד דוידוב: האוטונומיה הזאת היא חד צדדית?

מירב בן ארי: לא.

דוד דוידוב: להרחיק את המפגינים.

יוליה מלינובסקי: כמה אנשים מפגינים מול החנות בדרך כלל?

דוד דוידוב: היה גם מאות, עשרות.

דוד דוידוב: היום מפגינים 20 אבל מספיק שניים קיצוניים שנכנסים.

יוליה מלינובסקי: זה אותם פרצופים כל הזמן?

דוד דוידוב: כן, אבל זה משתנה.

דוד דוידוב: הם מביאים אוטובוסים.

דוד דוידוב: הם מממנים אוטובוסים.

דוד דוידוב: הסרטתי את זה.

דוד דוידוב: הם מממנים אוטובוסים, ילדים צעירים מתחת לגיל 16.

דוד דוידוב: אני מכין את עצמי, בין הזמן עם פסח הולך להיות לי לא צוהריים, לא לילה, כי מה?

יוליה מלינובסקי: מביאים אוטובוסים, זאת אומרת מישהו משלם על זה.

דוד דוידוב: באמת כואב לי שאני מדבר על המגזר שאני משתייך אליו, אבל אין לי ברירה.

קריאה: יש פה מאות.

קריאה: הם פתחו מחסומים.

קריאה: הם הפילו מחסומים בפעם האחרונה.

דוד דוידוב: יש שוטרים אבל מה?

דוד דוידוב: חרדים, אל תתערב.

דוד דוידוב: הערבים, שיהרגו אחד את השני.

דוד דוידוב: חרדים יהרגו אחד את השני?

דוד דוידוב: אנחנו חיים במדינה, אנחנו משלמים מיסים.

דוד דוידוב: תודה.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: תודה גם שבאת לפה.

דוד דוידוב: אני יודע שאני אשלם מחיר כבד על זה אבל להגיד את מה שבעלי החנויות סובלים, אני יודע כמה אמרו לי, אנחנו לא יכולים לבוא ולעשות - - - .

דוד דוידוב: לא כולם רוצים לבזות ולהעליב ולפגוע, אבל אין מה לעשות.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: יצחק קאופמן, בבקשה.

מירב בן ארי: יש לך חנות בבית שמש?

יצחק קאופמן: לי יש חנות בית שמש.

יצחק קאופמן: אני מתעסק בענף בסביבות עשר שנים והחנות פעילה שמונה וחצי שנים.

יצחק קאופמן: צר לי שהשר לא נמצא פה לשמוע קצת גם דעות נוספות.

יצחק קאופמן: לפי מה שאני שמעתי, מה שאני הבנתי, יש היום 160 ומשהו חנויות כשרות.

יצחק קאופמן: כל בן אדם בטבעו מחפש את הטוב ביותר.

יצחק קאופמן: כשבן אדם צריך הביתה מוצר מסוים, הוא צריך מכונת כביסה, הוא משתדל לקחת את הטוב ביותר כמובן אם הכסף שלו מאפשר לו.

יצחק קאופמן: הוא צריך עורך דין, רופא, כל דבר בן אדם לוקח את הטוב ביותר.

יצחק קאופמן: זה טבע.

יצחק קאופמן: גם אנחנו בתור אנשים דתיים שאנחנו רוצים לשמור על אורחות חיינו, כשאנחנו אוכלים אוכל כשר, אנחנו מחפשים את האוכל הכי כשר, את הרמה הכי גבוהה, כמובן כל אחד לפי מה שהוא תובע מעצמו, מחפש את הכשרות הטובה ביותר.

יצחק קאופמן: כנ"ל גם בנושא הזה של טכנולוגיה.

יצחק קאופמן: אנחנו רוצים את הכי כשר מבחינתנו, וזה לא שאנחנו חוסמים את מישהו, באים לציבור הכללי ואומרים לו, אל תסמס או אל תחייג לקווים כאלו.

יצחק קאופמן: זה נשאר פתוח.

יצחק קאופמן: רוב הקווים במדינת ישראל הם קווים פתוחים.

יצחק קאופמן: פה מדובר על קווים שהוקמו מלפני 17 שנה כי אנחנו רוצים לשמור, ואנחנו נותנים את הסמכות לרבנים כמו שאנחנו נותנים את הסמכות לרבנים גם בכשרות המזון, כי לא כל אחד מבין בכל דבר.

יצחק קאופמן: אנחנו נותנים את דעתנו לעניין הזה.

שמחה רוטמן: כמו שאמרתי בדבריי, הבעיה היא לא מה בן אדם בוחר לעצמו.

שמחה רוטמן: מה שמתארים פה זה לא שכל בן אדם רוצה את הכי טוב לעצמו.

שמחה רוטמן: מה שמתארים פה זה שאם אדם בוחר אחרת, עושים לו הפגנה ליד הבית, תוקפים אותו ליד החנות, מונעים ממנו להיכנס, מאיימים, גובים פרוטקשן.

שמחה רוטמן: אני גם אמרתי את זה לשר וגם השר אמר את זה.

שמחה רוטמן: כל בן אדם שירצה טלפון כשר במדינת ישראל, יהיה לו, ואני אלחם על זה.

שמחה רוטמן: אני הראשון שאלחם על זה.

שמחה רוטמן: זה לא הוויכוח בכלל.

יצחק קאופמן: אוקיי.

יצחק קאופמן: אלימות זה דבר שאני חושב שקיים.

יוליה מלינובסקי: אתה חווה דברים כאלו?

יצחק קאופמן: אני לא חווה כאלה דברים ומי שיושב לידי גם לא חווה כאלה דברים.

יוליה מלינובסקי: יש לך אישור מוועדת הרבנים?

יצחק קאופמן: לי יש אישור מוועדת הרבנים שקיבלתי אותה מלפני משהו כמו שבע-שמונה שנים.

דוד דוידוב: למה שתחווה את מה שאנחנו חווים?

יצחק קאופמן: אני אענה על כך.

יצחק קאופמן: זה דבר לגיטימי ונורמלי לחלוטין כמו שלמשל העיר בני ברק, מובן שאין טעם להיכנס לעיר בשבת עם רכב.

יצחק קאופמן: יש רגשות של התושבים.

יצחק קאופמן: זה עיר חרדית.

יצחק קאופמן: כנ"ל גם בעלי חנויות אמורים לכבד את אורח החיים החרדי.

מירב בן ארי: אני רוצה להבין משהו אחד.

מירב בן ארי: מה המשמעות שיש לך את התעודה הזאת?

מירב בן ארי: מה זה אומר מבחינת חיי היום-יום שלך?

יצחק קאופמן: זה אומר שאני מוכר רק מכשירים כשרים.

מירב בן ארי: גם הוא מוכר רק כשרים.

מירב בן ארי: מה עוד?

יצחק קאופמן: לא, הוא מוכר מכשירים כשרים שלא בפיקוח של הוועדה שהוסמכה לכך.

דוד דוידוב: מי הסמיך אותם?

מירב בן ארי: אני רוצה להסביר לכם משהו על ועדות הכנסת.

מירב בן ארי: הערות הביניים הן רק של חברי הכנסת.

מירב בן ארי: גם אם אתם מאוד כועסים ואני מבינה, קודם כל אני שומרת על זכות הדיבור שלכם אבל הערות אנחנו נעיר.

מירב בן ארי: אנחנו יודעים לנהל את זה.

מירב בן ארי: בינתיים החבורה פה שולטת בחומר.

מירב בן ארי: לא הבאנו אנשים שהם מנותקים מהאירוע.

מירב בן ארי: תסביר לי מי הסמיך את הוועדה הזאת בעצם לבוא אליך כמו אליהם.

מירב בן ארי: מי הסמיך אותה?

מירב בן ארי: רב מסוים הסמיך אותם?

יצחק קאופמן: זה ועדה שהוקמה כבר לפני 17–18 שנה כשאני עוד לא עסקתי בתחום, אבל בזמנו זה הוקם על ידי רבנים, ועובדה שהגוף הזה קיים ועובדה שזה גם קיבל את האישור של הרגולציה.

מירב בן ארי: האמת שאת האישור של הרגולציה זה לא קיבל כי אנחנו הרגולטור, אבל בוא שנייה נתקדם.

מירב בן ארי: הסמיכו את זה כנראה בתוך הקהילה.

מירב בן ארי: הרגולציה בטח לא קשורה לזה.

מירב בן ארי: ישב פה שר התקשורת שהוא חבר כנסת.

מירב בן ארי: הרגולציה זה התחום שלנו.

מירב בן ארי: אני רוצה שתסביר לי מה המשמעות ברגע שאתה מחויב לאותה ועדת רבנים.

מירב בן ארי: מה זה אומר, שאתה משלם להם פעם בחודש, כל מכשיר?

מירב בן ארי: מה ההתנהלות שלך מולם?

יצחק קאופמן: אין שום תשלום.

יצחק קאופמן: בזמנו כשהציעו לי לקחת את הכשרות, אז דרשו ממני צ'ק פיקדון למקרה של הפרת נהלי הכשרות.

יצחק קאופמן: דרשו ממני צ'ק פיקדון של 10,000 שקלים, וברוך השם עד היום הוא לא נפדה.

יצחק קאופמן: אין שום תשלום חודשי והמצחיק הוא שהם גם מממנים את העלויות של - - -

מירב בן ארי: ומאיפה אתה קונה את המכשירים שלך, מהם?

יצחק קאופמן: קונה ישירות מהיבואנים.

מירב בן ארי: איזה יבואנים?

יצחק קאופמן: להזכיר כאן שמות?

מירב בן ארי: הם קשורים לוועדת הרבנים?

יצחק קאופמן: לא קשורים.

יצחק קאופמן: הם גופים שאפילו יכול להיות שהיה להם גם ויכוחים עם ועדת הרבנים בעניינים מסוימים.

יוליה מלינובסקי: אתה עובד עלינו עכשיו.

