ועדת ביטחון הפנים, כנסת 24, פרוטוקול מספר 64, 2022-02-14 12:12

מירב בן ארי: שלום לכולם, אנחנו פותחים את הוועדה לביטחון הפנים.

מירב בן ארי: היום 14 בפברואר 2022, י"ג באדר א' תשפ"ב.

מירב בן ארי: הנושא הוא הצעה לדיון מהיר בנושא הזנחת ביטחונם של יישובי עוטף ירושלים, של חברי הכנסת משה טור פז וחבר הכנסת יום טוב חי כלפון.

מירב בן ארי: אני אגיד כמה מילים ואני אתן לחברי הכנסת המציעים.

מירב בן ארי: קודם כל הדיון הזה הגיע אליי כבר לפני שלושה שבועות, אולי יותר, בעקבות באמת הפנייה.

מירב בן ארי: דיברתי עם חברי קינלי שהוא יקדם את זה כדיון מהיר ביחד עם יום טוב כלפון שפעיל פה מאוד בוועדה, ובאמת להביא את הנושא הזה לפתחינו, כי הבנו שהנושא מה שנקרא, מגיע ישר מהתנור בשביל המשרד לביטחון פנים יחד עם משרד הביטחון.

מירב בן ארי: בימים האחרונים קיבלתי קצת תגובות לאירוע ואני די התחלתי להבין, אבל כמובן מטרת הדיון היא באמת להבין למה הנושא תקוע.

מירב בן ארי: צריך לזכור שהאירוע הזה מתגלגל.

מירב בן ארי: במרץ 2002 החליטה ועדת השרים לענייני ביטחון לאומי לאשר את תוכנית עוטף ירושלים.

מירב בן ארי: התוכנית הזאת כללה הקמת מכשול פיזי, אמצעים טכנולוגיים.

מירב בן ארי: עוד החלטה מ-2006, חלוקת האחריות הביטחונית בין צה"ל למשטרת ישראל, שההחלטה היא להטיל על משטרת ישראל את האחריות לביטחון הפנים ולסדר הציבורי בשטח עוטף ירושלים, ואת האחריות לסדר הציבורי בשכונות השייכות לתחום המוניציפאלי של ירושלים, הנמצאות מחוץ לשטח עוטף ירושלים, ולהטיל על צה"ל את האחריות לביטחון הפנים שבמרחב התפר בשטח מדינת ישראל ובשכונות בשטח המוניציפאלי של ירושלים, הנמצאות מחוץ לשטח עוטף ירושלים.

מירב בן ארי: אני מלווה את האירוע הזה של צה"ל ומג"ב כבר תקופה, עם קו התפר.

מירב בן ארי: אירוע מהקו לכיוון אותם אזורים שהם לא בשליטה של ישראל, זה אירוע של הצבא, ומהקו זה אירוע של המשטרה.

מירב בן ארי: באירוע הזה יש חיכוך.

מירב בן ארי: הוחלט להעביר למשטרה את הניהול, אבל כנראה שיש פה גם עניינים תקציביים שתיכף נבין מה השיקולים.

מירב בן ארי: בכל מקרה בתקופה הזו מוזנח הביטחון של התושבים ולכן הוועדה לביטחון הפנים מקיימת את הדיון הזה, כי בסוף הצורך הבסיסי הוא בביטחון לתושב וברגע שיש פגיעה בביטחון, הוועדה כאן תתכנס, תשמע את חברי הכנסת ותשמע את המשטרה ואת הצבא שיסבירו איך בדיוק מנהלים את האירוע הזה ומסיימים אותו, כי לא יכול להיות ש-20 שנה האירוע הזה מתגלגל, וחייבים להגיע לאיזשהו פתרון בשביל שלתושבים יהיה שקט.

מירב בן ארי: זה המטרה של הוועדה.

מירב בן ארי: נתחיל קודם כל עם המציעים.

מירב בן ארי: קינלי, בבקשה אדוני.

משה טור פז: תודה גבירתי יושבת-הראש, צוהריים טובים לכולם.

משה טור פז: אני חושב שכשאנחנו נכנסים לדיון הזה, ולפני שניכנס אולי לבוכהלטריה של מה צה"ל הוריד ומה המשטרה לקחה או לא לקחה, אני חושב שנכון שנקדיש שלוש שניות למשפחת פוגל, כי כשאני חושב על האירוע הזה, אני חושב על משפחת פוגל באיתמר.

משה טור פז: זה מה שאני חושב, ואם לפני שבוע מה שהיה נגנב מכפר אדומים זה לא רכב ונכנסו לבית, אלא זה היה מחבל, אז היום היינו מדברים אחרת בוועדה הזו ואני מניח שבכלל הדיון הזה היה מיותר, לכן אני מציע שבואו נתחיל ממשפחת פוגל.

משה טור פז: אחרי שאמרתי את זה, אני חושב שאנחנו הגענו לדיון הזה וביקשנו אותו, חבר הכנסת כלפון ואני, כי אנחנו במצב הזוי ש-20 שנה כמו במרוץ שליחים, מישהו מושיט את המקל אבל אין יד מושטת מהצד השני, והמקל הזה נופל כבר 20 שנה בין הטיפות, ובשבועות האחרונים הדבר הזה מחמיר.

משה טור פז: חשוב לי לומר כמו תמיד בנושא ביטחון, זה לא עניין של ימין ושמאל וזה לא עניין של קואליציה ואופוזיציה, זה עניין של שירות בסיסי לתושבים.

משה טור פז: כבן אדם שגר בצד אחר של סובב ירושלים, כן, בגוש עציון, אני מודע עד כמה נושא האבטחה הוא בדמנו.

משה טור פז: אני חושב גם, גבירתי יושבת-הראש, אמנם מי שקיבלה את האחריות ויש לה את האתגרים שלה זה המשטרה, אבל גם משרד הביטחון, צה"ל, לא חפים מהדיון הזה.

משה טור פז: אני לא רואה כאן נציגים שלהם, אולי אני טועה.

מירב בן ארי: הם יושבים בזום, אבל כן, הם היו צריכים להיות פה פיזית.

משה טור פז: הם צריכים להיות פה ויותר מזה אני אומר, אני חושב גבירתי, כמו שפתחת, אנחנו צריכים לחתור לדבר אחד, לביטחון.

משה טור פז: אם המשטרה יודעת לקחת אותו, שתיקח ותעשה את זה מעולה.

משה טור פז: אם לא, אחרי 20 שנה שזה לא קורה אולי צריך לחשוב על לחזור חזרה שצה"ל ייקח אחריות.

משה טור פז: בכל מקרה המצב הנוכחי שאף אחד לא לוקח אחריות הוא בלתי נסבל.

משה טור פז: תודה רבה על הדיון המהיר הזה ואנחנו פה בשביל תשובות ותוצאות.

משה טור פז: תודה.

מירב בן ארי: תודה רבה קינלי.

מירב בן ארי: חבר הכנסת יום טוב חי כלפון.

יום טוב חי כלפון: תודה גבירתי יושבת-הראש ותודה לחברי, חבר הכנסת טור פז על העלאת הנושא החשוב הזה.

יום טוב חי כלפון: בעצם אנחנו פה מנסים לטפל בבעיה שהיא בעיה יום-יומית עבור תושבי אותם יישובים באזור עוטף ירושלים, שנמצאים במצב ביטחוני קשה בגלל איזשהו רעיון שיכול להיות שהוא רעיון גם טוב מלכתחילה ושבא מכוונות טובות, של להעביר את האחריות למשטרת ישראל.

יום טוב חי כלפון: אני אישית כמי שתומך בריבונות ביהודה ושומרון, דווקא רעיונית תומך בעניין הזה שמשטרת ישראל תפעל ביהודה ושומרון, כי זה סממן ריבונות, אבל הביטחון מעל הכול גם אם ברמה העקרונית אני בעד.

יום טוב חי כלפון: אם בעצם המשטרה לא מצליחה לגרום לתושבים לחיות בתחושת ביטחון, אז צריך לתת לגוף שהוא כנראה יותר מיומן מטבע הדברים ויותר שולט בתחום, שזה צה"ל.

יום טוב חי כלפון: העניין הוא גם עניין תפיסתי.

יום טוב חי כלפון: יצא לי לדבר גם עם ראש מועצת מטה בנימין, ישראל גנס, לפני הדיון, ויש פה את הסגן שלו ונציגי היישובים.

יום טוב חי כלפון: התפיסה של משטרת ישראל היא תפיסה של טיפול באירועים פליליים יותר ופחות באירועים ביטחוניים.

יום טוב חי כלפון: הוא סיפר לי סיפור על אישה, נראה לי בענתות, שהתעוררה בבוקר ושמעה שמדברים בערבית בסלון.

יום טוב חי כלפון: התגובה הראשונית של משטרת ישראל, שזה אולי פורץ שבא בעצם לפרוץ לבית.

יום טוב חי כלפון: התגובה הראשונית של צה"ל הייתה שזה מחבל ושלוח את הכוחות המתאימים כדי לטפל באירוע של מחבל, של טרור.