יצחק קאופמן: למה אני עובד עליכם?

דוד דוידוב: נוקיה 215, מי שיש עליו בלעדיות זה לוועדת הרבנים.

דוד דוידוב: יש עליו הולוגרמה והוא היחידי שמקבל עליו בלעדיות, אז אתה לא יכול להגיד שאתה קונה את זה מאיזשהו ספק אחר, כי הוא לא יכול לקבל את המכשיר הזה מספק אחר.

דוד דוידוב: אני קונה נוקיה 215 ב-135 שקל.

דוד דוידוב: דרך הוועדה אני קונה אותו ב-235 שקל.

דוד דוידוב: למה אני צריך לשלם עוד 100 שקלים?

יצחק קאופמן: אתה לא קונה אותו מהוועדה, אתה קונה אותו מחי שיווק.

דוד דוידוב: מי זה חי שיווק?

דוד דוידוב: חי שיווק מקבל בלעדיות.

מירב בן ארי: תקשיב, אין דבר כזה.

מירב בן ארי: אתה לא תהפוך לי את הוועדה לשכונה.

מירב בן ארי: זה לא יקרה.

מירב בן ארי: אתה לא נכנס פה עכשיו לרזולוציה של איזה מכשיר.

מירב בן ארי: זה גם לא מעניין אותי, אוקיי?

מירב בן ארי: אתה לא תעשה את זה, ואם אתה תעשה, אני אוציא אותך החוצה, עם כל הכאב שבדבר.

מירב בן ארי: זה לא עובד ככה.

מירב בן ארי: זה לא מגרש כדורגל.

מירב בן ארי: יש כאן ועדת כנסת, היא מתנהלת בצורה ראויה.

מירב בן ארי: הסברתי לפני דקה למי שמורות ההערות וקריאות הביניים ואתם לא עושים את זה.

מירב בן ארי: אם תעשה את זה, אני אוציא אותך, עם כל הצער שבדבר.

מירב בן ארי: אני לא מצליחה להבין מי מינה את אותה ועדה לה נתת צ'ק פיקדון.

מירב בן ארי: באיזה מקום זה קיים?

מירב בן ארי: אני חייבת להבין, כי הרגולטור לא רלוונטי לאירוע הזה שאתה נמצא בו.

מירב בן ארי: אתה עשית את זה לפני שמונה שנים.

מירב בן ארי: היום כשמישהו פותח חנות, למה הוא כפוף להם?

מירב בן ארי: מי שפותח חנות כפוף למשרד התקשרות.

מירב בן ארי: איפה אנחנו חיים?

מירב בן ארי: מה זה, מדינת עולם שלישי?

יצחק קאופמן: אני לא חושב שכל חנות, היא יכולה להחליט אם היא כן מקבלת את ההכשר או לא, אבל מטבע הדברים חנות שמוקמת באזור חרדי, מטבע הדברים יבואו אנשים וידרשו את הכשרות.

מירב בן ארי: אוקיי, אז אם אני עכשיו פותחת חנות של כלי בית, אני צריכה לבקש אישור?

יצחק קאופמן: את לא צריכה לבקש אישור.

מירב בן ארי: כל דבר הרי יכול בצורה מסוימת גם לפגוע בכשרות של הבית, אתה יודע את זה, לא רק אוכל.

מירב בן ארי: הכול אפשרי לפתוח, אבל אם אני פותחת חנות פלאפונים אני צריכה אישור של ועדה שהקימו אותה?

יצחק קאופמן: אף אחד לא מחייב לקחת אישור, אבל זכותו גם של האזרח לבוא ולהפגין ולדרוש שבשכונה שלו יכבדו את הצביון של אורח החיים שלו.

מירב בן ארי: אין שום בעיה להפגין, אבל אין לו שום זכות להרוס לבן אדם את הקניין הפרטי שלו.

יוליה מלינובסקי: זכות האזרח לקנות או לא לקנות שם.

יוליה מלינובסקי: לעשות כזה אנדר

יוליה מלינובסקי: למוסיה - - -

יצחק קאופמן: יש משטרה.

יצחק קאופמן: שהמשטרה תטפל.

יצחק קאופמן: אנחנו לא דוגלים באלימות ואם קרה אלימות, המשטרה תטפל.

מירב בן ארי: האמת שנראה שהאלימות היא נהפכה ליום-יום שלהם והמשטרה שכמובן תתייחס כי בוועדה הזו המשטרה מתייחסת בסוף אחרי שהיא שמעה את כל הדברים.

מירב בן ארי: היא לא חברת אבטחה פרטית.

מירב בן ארי: היא לא יכולה לשים על כל חנות סלולר שוטר.

מירב בן ארי: יש לה מספיק משימות.

מירב בן ארי: המטרה היא שאזרחים ישמרו על החוק ולא יהפכו את החיים של אנשים שבאו להתפרנס, לסיוט רק בגלל שהם לא לוקחים ומשלמים לוועדה שהומצאה כאן על ידי - - - , אני לא הבנתי מי עד עכשיו.

מירב בן ארי: אם הם היו באים, הייתי שואלת אותם מי המציא אותם, אבל אין לי.

מירב בן ארי: היית אומר לי איזשהו רב של איזה חסידות.

יצחק קאופמן: אני יכול לומר פה כמה שמות שאני יודע.

מירב בן ארי: כל עוד הם נוקטים באלימות - - -

יצחק קאופמן: אלימות לא מגיעה מטעם הוועדה.

יצחק קאופמן: זה מגיע מטעם אנשים קיצוניים שקיימים בכל מקום.

יוליה מלינובסקי: שהוועדה הזאת מפעילה אותם כי מישהו מממן אותם.

יצחק קאופמן: אם כן, שהמשטרה תטפל בכך.

יוליה מלינובסקי: אל תפגע באינטליגנציה שלנו.

יצחק קאופמן: יש גם הפגנות לגיטימיות, סבירות, נורמלי כמו שקיים בכל מקום, וקיצוניות קיימת גם בכל מקום.

מירב בן ארי: האמת שלא, שאם אתה פותח חנות עכשיו בתל אביב, אף אחד לא ידביק לך בדבק מגע את המנעולים כי פתחת חנות סלולר.

יצחק קאופמן: אתה גם לא פוגע ברגשות של אף אחד.

יוליה מלינובסקי: אין פה רגשות, יש פה בריונות.

יצחק קאופמן: אני לא מצדיק אלימות.

יצחק קאופמן: הוא החליט לקבוע שזה מכשירים כשרים.

יצחק קאופמן: זה גם כמו שאוסם תחליט שהיא קובעת שהאוכל כשר.

יצחק קאופמן: זה לא הולך ככה.

מירב בן ארי: אין לי בעיה כי את הבד"ץ או את אותם ארגונים שנותנים כשרות, סליחה שאני לא נוגעת בכל אחד, המדינה הסמיכה.

מירב בן ארי: המדינה הסמיכה לתת את הכשרות, את הגלאט כשר, את הכשרות.

מירב בן ארי: תאמין לי, אני יודעת.

מירב בן ארי: 12 שנים הייתי בבית ספר דתי.

מירב בן ארי: אני יודעת גם את ההבדל, אבל אנחנו כמדינה הסמכנו אותם, ואנחנו לא הסמכנו את ועדת הרבנים להחליט מי כשר, ואם היינו מסמיכים, לא היינו מקיימים את הדיון.

מירב בן ארי: מכיוון שאתם החלטתם, לא אתה באופן ספציפי.

מירב בן ארי: במגזר החרדי הקימו גוף שאין לי מושג מה הוא.

מירב בן ארי: הבנתי שזו עמותה בפירוק בכלל.

מירב בן ארי: העמותה הזאת ממררת את החיים של האזרחים שהם אזרחים לצורך העניין באמת חרדים.

מירב בן ארי: אני גם לא מצליחה להבין מה האינטרס להפוך את החיים שלהם לסיוט, אבל סיימנו, אין לנו זמן להתעסק עם זה.

יוליה מלינובסקי: אני מצטערת, אני חייבת ללכת כי יש לי דיון על נישואים אזרחיים, אפרופו.

יוליה מלינובסקי: אני אשמח אחר כך לקבל את מסקנות הוועדה.

יוליה מלינובסקי: תשלחי לי ותודה רבה לכל הנוכחים.

מירב בן ארי: תודה רבה יוליה.

מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע את יצחק דרעי.

מירב בן ארי: איזה חנות יש לך?

מירב בן ארי: איפה?

יצחק דרעי: שלום וברכה, בוקר טוב לכולם.

יצחק דרעי: אני בעל חנות סלולר בשכונת גאולה.

יצחק דרעי: יש לי את החנות כבר כמעט שנתיים וחצי.

יצחק דרעי: משפתחתי את החנות, בהתחלה היה לי שקט בחצי שנה הראשונה, אבל אחרי חצי שנה הגיע בן אדם, אני לא רוצה כרגע לנקוט בשמות, מי זה הבן אדם.

יצחק דרעי: יש פה אנשים שמבינים אותי למה אני מפחד.

מירב בן ארי: בסדר, אתה לא חייב להגיד שמות.

יצחק דרעי: אוקיי.

יצחק דרעי: הגיע בן אדם לחנות.

יצחק דרעי: הוא הציג את עצמו כבן אדם מוועדת הרבנים לענייני תקשורת.

יצחק דרעי: הדבר הראשון שהוא עשה, האם אני מוכר מכשירים כשרים או מוכר מכשירים לא כשרים.

יצחק דרעי: אני הראיתי לו שאני מוכר מכשירים כשרים, אבל גם מכשירים שיש בהם תומכים כשר.

יצחק דרעי: מכשיר שהוא תומך כשר, כביכול שיש בו נגן ויש בו מצלמה.

יצחק דרעי: מבחינתו מצלמה והנגן זה לא דבר טוב.

יצחק דרעי: בשבילו זה לא דבר טוב.

יצחק דרעי: ככה הוא אמר את הדבר הזה.

יצחק דרעי: אני חווה כל יום, אני לפעמים לא ישן בלילות.

יצחק דרעי: אני צריך לדבר לפעמים עם השותף שלי, לפעמים צריך לדבר עם אנשים עד שעה 03:00, 04:00 בלילה.

יצחק דרעי: אני לא ישן, איך אני מתכנן את היום שלי של מחר?

יצחק דרעי: מה אני עושה מחר כדי שאני לא אעשה תעודה.

יצחק דרעי: על מה?

יצחק דרעי: לי שברו זכוכיות בחנות.

יצחק דרעי: החנות שכבוד השר פרסם אותה, זה החנות שמדוברת עליי.

יצחק דרעי: למה אני צריך לשלם 10,000 שקל פיקדון לוועדת הרבנים ולהיות מחויב להם לקנות מכשירים?

יצחק דרעי: על סמך מה אני צריך לעשות את הדבר הזה?

יצחק דרעי: אני צריך לפחד?

יצחק דרעי: אני בתור אזרח ששומר חוק, אני לא צריך לבוא ולפחד על החיים האישיים שלי.

יצחק דרעי: המשטרה, אין לה את הכוחות ואין לה את הדברים לבוא ולעשות את הדבר הזה.

יצחק דרעי: למה המשטרה לא יכולה לבוא ולהגן על החנות שלי?

יצחק דרעי: מתי שהיא יודעת שיש הפגנה, היא לא שומרת.

מירב בן ארי: תספר לי מבחינת חיי היום-יום שלך בחנות.

מירב בן ארי: כשהם באו אליך, אמרת להם שאתה לא מוכן לשלם?

יצחק דרעי: הם באו אליי.

יצחק דרעי: הם יודעים שקודם כל אני לא מוכן לשלם על הפרוטקשן הזה.

יצחק דרעי: הם יודעים שאני לא מוכן לשלם את זה.

יצחק דרעי: הם כל הזמן מגיעים אליי ומאיימים עליי.

מירב בן ארי: ממשיכים להגיע אליך כל שבוע.

יצחק דרעי: הם מאיימים עליי.

יצחק דרעי: הם נוקטים גם בשם.

יצחק דרעי: אם הייתי יכול להראות סרטונים, הייתי יכול לבוא ולהראות דפים שהם שלחו לי, הייתי מראה את הדבר הזה, אבל אין לי את האפשרות לבוא ולהראות את הדבר הזה.

יצחק דרעי: הם מאיימים עליי.

יצחק דרעי: הם כותבים במפורש, אם אתה לא תבוא ותעשה תעודה, תצפה לפגיעה הרבה יותר קשה.

יצחק דרעי: אנחנו נבוא ונהרוס לך את החנות.

יצחק דרעי: נשרוף את החנות.

יצחק דרעי: זה יגיע למצב הזה.

יצחק דרעי: היום זה בגאולה, מחר זה יורד לבר אילן.

יצחק דרעי: אחרי שזה בר אילן זה עולה לדוידקה.

יצחק דרעי: למה אנחנו צריכים לבוא ולפחד על החיים שלנו?

יצחק דרעי: אשתי אומרת לי, תעשה תעודה, אבל למה שאני אעשה תעודה?

יצחק דרעי: בשביל מי?

יצחק דרעי: לתמוך באנשים שהם גנבים?

יצחק דרעי: אני יכול ללכת לעבריין, להגיד שלו, שמע, תחסל את הבן אדם הזה, אבל למה שאני אעשה את הדבר הזה?

יצחק דרעי: למה שהמשטרה לא תבוא ותעשה את הדבר הזה?

יצחק דרעי: לא תבוא ותתפוס את האנשים האלה, תטפל באנשים האלה?

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: אנחנו תיכף נשמע גם את המשטרה.

מירב בן ארי: אני רוצה קודם לשמוע אתכם.

מירב בן ארי: משה אלמליח, פה?

מירב בן ארי: בבקשה משה.

מירב בן ארי: איפה יש לך חנות?

משה אלמליח: יש לי חנות בבית שמש.

משה אלמליח: אני בתחום הזה כבר מצרפת.

משה אלמליח: עליתי מצרפת לפני כמה שנים.

משה אלמליח: אנחנו עלינו לארץ הקודש כדי לחנך את הילדים שלנו בצורה הכי טובה.

משה אלמליח: מסרנו נפש.

משה אלמליח: הייתי ממש במצב טוב שם כלכלית.

משה אלמליח: הגענו לארץ כדי לחנך את הילדים שלנו בצורה הכי טובה.

משה אלמליח: חיפשנו שכונה הכי טובה, חרדית.

משה אלמליח: הגענו לבית שמש.

משה אלמליח: לדעתי זה עיר הכי טובה שיש בארץ.

משה אלמליח: הציבור שם, לא משנה, חילונים, מסורתיים, חרדים.

משה אלמליח: פתחנו שם חנות ברמת בית שמש, שכונה חרדית.

משה אלמליח: ברמת בית שמש יש הרבה חוצניקים.

משה אלמליח: יש הרבה אמריקאים, הרבה צרפתים, ישראלים, אנגלים, כולם.

משה אלמליח: אנחנו דואגים לחינוך של הילדים שלנו.

משה אלמליח: אנחנו לא רוצים שהילדים שלנו יעברו לשכונה אחרת, יתנהגו בצורה אלימה וכו'.

משה אלמליח: אני לא יודע מה קורה בשכונת גאולה וכו'.

משה אלמליח: אני יודע מה שקורה בבית שמש, שוועד הרבנים עושים ממש עבודה מצוינת.

משה אלמליח: יש לי חנות כבר שבע שנים.

משה אלמליח: לפני כמה חודשים לקחתי על עצמי תעודת כשרות ואני שמח בזה.

משה אלמליח: ממש שמח.

משה אלמליח: אף אחד לא איים עלינו, אף אחד לא ביקש מאיתנו כסף.

משה אלמליח: אף אחד לא כפה עלינו לקחת את ההכשר.

משה אלמליח: מי שפגשתי, ממש אנשים מצוינים, בעלי מידות, יראי שמיים.

משה אלמליח: הם דואגים לילדים שלנו.

משה אלמליח: הם דואגים שהילדים שלנו יתחנכו בצורה הכי טובה, במידות הכי טובות.

משה אלמליח: נכון שוועד הרבנים לא הכי מושלם.

משה אלמליח: ודאי שבכל ארגון יש דבר טוב ודבר לא טוב שלו, אבל מה שהם עושים, הקו שלהם לדעתי זה הכי הכי טוב.

משה אלמליח: למה אני אומר את זה?

משה אלמליח: כי מזמן שלקחתי את ההכשר, כל לקוח שנכנס לחנות, מעודדים אותנו.

משה אלמליח: אומרים לנו, כל הכבוד שעשית את ההכשר.

מירב בן ארי: כמה שילמת על זה, גם 10,000 שקל פיקדון?

משה אלמליח: אני אומר אישית, לא שילמתי שום דבר.

משה אלמליח: אפילו את הצ'ק הזה, ועד הרבנים אמר לי, ברגע שיש לך את הצ'ק תמסור את זה לפיקדון לאיזה רב, אנחנו סומכים עליך.

משה אלמליח: אף אחד לא כפה עליי, אף אחד לא איים עליי.

משה אלמליח: הפוך, הם נותנים לי פרסומת בכל העיתונות.

משה אלמליח: הם עושים פליירים כדי לפרסם אותי, כדי לעודד אותי מבחינת הפרנסה.

משה אלמליח: לא נראה לי שגם הנציגים שלהם מקבלים כסף בכלל.

משה אלמליח: הם כולם מתנדבים.

משה אלמליח: הגיע המפקח שלהם עם מכשיר עם מקשים שבורים וגם השמיעה לא הייתה טובה.

משה אלמליח: ריחמתי עליו ותיקנתי לו את השמיעה.

משה אלמליח: אני לא יודע מה קורה בבני ברק, אבל בבית ועד הרבנים עושה עבודה מצוינת.

מירב בן ארי: אוקיי, תודה.

מירב בן ארי: נתנאל כהן.

מירב בן ארי: בבקשה נתנאל.

נתנאל כהן: שלום וברכה, לגבי מה שהוא אמר, אני שמח לשמוע שבאמת עשית כשרות מאידיאולוגיה.

נתנאל כהן: כל הכבוד לך, אני מכבד את ההחלטה שלך.

נתנאל כהן: אגב, יש לי חנות אחת כשרה ואחת רגילה כי אני מכבד כל אחד והציבור שלו.

מירב בן ארי: איפה החנות הרגילה שלך?

נתנאל כהן: יש לי חנות בבר אילן ובגאולה.

נתנאל כהן: יש לי חנות כשרה בגאולה ובבר אילן רגילה לכל דבר.

נתנאל כהן: הנושא פה של הוועדה, תשלום הפרוטקשן שאנחנו נקרא לזה, זה עובד בצורה כזאת.

נתנאל כהן: לדוגמה, מכשיר שאני קונה ב-125 שקל, דרך הוועדה אני חייב לקנות אותו בין 220 ל-240 שקל, תלוי מי היבואן, שזה אך ורק דרכם, אין מישהו אחר.

נתנאל כהן: ככה זה עובד.

נתנאל כהן: זה נקרא הפרוטקשן.

נתנאל כהן: היבואנים האלה, הם משלמים לוועדת הרבנים.

נתנאל כהן: המשגיחים כן מקבלים כסף, בוודאות אני אומר.

נתנאל כהן: אני אומר מילים מדויקות כי אני מכיר את התחום.

נתנאל כהן: בן אדם, מפריע לו שאני מוכר מכשירים תומכים, הכוונה מכשיר עם נגן ומצלמה, שאגב, גם החבר'ה הראשי שם בוועדה הוא בעצמו אמר לי במפורש, אין לו בעיה עם זה אבל ביום שתהיה השליטה בידיים שלו הוא יהיה מוכן לאשר את זה.