יום טוב חי כלפון: מה לעשות, לצערי הרב עדיין באזורים האלה יש טרור והמקרים הם לרוב לא פליליים אלא כן מקרים ביטחוניים, ומי שיודע לטפל ולתפעל אירועים ביטחוניים במדינת ישראל זה הצבא.

מירב בן ארי: כן, אבל בשביל זה יש פה את נציגי מג"ב.

יום טוב חי כלפון: נכון.

יום טוב חי כלפון: אני אשמח גם לשמוע.

יום טוב חי כלפון: לגבי מג"ב, שוב, עם כל הכבוד, אנחנו מכירים ומוקירים ביכולות של מג"ב, אבל מג"ב בעצם זה גוף שהוא יותר מתאים להפרות סדר, להפגנות, ולא בטוח שזה גוף שיידע לתפעל אירוע של חדירה או חשש לחדירת מחבל בתוך יישוב.

יום טוב חי כלפון: יש גם עניין של התקשורת ביניהם שגם צריך להזכיר.

יום טוב חי כלפון: אם הבנתי נכון, הצירים עצמם הם באחריות הצבא, אבל הביטחון ביישוב באחריות משטרת ישראל.

יום טוב חי כלפון: יכול להיות שבאופן מובנה אין תקשורת ביניהם.

יום טוב חי כלפון: זה כמו שתי ממלכות שמתנהלות במקביל ואין באמת תיאום ביניהם.

יום טוב חי כלפון: זה לא יכול להימשך ככה.

יום טוב חי כלפון: אני לא בא כדי לבקר על עצם הרעיון שיכול להיות שהיה רעיון טוב מלכתחילה, להעביר את העניין הזה למשטרת ישראל, אבל בפועל אנחנו רואים שזה לא עובד, והדיון הזה חשוב כדי בעצם למצוא פתרון למצוקה הזאת.

יום טוב חי כלפון: תודה רבה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: חברת הכנסת אורית סטרוק, בבקשה.

אורית סטרוק: תודה רבה.

אורית סטרוק: קודם כל אני מודה לשני חברי הכנסת על היוזמה של הדיון הזה, וגם לך מירב שקבעת אותו כל כך מהר.

אורית סטרוק: מדובר בבעיה ביטחונית, פשוטה כמשמעה, שחייבת טיפול.

אורית סטרוק: הדרישה הזאת כמו שאנחנו כולנו יודעים, גם הגיעה כבר לבג"ץ והממשלה נדרשת להחליט בעניין הזה.

אורית סטרוק: אני מקווה שהיא סוף סוף תקבל החלטה נכונה ונבונה.

אורית סטרוק: ככל שאני מבינה מהמועצה האזורית בבנימין, הפתרון צריך להיות החזרת האחריות לצה"ל, אבל אם יוחלט להשאיר את האחריות בידי המשטרה, אז יש לדרוש מהמשטרה את המינימום ההכרחי שיהיו רבש"צים, שיהיה כל המעטפת שיש ליישובים שצה"ל אחראי עליהם, כמו כיתת כוננות וביטוח ליחידת הכוננות, ציוד לחימה וכל מרכיבי הביטחון כפי שמקובל ביישובים שצה"ל אחראי.

אורית סטרוק: לא יכול להיות שיישוב שעובר מהאחריות של צה"ל לאחריות של המשטרה, המשמעות של זה היא הותרתו ללא אמצעי הגנה מינימליים בסביבה שהיא סביבה עוינת, בתקופה שהיא תקופה מאוד בעייתית עם סכנות שרק הולכות וגוברות, ואני מאה אחוז מסכימה עם דברי הפתיחה של קינלי, שאנחנו צריכים כולנו לשים בראש שלנו את תמונות הזוועה שאנחנו היינו מעדיפים לשכוח, אבל מבחינת האחריות שלנו הציבורית אנחנו צריכים לזכור אותן כל הזמן, תמונות של פיגועי חדירה של הפיגועים הקשים ביותר, הנוראיים ביותר ושאחריותנו למנוע אותם.

אורית סטרוק: תודה רבה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

מירב בן ארי: אני רוצה רגע לשמוע את התושבים קודם כל, אז נתחיל עם רפאל אנגל, סגן ראש מועצת בנימין.

רפאל אנגל: שלום וברכה, קודם כל תודה רבה מירב על הדיון, וגם לחברי הכנסת.

רפאל אנגל: אני רוצה ברשותכם כמה דברים פרקטיים, כמה דוגמאות לתת כדי שנבין איפה המציאות הזאת מתנגשת.

רפאל אנגל: דבר ראשון אני מבקש שיירשם בפרוטוקול שנכון לעכשיו מפקירים חיי אדם ביישובים האלה.

רפאל אנגל: זה מה שקורה עכשיו.

רפאל אנגל: כמו שאמרו מקודם, אנחנו לא יכולים להשלים עם הדבר הזה.

רפאל אנגל: גם הגשנו על זה בג"ץ.

רפאל אנגל: לא יכול להיות שבגלל כסף, אם זה מה שהמשטרה טוענת, שהמחלוקת היא כסף, אז שבגלל כסף או תקנים או כל דבר אחר בין המשטרה לצה"ל מפקירים חיי אדם.

רפאל אנגל: זה ממחיש את הדוגמה למה לדעתנו הדבר הזה הוא לא יכול להיות.

רפאל אנגל: מי שמכיר את העולם הזה שבו אנחנו חיים ביישובים, מח"ט לא היה מעלה על דעתו בגלל שאין לו תקן או שבגלל שחסר לו כרגע ג'יפ, להגיד, אני יותר לא אחראי.

רפאל אנגל: אין דבר הזה.

רפאל אנגל: הצבא, יש לו משימה שבה הוא ממוקד ובה הוא נמצא.

רפאל אנגל: יש לנו ברוך השם 49 יישובים ואנחנו עובדים עם הצבא בכל היישובים האלה.

רפאל אנגל: לצבא יש שרשרת פיקוד שלמה איך זה מתבצע, וזה מתבצע טוב.

רפאל אנגל: יש סמכויות ויש פקודות שמסודרות.

רפאל אנגל: הצבא רואה את התמונה הכוללת.

רפאל אנגל: איפה מתנגשת אצלנו המציאות הזאת?

רפאל אנגל: אני אתן לכם שתי דוגמאות מאירועים ביטחוניים, אירוע אחד שהיה בפסגות, אירוע אחד שהיה בבית חורון.

רפאל אנגל: כשיש אירוע חלילה בפסגות, שהיה חשש לחדירה או שהיה חדירה, לפחות כשהיה באותו זמן חדירה, לא ידעו איפה, אז תוך מקסימום חצי שעה הגיעו כל הכוחות הרלוונטיים של צה"ל, סיירות, סיירות מיוחדות, כוחות אוגדתיים, כוחות חטיבתיים.

רפאל אנגל: כולם מגיעים, כולם יודעים לדבר אחד עם השני וכולם יודעים לעבוד בתוך היישוב ומחוץ ליישוב.

רפאל אנגל: לעומת זאת היה אירוע בבית חורון של חדירה בתקופת הפיגועים.

רפאל אנגל: מג"ב בתוך היישוב, שולט ביישוב, נמצא ביישוב.

רפאל אנגל: גם לוקח לו יותר זמן להגיע אבל כשהוא מגיע, אז הכוחות שמגיעים איתו הם כוחות מג"ב שהם כמו שאמרה אורית, פחות ערוכים לדבר הזה.

רפאל אנגל: כשמגיע כבר הצבא, אז הצבא הוא מחוץ ליישוב, הוא בכלל לא יכול להיכנס לפעמים.

רפאל אנגל: היה לנו גם אירוע אחר שגם לא נתנו לצבע להיכנס.

רפאל אנגל: מגיע סמח"ט, אומרים לו עצור, אנחנו מג"ב אחראים פה, אתה תחכה בחוץ.

רפאל אנגל: אומר לו, אני סמח"ט חטיבה, אני יודע מה אני עושה.

רפאל אנגל: אומר לו, תחכה בחוץ, אני אקבל הוראה מהמפקד שלי, אולי אני אתן לך להיכנס.

רפאל אנגל: צריך להבין את האבסורד הזה.

רפאל אנגל: דיברו פה מקודם על אחריות על הכבישים בדרך ליישובים, אבל יש יישובים שמג"ב מבחינתו אחראי על תחום היישוב עצמו ואולי עוד קצת, 100 מטר מחוץ לגדר, אבל מה קורה אם המחבל עכשיו נמצא 200 מטר מהגדר?

רפאל אנגל: זה כבר צה"ל.

רפאל אנגל: אני הייתי בדיון סיכום של אחד הקווים שתפסה יחידת מילואים בענתות לפני חודש או חודשיים, משהו כזה.

רפאל אנגל: דבר ראשון שאומר המ"פ בלי שאנחנו מתאמים, בלי שאני מכיר אותו, בלי כלום, אומר, תשמעו, אני לא מבין, אני אחראי על ענתות.

רפאל אנגל: אומרים לי, אני אחראי על הסביבה של ענתות והיישוב לא.