נתנאל כהן: אך ורק אם הוועדה תהיה בידיים שלו, יהיה מוכן לאשר את זה, אז מדובר פה גם על שליטה.

נתנאל כהן: אתם רוצים להפגין?

נתנאל כהן: זכותכם המלאה.

נתנאל כהן: מעולם לא הפרעתי למפגינים.

נתנאל כהן: אגב, המפגינים מביאים לי יותר פרנסה.

נתנאל כהן: ברוך השם כשיש הפגנה, אחרי זה יש יותר עבודה.

נתנאל כהן: הלקוחות באים לחזק.

נתנאל כהן: יש פרסום.

נתנאל כהן: פרסום שלילי זה גם פרסום, אז תודה רבה.

נתנאל כהן: מכאן זה נהפך למצב שהוועדה בקשר ישירה, שזה עובד דרך המשגיח והמשגיח מעביר לחבר'ה הקיצוניים שמשם מגיעים, ואני יודע שמשם והלאה החנות שלי הולכת להישרף, וזה ברמה כזאת.

נתנאל כהן: קיבלתי איומים.

נתנאל כהן: המפקד גם מעודכן על זה.

נתנאל כהן: אגב, הם עושים עבודת קודש אבל אני גם מבין אותם.

נתנאל כהן: כמה אפשר?

נתנאל כהן: יש להם כל כך הרבה עבודה והם לא מצליחים.

נתנאל כהן: הם נותנים לנו גם את המודיעין מתי המפגינים באים לבוא להפגין, אבל גם להם אין את הכוחות.

נתנאל כהן: הגענו למצב שאנחנו צריכים להתמודד לבד.

נתנאל כהן: אין מי שיגן עלינו.

נתנאל כהן: אני יודע דבר אחד, קיבלתי דד-ליין, אם עד 18:00 בערב אני לא מקבל כשרות, החנות שלי הולכת להישבר.

נתנאל כהן: אמרו לי את זה במפורש, יהיה לך מפגינים והכוונה היא, החנות שלך הולכת להישבר.

נתנאל כהן: זה כבר קרה.

נתנאל כהן: המפקד מעודכן.

נתנאל כהן: בפועל אין אפשרות לתפוס אותם כי זה הכול ברמז של רמז של רמז.

מירב בן ארי: כמה זמן אתה עם החנות?

נתנאל כהן: אני בתחום הסלולר הכללי 12 שנה.

נתנאל כהן: אני לפני כולם פה, בוא נגיד ככה.

מירב בן ארי: והחנות שלך בגאולה?

נתנאל כהן: שנתיים.

נתנאל כהן: היה לי חנות בדוידקה לפני שלוש-ארבע שנים.

מירב בן ארי: מהתחלה אתה נמצא באירוע הזה של האיומים?

נתנאל כהן: לא, הגיע בחור שחזר בתשובה, כל הכבוד לו, והחליט שעכשיו הוא מתחיל להשתלט על הוועדה.

נתנאל כהן: הוא מחליט, מעכשיו תעודות.

נתנאל כהן: זה התחיל קודם כל עם ההפגנות עם השלטים, דבר חמוד, אף פעם לא הפרעתי להם, תמשיכו להפגין כמה שאתם רוצים.

נתנאל כהן: לא מפריע לי.

נתנאל כהן: אם הציבור יתחזק מהדברים שאתה אומר, סמרטפון זה דבר מקולקל, כל הכבוד לך.

נתנאל כהן: לא שאני מוכר סמרטפונים.

נתנאל כהן: מתוך עיקרון אני לא מוכר סמרטפונים אבל מפה והלאה זה הגיע למצב של להכריח אותך לקחת תעודה.

נתנאל כהן: בהתחלה זה בצורה יפה עד שלאט-לאט הם התחילו לקבל שליטה.

נתנאל כהן: כל חנות עכשיו שחותמת זה מקבל פידבק הלאה לבוא ולהילחם בחנות השנייה.

נתנאל כהן: אתמול למשל הגיע מצב שבעל חנות, אחרי שכבר הרסו אותו, גמרו אותו, נזקים מטורפים, פשוט כל התפאורה היפה שהוא בנה בסכומים לא קטנים, הלך לו הכול שבסוף הוא נכנע.

נתנאל כהן: אתמול בצוהריים הלך וחתם.

נתנאל כהן: לא הייתה לו ברירה.

נתנאל כהן: על זה הבעיה פה.

נתנאל כהן: אין לי בעיה עם התעודה.

נתנאל כהן: זכותכם המלאה לקחת תעודה.

נתנאל כהן: אשריכם, כל הכבוד, מצדיע לכם.

נתנאל כהן: מי שירצה דווקא את התעודה, כל הכבוד.

נתנאל כהן: מפה לבוא ולהכריח אותי לקחת את התעודה זה כבר עבריינות.

נתנאל כהן: אגב, הציבור כן צורך מכשירים עם נגן.

נתנאל כהן: אני יכול להגיד דבר אחד.

נתנאל כהן: אלה של הוועדה גורמים לבחורים החרדים לעלות לדוידקה ולא לקנות בגאולה כי בחור שרוצה מכשיר עם נגן, או שהוא קונה אצלי.

נתנאל כהן: אם אין לי אז הוא חייב לעלות לדוידקה.

נתנאל כהן: בדוידקה עם כל הכבוד, לא אכפת להם נגן, לא נגן, נותנים לו מכשיר פתוח לגמרי.

נתנאל כהן: הם אלה שגורמים לבחורים להתקלקל עוד יותר.

נתנאל כהן: לא הצלחתם לבוא לחנך את הבחורים בצורה טובה, אז אתם באים בצורה אלימה לבעלי החנויות?

נתנאל כהן: זאת לא הגישה, זאת לא דרך התורה.

נתנאל כהן: אני דיברתי עם הרבה מאוד רבנים.

נתנאל כהן: הרבה מאוד רבנים נגד הדבר הזה.

נתנאל כהן: כולם אומרים לי, אנחנו מאוד מפחדים.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: נשמע את שימי, מפקד תחנת לב ירושלים בבקשה.

שימי מרציאנו: בוקר טוב, אני מפקד תחנת לב הבירה בירושלים.

שימי מרציאנו: בתחום הגזרה שלי נמצאת שכונת גאולה, מאה שערים, גם בר אילן ואנחנו אלה שמטפלים בכל האירועים האלה שאנחנו דיברנו עליהם כאן במהלך השנה האחרונה בבוקר.

שימי מרציאנו: משטרת ישראל בעצם מטפלת בשני מישורים בעניין הזה של הסלולר.

שימי מרציאנו: אגב, האירוע הזה לא התחיל אתמול ולא שלשום.

שימי מרציאנו: האירוע הזה ידוע לנו ומטופל על ידנו בשנה-שנה וחצי האחרונות אבל בצורה שונה.

שימי מרציאנו: זה התחיל עם אנשים שהסתובבו עם שלטים כנגד האינטרנט, עמדו בצמתים מסוימים וזה בסדר גמור.

שימי מרציאנו: כל עוד אתה רוצה להפגין את חופש הביטוי, אנחנו מדינה דמוקרטית ואנחנו מאפשרים את חופש הביטוי.

שימי מרציאנו: לאט-לאט האירועים קצת התעצמו ואז הגענו לאירועים שאנחנו מדברים עליהם כפי שהציגו את זה פה בעלי החנויות.

שימי מרציאנו: יש פה כמה בעיות שצריך להבין אותן.

שימי מרציאנו: ברגע שאנחנו יודעים על התרחשות שעתידה להתקיים, אנחנו מגיעים ומטפלים, לפעמים עם כוחות מתוגברים מאוד, לפעמים פחות אבל אנחנו באים ומטפלים.

שימי מרציאנו: הייתה פה איזושהי הערה שמשטרת ישראל לא מגיעה לטפל באירוע.

שימי מרציאנו: אין דבר כזה.

שימי מרציאנו: גם אם נגיע טיפה באיחור, אנחנו נגיע לטפל באירוע.

שימי מרציאנו: זה אחד.

שימי מרציאנו: ברגע שאנחנו לא מכירים את האירוע כמו שאמר עכשיו פה נתי, שהיום בערב בשעה 18:00 צפויה להתקיים איזושהי הפגנה ואולי לפגוע בחנות שלו, אנחנו בעצם לא מכירים, אז אנחנו מגיבים לאירוע שמתקיים.

שימי מרציאנו: גם פה צריך להבדיל.

שימי מרציאנו: לא מעט פעמים מגיעים אנשים חרדים שמפגינים ולא עושים שום דבר.

שימי מרציאנו: כן יש את הקיצוניים שעושים פה איזושהי פעולה שלא מקובלת על כלל החרדים, וצריך להגיד את זה ולהבדיל שלא כל החרדים זה אותו דבר, ועושים את הפעולות הזדוניות האלה, הפליליות האלה ואנחנו בהם מטפלים.

שימי מרציאנו: דוגמה הכי טובה אני יכול לתת מאתמול.

שימי מרציאנו: היה נתי אתמול באחת החנויות שהיא לא שלו, ושוטר היה במקום ושמע השוטר איום על בעל החנות, והבן אדם הזה בעקבות השמיעה של השוטר נעצר באותו רגע.

שימי מרציאנו: הבן אדם עדיין עצור כרגע, כי אנחנו חווינו, שמענו, ידענו, יש לנו ממצאים.

שימי מרציאנו: עצרנו.

שימי מרציאנו: בעקבות האירוע הזה של אתמול התחילו הפרות סדר המוניות ששוטרים נפצעו, ואין לנו בעיה עם זה, כלומר אנחנו נטפל, אבל אני אומר עוד פעם, ברגע שאנחנו מכירים אנחנו באים ומטפלים.

שימי מרציאנו: שמעתי גם את ההערה שהייתה על הסרטון שהראו בערוץ כזה או אחר.

שימי מרציאנו: נכון, השוטר הראשון שקרוב לאירוע יגיע, ופה אני יכול גם לומר, חירף את נפשו כדי לעמוד לבד מול 100–200 אנשים.

מירב בן ארי: לא, לא, שלא יהיה ספק.

מירב בן ארי: זה היה לי ברור שהוא חירף את נפשו.

שימי מרציאנו: ברור, וזה לוקח טיפה זמן עד שאנחנו מגיעים עם כוחות מתוגברים ומגיבים.

שימי מרציאנו: אני לא אחת מפקד על אירועים כאלה, והאירועים האלה מתקיימים כמעט מידי יום, אז זה בציר האג"מי, התפעולי, היום-יומי ברגע שאנחנו מקבלים איזושהי אינדיקציה על אירוע שאמור להתרחש או שהתרחש ואנחנו באים ומגיבים.

שימי מרציאנו: אני יכול לומר דבר אחר בעיקר פה לחבריי, והם הזכירו את זה לא מעט פעמים.

שימי מרציאנו: יש לנו בעיה קשה עם העובדה שהם מפחדים ולא נותנים לנו את השמות של האנשים שהם מכירים.

שימי מרציאנו: צריך להבין שמשטרת ישראל פועלת על פי ראיות קיימות.

שימי מרציאנו: עם הראיות האלה שאני משיג אותן אני יכול לגשת לפרקליטות ומשם לנסות להגיש כתב אישום ולטפל בהם בפן שאנחנו מכירים אותו, אבל ברגע שאני לא מקבל את מלוא המידע שלהם יש, אני נמצא פה בבעיה ואז אני מנסה לעשות פעולות.

שימי מרציאנו: אני יכול לומר לכם פה באופן חד משמעי שמשטרת ישראל מבצעת פעולות מקיפות עם אמצעים שונים כדי להגיע לאותם אנשים שעליהם הם מדברים ולא רוצים להגיד את השמות.

שימי מרציאנו: אמרתי פה לנתי לפני כמה דקות, יבוא אחד מהחברים פה ויגיד לי מה השם, עכשיו, יגיד לי מי השם שבא ואיים עליו ויגיש תלונה, אני עוד היום עוצר אותו ועוד היום מטפל בו, אבל אתם צריכים להבין שהידיים שלנו כבולות ברגע שאנחנו לא מכירים את הנתונים כמו שאתם חושבים שאנחנו מכירים.

שימי מרציאנו: אז יש טוויטרים וההוא מצייץ וזה אומר.

שימי מרציאנו: מפורשות אין.

שימי מרציאנו: יושבת-הראש, את צריכה להבין שמשטרת ישראל פועלת על פי חוק וברגע שבן אדם יבוא ויגיש תלונה מסודרת עם נתונים שהוא יודע ומכיר, אנחנו נטפל.

שימי מרציאנו: יש בפניי לא מעט תלונות של חלק מהאנשים פה ושם ובכל מיני מקומות, בלי להזכיר שמות.

שימי מרציאנו: רוב התלונות שהם מדברים עליהם זה על התנהגות העלולה להפר את שלום הציבור, היזק לרכוש במזיד, נכון, על הנזקים שלהם, אבל יש הבדל בין נזק לבין אותם אנשים שבאים ומאיימים.

שימי מרציאנו: יש לנו גם כתבי אישום או לפחות הליכים אל מול הפרקליטות בכוונה להגיש כתבי אישום אל מול אותם אנשים, אבל כל עוד אנחנו לא נקבל את כל המידע, יש לנו בעיה.

שימי מרציאנו: ועד הרבנים הזה שמדברים עליו פה, אני לא מכיר את הגוף הזה כגוף חוקי.

שימי מרציאנו: הדברים האלה בעצם נעשים בטלפונים שלהם.

שימי מרציאנו: הם מאוד זהירים.

שימי מרציאנו: הם לא יגידו לאף אחד, לך תשבור את החנות.

שימי מרציאנו: הם לא יגידו את זה.

שימי מרציאנו: הם לא יגידו לו, לך תעשה נזק.

שימי מרציאנו: הם באים ואומרים, בואו תפגינו.

שימי מרציאנו: יוצאים בקווים החסויים שלהם ואומרים, בואו תפגינו.

שימי מרציאנו: בהחלט באים אנשים ומפגינים.

שימי מרציאנו: עכשיו להגיד מי אמר לעשות את הנזק הזה או אחר?

שימי מרציאנו: פה יש לנו את הבעיה.

שימי מרציאנו: את אמרת גם באמת ובצדק, אנחנו לא חברת אבטחה אבל אנחנו מגיעים לכל מקום שאנחנו יכולים.

שימי מרציאנו: נתתי את הדוגמה של אתמול.

שימי מרציאנו: אני אומר לך שהתחנה שלי בשנה וחצי האחרונות, בוודאי בחצי שנה האחרונה כמעט יום-יום נמצאת במלכי ישראל ונמצאת ברחוב יחזקאל ובכל הרחובות שנמצאות החנויות של הסלולר, ונותנות מענה, ואנחנו לפעמים נמצאים שם בכוחות מתוגברים ועומדים על החנות כדי שלא יעשו נזק.

שימי מרציאנו: לפעמים יש נזקים שכשאנחנו לא נמצאים הם נעשים.

שימי מרציאנו: אם באים עכשיו, סמים את הפלסטיק, את הדבק הזה ב-02:00 לפנות בוקר, צר לי, אני לא יכול להיות שם.

מירב בן ארי: אני לא ביקשתי.

מירב בן ארי: באמת זה הכול תגובות לאירועים.

מירב בן ארי: השאלה איך אפשר לטפל מראש באירוע ולא רק כל הזמן להגיב אלא למנוע מבחינה מודיעינית.

שימי מרציאנו: אמרתי, אז א' אנחנו פועלים במישור המודיעיני שזה קצת יותר מורכב וזה לוקח קצת יותר זמן, על מנת שנוכל להשיג את הראיות.

שימי מרציאנו: הדבר הפשוט ביותר, הנה אני אומר אותו פה על השולחן, שיבואו, יגידו לנו את השמות.

שימי מרציאנו: כשיגידו לנו את השמות אני לא צריך מודיעין, אני לא צריך כלום, אני הולך, עושה מעצרים.

שימי מרציאנו: אני עושה פעילות חקירתית.

שימי מרציאנו: אנחנו נעשה הרבה מאוד דברים.

שימי מרציאנו: ברגע שיבואו ויגידו, דוד, זה לא מספיק.

שימי מרציאנו: אני רוצה להגיד מה דוד עשה, במה הוא איים עליך?

שימי מרציאנו: אני לא רוצה להיכנס להם עכשיו לתוך הראש, יש להם את החרדות שלהם, אבל כדי שאני כשמשטרה אוכל לטפל בהיבט החקירתי ולהביא את החקירה למיצוי מלא ולהגיש את כל הראיות שלי לפרקליטות שיוכלו להגיש כתב אישום, אני צריך לעבוד באופן מלא, וזה כולם מכירים, על פי חוק.

שימי מרציאנו: אני לא יכול לבוא על בסיס הרגשות של מישהו או על בסיס נראה לי, ולעצור מישהו ולהגיד, כך וכך.

שימי מרציאנו: זה לא עובד, ולכן כששאלת את השאלה היא סופר נכונה.

שימי מרציאנו: הלוואי והוועדה הזאת שנמצאת פה עכשיו תגרום לאותם אנשים להגיד את מה שהם באמת יודעים.

שימי מרציאנו: אני מבזבז המון אמצעים, המון זמן.

מירב בן ארי: כן, כי זה בזבוז.

מירב בן ארי: אתה כל הזמן מגיב לאירועים.

שימי מרציאנו: הזמן שאני מגיב לאירועים פוגע גם בשירות לאזרח במקומות אחרים שאני יכול לבוא ולתת את השירותים שלי כמשטרה.

שימי מרציאנו: אנחנו נמצאים שם יום-יום עם עשרות שוטרים.

שימי מרציאנו: נכון, יש כתבה שרואים שני שוטרים.

שימי מרציאנו: כשלוקחים חלק מאירוע ומראים אותו וזה מה שרוצים לעשות, אני לא מתווכח על זה.

שימי מרציאנו: אני יכול להוכיח לכולם שכשיש אירוע אנחנו נמצאים שם עם עשרות שוטרים.

שימי מרציאנו: לא מזמן הראו גם אירועים שהשתמשנו במכת"ז והשתמשנו באלות והשתמשנו באמצעים קשים ככל שיהיו, אז אני אומר פה ופונה לכל החברים, לאו דווקא אליכם, לכל מי שיש לו בעיה עם חנויות הסלולר, שמי שבאמת מקבל איום, שיבוא אלינו לתחנת המשטרה, יגיש תלונה מסודרת על איום ולא על נזק, ושייתן את כל מה שהוא יודע כדי שנוכל לטפל.

מירב בן ארי: כדי שתוכל להגיע לוועדת הרבנים הזו?

שימי מרציאנו: תיראי, ברגע שיגידו את השמות ויגידו מה - - -

מירב בן ארי: היום לא מכירים אותם?

שימי מרציאנו: שיגידו.

דוד דוידוב: אני יכול להגיד גם ברמקול.

דוד דוידוב: יש בחור בשם צמח צרפתי שהוא בא וניגש.

דוד דוידוב: פשוט אין לי ממה לפחד.

דוד דוידוב: הבן אדם הזה צריך לשלם על זה.

דוד דוידוב: הייתי במשטרה, הגשתי תלונה, עשו עימות בינינו, שילמתי על זה מחיר כבד והוא הבטיח שלא יהיה לי יום ולא יהיה לי לילה.

דוד דוידוב: נתנו לו הרחקה ממני.

דוד דוידוב: הבן אדם מסתובב חופשי, הגיע אליו, הגיע אליו, הגיע אליו, הגיע לכולם.

דוד דוידוב: אני לא פעלתי נגדו באלימות.

קריאה: יש סרטון, תיראי, סרטון שהוא פוצץ לו את הפרצוף.

דוד דוידוב: כן, אני זב דם פה בתמונות, כמה פעמים.

דוד דוידוב: הם לא באים יותר ומאיימים.

דוד דוידוב: זה לא יקרה עוד פעם.

דוד דוידוב: פעם אחת הוא איים.

דוד דוידוב: זהו.

דוד דוידוב: הוא שולח מאז מכתבים בתיבות הדואר, קליע בתיבת דואר.

דוד דוידוב: זה אשתי לא יודעת.

דוד דוידוב: אני באתי לפה ובמעבר בידוק עצרו אותי, לקחו לי את הקליע.

דוד דוידוב: הפקדתי את זה.

דוד דוידוב: אני פה אשמור את הקליע הזה, אבל לבוא ועוד פעם להגיד למשטרה את מה שהיה?

דוד דוידוב: פעם אחת הוא אומר.

דוד דוידוב: מאז מתחיל לבצע נגדך פעולות אלימות.

דוד דוידוב: הוא בא ומגנה אלימות.

דוד דוידוב: מצד שני הוועדה ביקשה ממנו, אני בטוח, ואף אחד לא יכול להכחיש את זה כי אני אשמיע הקלטה עכשיו אם יכחישו לי את זה.

דוד דוידוב: הוועדה ביקשה ממנו לבוא ולהציג את הפנים היפות של הוועדה.

דוד דוידוב: אני גם יכול להציג את זה.

דוד דוידוב: גם אני רוצה שהילד שלי יסתובב עם טלפון כשר, אבל אני לא מוכן לשלם מחיר כבד כזה.

דוד דוידוב: יש עוד אנשים שצורכים ווייז.

דוד דוידוב: אתה בעצמך משתמש עם 2C.

דוד דוידוב: אתה משלם על ה-C2 הזה לוועדה?

דוד דוידוב: לא, זה 2C רגיל, אני ואתה יודעים.

שימי מרציאנו: אני רק רוצה לומר משפט כדי לענות וכדי שאחר כך תוכלי להמשיך, ברשותך.

שימי מרציאנו: אנחנו מכירים את מה שהוא אומר, ובהחלט כמו שהוא אמר, החשוד נעצר.

שימי מרציאנו: ברגע שהוא נעצר, הוא הובא לבית משפט.

שימי מרציאנו: ברגע שהוא הובא לבית משפט, זה כבר לא בידיים שלנו.

שימי מרציאנו: אנחנו מביאים את הראיות אל מול הפרקליטות ואז שם הפרקליטות צריכה לקבל החלטה מה הם עושים.

שימי מרציאנו: יכול להיות שנציגת הפרקליטות תיתן את התשובות.

שימי מרציאנו: ברגע שאני יודע שיש אירוע כפי שהוא תיאר אותו בפירוט, אנחנו עושים את הפעולות.

שימי מרציאנו: לאחר מכן זה כבר לא בידיים שלי.

מירב בן ארי: אז בוא נשמע רגע את נציגת הפרקליטות.

קלאודיה בילנקה דוד: אני פרקליטה ממונה בפרקליטות מחוז תל אביב.

קלאודיה בילנקה דוד: אני ליוויתי יחד עם פרקליט את התיקים שהתקבלו אצלנו מצח"מ דן, כלומר התיקים שבהם הוגשו תלונות בעיר בני ברק.

קלאודיה בילנקה דוד: ידוע לי שמעבר לכך יש גם תיקים שנחקרו במחוז ירושלים ולוו על ידי פרקליטות מחוז ירושלים.

קלאודיה בילנקה דוד: נתחיל בכך שבאמת התיקים שלוו בירושלים הוחזרו ליחידות החוקרות עם הנחיות לפעולות חקירה משום שבאמת הפרקליטה שם חשבה שהם עדיין לא בשלים לבחינה אפילו, האם מתגבשת עבירה של סחיטה באיומים.

קלאודיה בילנקה דוד: התיקים שהתקבלו אצלנו עקב אירועים שהיו בבני ברק, התקבלו באמת על מנת שנבחן אותם ונחליט האם יש מקום להמשיך ולחקור או להגיש כתב אישום בעבירה של סחיטה באיומים.

קלאודיה בילנקה דוד: בלי להיכנס לראיות, אני יכולה לומר שלפחות בתיקים שהוצגו בפנינו חשבנו מטעמים שונים, גם ראייתיים, גם משפטיים, שעבירה של סחיטה באיומים לא מתגבשת.

קלאודיה בילנקה דוד: אני הקשבתי כאן בקשב רב לבעלי החנויות.

קלאודיה בילנקה דוד: עם כל ההבנה לדברים, חשוב לי להבהיר שיש פער כמו בכל אירוע אחר בין תמונה שמצטיירת כתוצאה מדברים שנאמרים בתקשורת וגם כתוצאה מדברים שנאמרים כאן בפני הוועדה הנכבדה, ובדומה לדברים שאמר שימי, מפקד תחנת ירושלים, לבין התמונה העובדתית והמשפטית שגם המשטרה אוספת במסגרת החקירה.

מירב בן ארי: לא הבנתי.

מירב בן ארי: זה שבן אדם בא ואומר לך, אם לא תשלם, אני אשרוף לך את החנות, זה לא סחיטה באיומים?

מירב בן ארי: אז מה זה סחיטה באיומים?

קלאודיה בילנקה דוד: קודם כל אני יכולה לומר שבאירועים שהובאו בפנינו לא היו אירועים מהסוג הזה.

קלאודיה בילנקה דוד: היו גילויי אלימות קלה ביותר ובהקשר הזה יש גם עבירות אחרות.

קלאודיה בילנקה דוד: כמובן שכשיש גילויי אלימות או כשיש איומים במקרה נקודתי - - -

מירב בן ארי: מה זה גילוי אלימות קל?

קלאודיה בילנקה דוד: לצורך העניין, הפגנה שיצאה משליטה.

מירב בן ארי: אני מנסה להבין את האירוע הזה.

מירב בן ארי: תסבירי לי האם בתיקים שהביאו בפניכם מחנויות בבני ברק, כי זה המחוז.

מירב בן ארי: את לא מתעסקת בירושלים.

קלאודיה בילנקה דוד: נכון.

מירב בן ארי: אותו אדם בעל חנות שהחיים שלו הפכו לסיוט מתמשך, את אומרת, זה אלימות קלה וזה לא סחיטה באיומים.

מירב בן ארי: אז מה זה?

קלאודיה בילנקה דוד: בבני ברק עיקר המעשים התבצעו באמת באיומים שנוגעים לקיום הפגנות.

מירב בן ארי: לא נראה לי שאף אחד פה, יש לו בעיה שתהיה לו הפגנה מחוץ לחנות כל עוד לא מרביצים לו.

מירב בן ארי: להיפך, הוא אומר שלפעמים ההפגנה מביאה לו פרנסה.

דוד דוידוב: הם חוסמים את הציר ורודפים אחרי הלקוחות.

קלאודיה בילנקה דוד: שמענו פה גם בהקשר הזה דברים שונים.

קלאודיה בילנקה דוד: אני שבה ואומרת שבגלל כל מיני קשיים, אגב, עבירה של סחיטה באיומים היא עבירה שצריך להוכיח בה כל מיני רכיבים ואנחנו בחנו את הדברים בכלים המשפטיים והראייתיים שבידינו.

קלאודיה בילנקה דוד: אני סתם יכולה לתת דוגמה.

קלאודיה בילנקה דוד: נשמעו כאן אמירות של אנשים שאומרים, אני יודע שהאדם הזה בעל כך וכך, אבל כשמתבצעת חקירה ומתחילים לשאול איך אתה יודע, האם אתה יודע מידיעה אישית או אתה יודע כי שמעת מאחרים או אתה מניח שאם אותו אדם איים עליך ביום א', אז אם שבועיים לאחר מכן קרה משהו בחנות שלך, זה אותו אדם.

מירב בן ארי: זאת אומרת, את אומרת כמו ששימי אומר, שבעצם בסוף במבחן התוצאה לא היה לך מספיק חומרים וראיות כדי באמת להניע את האירוע הזה לכתב אישום.

קלאודיה בילנקה דוד: לכתב אישום בעבירה של סחיטה באיומים.

קלאודיה בילנקה דוד: כמובן, וכך גם הנחינו את היחידה החוקרת, שאם יש במקרים נקודתיים עבירות של אלימות או אם ההפגנות באמת מתקיימות באופן שהוא מנוגד לחוק, אירועים נקודתיים של איומים, כל העבירות הללו, אז כמובן שצריך לטפל בהן במלוא החומרה.

קלאודיה בילנקה דוד: זה לא תמיד הפרקליטות כי חלק גדול מהעבירות הללו הן נמצאות בסמכות התביעות המשטריות, אבל בעבירה שהובאה לפתחינו, בתיקים ובראיות שהיו לפנינו לא היו ראיות להגשת כתב אישום.

מירב בן ארי: אוקיי, הבנתי.

מירב בן ארי: רותי האוסליך, קצין אח"מ מרחב דן.

רותי האוסליך: בוקר טוב לכולם, קצינת אח"מ מרחב דן, קצינת אגף חקירות.

רותי האוסליך: תחת אחריותי בעצם בעלי החנויות בבני ברק.

רותי האוסליך: צוות החקירה שבפיקוד ישיר שלי ערך חקירה מקיפה, יש לי פה קצת נתונים מספריים.

רותי האוסליך: גבו סדר-גודל של 17 עדויות מ-17 בעלי חנויות גם בבני ברק, גם בירושלים, גם במודיעין עילית.

רותי האוסליך: כל מה שפירטו פה בעלי החנויות פחות או יותר מוכר למשטרה וזה נאמר בדרך כזו או אחרת.

רותי האוסליך: תיכף אני אתייחס לציר האג"מי שבטיפול היום-יומי אבל אני מדברת כרגע על הציר החקירתי.

רותי האוסליך: יחד עם גביית העדויות מבעלי החנויות נחקרו מספר רב של חשודים.

רותי האוסליך: בין היתר נאמר פה שם של חשוד אחד על ידי מר דוידוב.

רותי האוסליך: במקרה הייתי נוכחת בחנות שלו באופן אישי, אבל בסוף בסוף משטרת ישראל היא גוף שאמור לאסוף את חומר הראיות ולהביא אותו בפני הגורם התביעתי.

רותי האוסליך: הוא לא זה שמגיש את כתב האישום.

רותי האוסליך: הוא זה שחוקר.

רותי האוסליך: בסוף בסוף כמו ששימי אמר וכמו שקלאודיה אמרה, בסוף בסוף אם בעלי החנויות לא ידברו, אנחנו לא נוכל להגיע לחקר האמת, ומן הסתם הפרקליטות לא תוכל להגיש כתב אישום בתופעה שנקראת עבירה של סחיטה באיומים.

רותי האוסליך: זה לא אירוע נקודתי, זאת תופעה.

רותי האוסליך: במקרה הזה באמת לא היו די ראיות.

רותי האוסליך: היינו במספר מפגשים עם הפרקליטות כולל עם פרקליטת המחוז.

רותי האוסליך: בסופו של עניין כפי שאמרה קלאודיה, לא הגענו לכדי מספיק ראיות להגשת כתב אישום.

רותי האוסליך: בציר האג"מי, ההפגנות האלה מתקיימות יום-יום מול החנות של מר דוידוב.

רותי האוסליך: משטרת ישראל יודעת את זה אבל כמו ששימי אמר, משטרת ישראל, או שיש לה את הציר המודיעיני, שאם היא יודעת מראש אז היא נערכת, או שכתגובה, ובדרך כלל זה בא כתגובה.

רותי האוסליך: במהלך שנת 2021 נפתחו מול החנות של מר דוידוב 96 אירועים שקשורים לחנות הפלאפונים, לכשרות הפלאפונים.

רותי האוסליך: מתחילת שנת 2022 אנחנו מדברים על 12 אירועים.

מירב בן ארי: מה קורה באירועים האלה?

רותי האוסליך: לא נרשמו הפרות סדר, זאת אומרת מבחינת החוק היא הפגנה לגיטימית.

רותי האוסליך: לא נרשמו הפרות סדר, לא היו מעוכבים, לא היו עצורים.

דוד דוידוב: כי כשיש משטרה הם פועלים אחרת.

דוד דוידוב: זה חבר'ה שלמדו גמרא, חברים.

דוד דוידוב: המוח שלהם עובד.

דוד דוידוב: אני יום חמישי האחרון הותקפתי בחנות.

דוד דוידוב: כל הלקוחות ברחו לי מהחנות ויש בנות שבכו שם, אז מה אני צריך יותר מזה?

דוד דוידוב: לזה לא התקשרתי למשטרה כי כבר אין למה.

דוד דוידוב: הנה, 96 ב-2021.

דוד דוידוב: פיזית פצעו אותי.

דוד דוידוב: אני חוזר לפעמים עם שריטות על הידיים, אז מה, אני כל פעם ארוץ למשטרה?

דוד דוידוב: זה לוקח לי זמן, ובדיוק באותו רגע חוקר מתחלף אז אני מחכה שם.

דוד דוידוב: לא מזלזל, אתם עושים עבודת קודש ונמצאים שם כל פעם כשאתם יכולים ואתם יודעים, אבל אני חושב שמן הראוי, ואדם שחוקי והכול בסדר איתי, הכול תקין איתי, למה לא להרחיק אותם קצת?

דוד דוידוב: תנו להם 100 מטר ממני שיפגינו.

דוד דוידוב: המפגינים בעצמם קונים אצלי סחורה.

דוד דוידוב: גופים גדולים קונים אצלי סחורה.

דוד דוידוב: היום התקשר אליי אחד היבואנים, הוא אומר לי, שמע, אני הייתי אמור להגיע.

דוד דוידוב: לחצו אותי מאוד.

דוד דוידוב: עד שהוא מקבל כמובן כשרות מהם.

דוד דוידוב: אני לא רוצה להשתמש בשם שלו כי הוא יינזק.

דוד דוידוב: הוא אמר לי, אני חייב להגיע להעיד, אבל אני לא אעשה את זה כי אני יודע מה אתה עובר.

ריקי שפירא רוזנברג: אני יכולה לומר מילה?

מירב בן ארי: מאיפה את?

ריקי שפירא רוזנברג: אני מהמרכז הרפורמי לדת ומדינה.

מירב בן ארי: מה זה קשור?

ריקי שפירא רוזנברג: אני אגיד לגבירתי, לדעתי למה זה קשור, מכיוון שאנחנו הגשנו עתירה בנוגע לכל התפקוד של ועדת הרבנים בנושא של הקווים הכשרים, ובעתירה הזאת אנחנו הראינו באופן ברור שכל שיתוף הפעולה של חברות הסלולר עם ועדת הרבנים הוא שיתוף פעולה בלתי חוקי בעליל, כלומר אדם פרטי לפי החוק יכול להגיד, אני לא רוצה שקווים מסוימים יהיו חשופים לי, תחסמו בבקשה קווים כאלה ואחרים, אני רוצה תקשורת חסומה.

ריקי שפירא רוזנברג: לוועדת רבנים אין שום סמכות לבוא ולהגיד, אנחנו הגורם המתווך, אנחנו נגיד מה חסום ומה לא חסום, ומפה מתחילה כל הבעיה, אני באמת מצרה שהשר לא נמצא פה, מזה ששר התקשורת לא מתערב ואומר, סליחה, כל הפעילות הזאת היא מלכתחילה בלתי חוקית בעליל.

ריקי שפירא רוזנברג: בן אדם פרטי שרוצה שקווים מסוימים יהיו חסומים אצלו בטלפון, יכול לפנות לחברות הסלולר, להגיד להם איזה קווים והוא היחיד שיקבע את זה.

ריקי שפירא רוזנברג: ברגע שנתתם משהו לוועדת הרבנים, ומה זה משהו, משהו אדיר שאומר שהם יחליטו עבור המנויים איזה קווים יהיו חסומים.

ריקי שפירא רוזנברג: אם בן אדם רוצה לקחת את הקו שלו, להפוך אותו מקו כשר לקו בלתי כשר, הוא לא יכול, ועדת הרבנים חוסמת אותו, כלומר שם שורש הרע.

ריקי שפירא רוזנברג: אתם עכשיו עסוקים רק בקצה של הדבר הזה, שבו זה כבר הופך להיות אלימות כלפי החנויות.

ריקי שפירא רוזנברג: אם מלכתחילה תהיה התערבות בעבירה הראשונית שאומרת, לוועדת הרבנים הזאת אין שום סמכות, ולוועדות הסלולר, אסור לאפשר לה את הכוח הזה, אתם לא תאלצו להתמודד עם האלימות הזאת.

מירב בן ארי: לא, אני דיברתי גם על הוועדה.

מירב בן ארי: ארוכות דיברתי עליה.

ריקי שפירא רוזנברג: אני חושבת שאוזלת היד שמגלה פה המשטרה והפרקליטות היא באמת אוזלת יד, מכיוון שהכוח הזה מצוי הרבה קודם.

ריקי שפירא רוזנברג: הוא לא צריך לחפש אותם בסחיטה באלימות מול חנויות פרטיות.

ריקי שפירא רוזנברג: צריך לקבוע באופן מוחלט שלוועדת הרבנים הזאת אין סמכות להחליט מי זה קו כשר, להחליט למי חוסמים.

ריקי שפירא רוזנברג: לנו לאנשים הפרטיים, כל אדם חרדי שרוצה שיחסמו לו, שהוא יפנה לחברת הסלולר, יעשה איתה הסכם.

ריקי שפירא רוזנברג: הכול בסדר, יש לזה פתרון בחוק.

ריקי שפירא רוזנברג: מה פתאום נכנסה פה ועדה בכוח הזרוע, שכופה על אנשים להחליט מה יהיה חסום ומה לא יהיה חסום?

יצחק קאופמן: האם אפשר להוסיף עוד שני משפטים?

מירב בן ארי: בקצרה, כן.

יצחק קאופמן: כתגובה גם למה שהיא אמרה.

יצחק קאופמן: כשרות בסופו של דבר זה דבר צרכני.

יצחק קאופמן: זה מוצר שהצרכן מבקש אותו.

יצחק קאופמן: כמו שלחברת אוסם, תלמה וכדומה יש בד"ץ כי הם מבינים שיש להם נתח שוק שדורש את הדבר, כך יש גם ציבור חרדי שדורש טלפון כשר.

יצחק קאופמן: אף אחד לא מפריע לאף אחד לקחת קו רגיל ולחסום בו מה שהוא רוצה, אבל לשנות את כללי המשחק בתוך המשחק זה דבר לא מקובל.

יצחק קאופמן: זה כמו שבן אדם עולה על אוטובוס, הוא מראש יודע איפה התחנות והוא לא יכול לבקש שיעצרו לו ליד הבית.

יצחק קאופמן: בן אדם נכנס, קנה את הקו הזה, מלכתחילה הוא ידע למה הוא נכנס.

יצחק קאופמן: זה דבר שהלקוח בחר בו.

יצחק קאופמן: אף אחד לא כפה את אף אחד לקחת קו כשר, אבל משהוא בחר לקחת את הקו הזה, הוא צריך לעמוד בכללים, כמו בן אדם שעלה על אוטובוס, בחר לנסוע עם אוטובוס והוא צריך לעמוד בכללים והוא יורד איפה שהתחנות מורידות אותו.

יצחק קאופמן: בנושא של מחירי המכשירים, בוודאי שיש הבדל בין מכשירים שמגיעים בייבוא רשמי לבין ייבוא פרללי.

יצחק קאופמן: ועדת הרבנים מתעסקת עם יבואנים רשמיים שעושים יבוא בצורה רשמית.

יצחק קאופמן: בדרך כלל היבואנים האלו מחויבים להביא 5,000 מכשירים, כי פחות מזה לא מסתכלים עליהם בסין, אין ייצור בפחות מ-5,000.

יצחק קאופמן: מטבע הדברים הם נכנסים פה לסיכון כספי ולהשקעה שגם צריכה בסופו של דבר לממש את עצמה שיהיה פוטנציאל.

יצחק קאופמן: מידיעה שלי בקשר לעלות של המכשירים, מה שאני שאלתי שני יבואנים, ידוע לי שביקשו מהם 5 שקלים למכשיר.

יצחק קאופמן: יש אנשים שעוסקים בעניין ויש פרסומות.

יצחק קאופמן: יש את הדברים, את העלות הבסיסית.

יצחק קאופמן: מה שלי ידוע משני יבואנים ששאלתי אותם, כי גם הייתי קשוב לרחשי הרחוב, גם הלקוחות שלי שואלים אותי את השאלות האלה.

דוד דוידוב: עם תרומה של 100,000 שקל לעמותה.

יצחק קאופמן: יכול להיות שאולי היה מישהו שתרם 100,000 שקל, אין לי מושג.

יצחק קאופמן: אני יודע מה שאלתי יבואן.

יצחק קאופמן: יש פירסט פון, מותג גדול היום.

יצחק קאופמן: יש קיוליקס, שני מותגים גדולים.

יצחק קאופמן: שאלתי אותם, כמה אתם משלמים על זה?

יצחק קאופמן: זה 5 או 10 שקלים.

יצחק קאופמן: היום הם הוסיפו הולוגרמות, אז זה עלה ל-10 שקלים.

מירב בן ארי: טוב, אני חייבת להתכנס לסיכום כי נגמר לנו הזמן לפני רבע שעה.

מירב בן ארי: אני רוצה רגע להגיד משהו.

מירב בן ארי: תראו, ההתנהלות הזו, מה שאני רואה, שהיא בעיקר תגובתית, זאת אומרת הוא מתקשר, הוא אומר, מאיימים עליי.

מירב בן ארי: המשטרה באה, נלחמת אם צריך.

מירב בן ארי: אם לא, רק נמצאת שם פיזית, כי אז ברגע שהם רואים אותה הם כנראה פחות שוברים, פחות הורסים, אבל ברור לי שיש לכם בעיה.

מירב בן ארי: יש בעיה קשה בירושלים, יש בעיה קשה בבני ברק.

מירב בן ארי: לדעתי זה צריך להיות אינטרס שלכם ושל לא יודעת מה, אולי 433 או יח"א או אני לא יודעת מה כדי לטפל באירוע מהראש.

מירב בן ארי: אתם בירושלים, יש לכם כל כך הרבה אתגרים, אז כל הזמן להתעסק וכל הזמן לשלוח כוחות?

מירב בן ארי: גם ככה זה שכונות מורכבות.

מירב בן ארי: צריך להיות גם אינטרס שלכם לחסל את התופעה הזאת מהראש שלה, כי אם כל הזמן אתה נאלץ לשלוח כוחות לשמור על הסדר הציבורי, על מה?

מירב בן ארי: על חנות של טלפונים?

מירב בן ארי: מילא תגיד לי שאתה שומר, יש הפגנות של אהוביה סנדק, יש לך הפגנות נגד חוק הגיוס.

מירב בן ארי: בסדר, אלה מתבטאים, זה חופש הביטוי שלהם ואתה צריך לשמור על הסדר.

מירב בן ארי: כל כך הרבה אירועים יש לך בירושלים.

מירב בן ארי: בסוף אתה חוזר למשרד, אתה אומר לעצמך, מה עשיתי עכשיו?

מירב בן ארי: שלחתי שוטרים שישמרו על חנויות של טלפונים.

מירב בן ארי: זה לא נורמלי בעיניי, כי בשום מקום בארץ זה לא יקרה.

מירב בן ארי: תיכף אנחנו רוצים לדבר איתך, אני והיועצת המשפטית, בנפרד, לחשוב על עוד כמה אופציות כי אני באמת חושבת שזה בזבוז זמן.

מירב בן ארי: זה לא קורה לך בשום עיר בארץ וכאן אתה מתעסק, תסלח לי, בשטויות.

מירב בן ארי: זה לא התפקיד של המשטרה.

מירב בן ארי: מצד שני, החיים שלהם הם סיוט מתמשך של הפרעות, של הצקות, של איומים על החיים, של לעזוב את הבית.

מירב בן ארי: האירוע הזה, אני מסתכלת עליו בצורה מאוד אובייקטיבית, הוא אירוע שיצא מגבולות ההיגיון, כי בשום מדינה בעולם אין מצב שמישהו פותח חנות והוא צריך לעבור בגלל זה בית.

מירב בן ארי: מילא שיש לנו תופעות של פרוטקשן, מה שנקרא משמעותיות של ארגוני פשיעה.

מירב בן ארי: עם מי אנחנו מתעסקים פה?

מירב בן ארי: בוועדה שזה עמותה שהחליטה להקים לעצמה והיא המונופול בקבלת הכשרות, שאני לא יודעת מי הסמיך אותה, מי החליט שהיא, ואם היא מונופול אולי בכלל צריך להפעיל את רשות התחרות.

מירב בן ארי: אולי צריך להפעיל עוד כלים שהם לא נמצאים בתוך האירוע עכשיו, וצריך לפנות אליהם שיבדקו את הוועדה הזאת.

מירב בן ארי: או שיחליטו שהיא הוועדה, כמו שאומרים כאן שני החבר'ה שבאו, ואני שמחה שבאתם כי גם הבאתם צד אחר לאירוע, ויסמיכו אותה, אבל כל עוד אנחנו כרגולטור לא הסמכנו, הם, החיים שלהם הפכו לסיוט, משהו צריך להיכנס פה בראש, לא בזנבות.

מירב בן ארי: סלח לי, אני לא מבינה את ההיגיון בזה, אבל אין להם ברירה.

מירב בן ארי: אגב, כשהתייחסתי לסרטון, שצריך להגיד שזה של שרקי מערוץ 12, שטוב שהביא גם את הכתבה הזאת ופתח בפנינו את האירוע, כי למה שאני אסתכל בדבר הזה?

מירב בן ארי: הרי יש לי אלף חנויות סלולר ליד הבית.

מירב בן ארי: מי מתעסק איתם בכלל?

מירב בן ארי: כשראיתי את השוטר שם, אמרתי לעצמי, ברור לי שהוא השוטר הראשון שהגיע לזירה ושיש לך 200 איש שאין שום סיכוי, לא משנה כמה הוא חזק וגיבור, אי אפשר לעמוד בזה בכלל.

מירב בן ארי: ראיתי את זה.

מירב בן ארי: זה פרץ של אנשים ששוברים את הזכוכיות וגם לא מעניין אותם הנזק, ולכן אני חושבת שהאירוע צריך להיות הרבה יותר גדול מההתעסקות כאן.

מירב בן ארי: יש לנו כמה מחשבות שאפשר לקדם.

מירב בן ארי: אני גם אמשיך את השיח עם יועז.

מירב בן ארי: אני שמעתי את הסיפורים שלהם, כי בסוף הדיון הגיע בזכותם, אבל אני כל הזמן מסתכלת על הלמעלה, על הגוף הזה, על ההתנהלות שלו, לכן אני חושבת שגם מול השר, כי במה שהוא אמר, אם אתה כן נותן לגיטימציה לארגון הזה, אז בוא נחליט איך הוא מתנהל.

מירב בן ארי: אתה לא יכול לאחוז את המקל בשתי קצותיו.

מירב בן ארי: אתה לא יכול מצד אחד להגיד, בסדר, הארגון הזה לגיטימי, מצד שני, אם בתוך הארגון הזה ישנם עבריינים שפועלים בדרכים לא חוקיות, אז צריך להבין שהבחור הזה לא בא לבד.

מירב בן ארי: הוא לא בא, אמר שלום, אני נותן לכם פתק.

מירב בן ארי: לא, יש אנשים מאחוריו.

מירב בן ארי: אני חושבת שצריך להמשיך את השיח גם מול משרד התקשורת.

מירב בן ארי: אני אעשה את זה עם יועז מחר, נמשיך את זה בהתנהלות שלנו.

מירב בן ארי: במקביל, יש לנו כמה רעיונות שחשבנו שכן אפשר לפתח מול המשטרה, שכמובן אחרי זה יעבור לפרקליטות.

מירב בן ארי: אני רוצה קודם כל לאחל לכם באמת שתהיו חזקים.

מירב בן ארי: זה אירוע שהוא בעיניי לא מובן.

מירב בן ארי: אני לא מבינה איך במדינת ישראל אנחנו מתנהלים בצורה הזאת, שבאמת אתם נמצאים בעמדה שלכם מתוך מקום שבסך הכול אתם באים להתפרנס בבוקר.

מירב בן ארי: אמרתי את זה גם בתחילת הדברים שלי.

מירב בן ארי: אנחנו ננסה כוועדה כן למצוא פתרונות מול המשטרה ומול משרד התקשורת, ובינתיים אני פשוט אומר לכם, תנסו לעשות באמת את המקסימום כדי לשתף פעולה עם המשטרה כדי לתת עוד ועוד גורמים שפשוט משבשים לכם את החיים.

מירב בן ארי: אני מאמינה שככל שיהיו יותר עדויות גם למשטרה, ליחידת התביעות וגם לפרקליטות, יהיה אפשרות אולי אם נביא מישהו אחד, אחת לתמיד ונפצח את האירוע הזה, אבל במקביל גם אנחנו כמדינה, יש לנו אחריות לסייע לכם מול הארגון הזה ואני מבטיחה לכם שאנחנו ניכנס לתוך האירוע.

מירב בן ארי: אני מודה לכולכם, הישיבה נעולה.

מירב בן ארי: תודה.