רפאל אנגל: הג'יפ של הצבא נמצא שתי דקות נסיעה מענתות ולא חצי שעה כמו הג'יפים של מג"ב, ואני לא יכול אפילו לעשות כלום.

רפאל אנגל: גם אם יש אירוע אני לא יכול לעשות כלום.

רפאל אנגל: אני מסביב, מבחוץ.

רפאל אנגל: יש עוד הרבה דוגמאות כאלה, אפשר לרדת אליהן, להרחיב.

רפאל אנגל: עוד נקודה אחת זה אחידות גם בציוד ובהנחיות וגם בהפעלה של כיתות הכוננות והרבש"צים.

רפאל אנגל: הצבא, יש לו תורה סדורה בעניין.

רפאל אנגל: הוא מפעיל אותם כל הזמן.

רפאל אנגל: החטיבות עסוקות בזה, האוגדות וכמובן הפיקוד.

רפאל אנגל: כשיש פקודה אחת או כשיש תורת לחימה אחת מסודרת שלומדים אותה, אז זה יורד בשרשרת וזה מגיע גם לרבש"ץ ומגיע גם ליישוב.

רפאל אנגל: אין סימביוזה מלאה בין הצבא למשטרה בתחום הזה ולכן אני אומר, קודם כל נחזור למה שאמרה גם מקודם אורית.

רפאל אנגל: דבר ראשון אנחנו מבקשים שהמל"ל יחזור לדיון הזה.

רפאל אנגל: הרי הגדירו את הדבר הזה כפיילוט.

רפאל אנגל: הגדירו את כל התקופה הזאת כפיילוט שבו יבדקו אם זה עובד או לא עובד, אז המל"ל צריך לחזור לדיון הזה, להכריז שהפיילוט נכשל ולהחזיר את הדבר לצה"ל.

רפאל אנגל: בסוף זה להחזיר מצב לקדמותו.

רפאל אנגל: זה לא שינוי.

רפאל אנגל: זה דבר ראשון.

רפאל אנגל: דבר שני, אם ובכל זאת או בזמן הזה עד שהצבא יחזור לקחת את האחריות, המשטרה לא יכולה להפקיר חיי תושבים.

רפאל אנגל: אין מציאות כזאת שבאים ואומרים, אנחנו לא מסמיכים רבש"ץ חדש.

רפאל אנגל: אני לא מדבר על רבש"ץ שפיטרו אותו או לא פיטרו אותו.

רפאל אנגל: זה אפילו לא עולה כסף למשטרה כי התקנון של זה כן מגיע ממשרד הביטחון.

רפאל אנגל: תאשרו את הרבש"ץ, זה אחד.

רפאל אנגל: שניים, תיקחו אחריות.

רפאל אנגל: תפעילו כיתות כוננות, תסדרו להם את הביטוח.

רפאל אנגל: היום אין כיתות כוננות.

רפאל אנגל: יש עכשיו אירוע ביטחוני בענתות לצערי, וענתות, מי שמכיר, זה ארבע דקות נסיעה מאחד הכפרים הכי עוינים בסביבה.

רפאל אנגל: אין לו כיתת כוננות.

רפאל אנגל: יהיה אירוע, מה נגיד?

רפאל אנגל: שההוא לא עניין אותו וההוא לא נתן לו נשק?

רפאל אנגל: יש רבש"ץ.

רפאל אנגל: גם הרבש"ץ הזה, עכשיו היישוב על אחריותו, לוקח אותו כי המשטרה לא מוכנה לחתום לו.

רפאל אנגל: את המשכורת הבאה הם יתנו לו מהכסף שלהם, לא מהכסף של הצבא, כי הצבא אומר, כל עוד אין לי תקנון, כל עוד לא חתום לי סמכות שלו, אני לא מתקצב אותו, והמשטרה אומרת, אני לא מתקצבת אותו כי אני לא קיבלתי את התקנון.

רפאל אנגל: כל אחד רב עם השני.

רפאל אנגל: בסוף אין רבש"ץ היום ביישוב ענתות ואין כיתת כוננות באף אחד מהיישובים האלה.

רפאל אנגל: אין כיתת כוננות שעובדת.

רפאל אנגל: סתם נתתי דוגמה של כיתות כוננות.

רפאל אנגל: כיתת כוננות ביישובים לא בונים רק על האימון השנתי שלהם.

רפאל אנגל: זה נכון, זה חשוב מאוד, הצבא עושה אימון שנתי, אבל רוב החיילים בכיתות הכוננות הם חיילים בסדיר שלהם, חיילי צה"ל.

רפאל אנגל: יש להם אימונים ביחידות שלהם והם יודעים לעבוד.

רפאל אנגל: הם חיילים.

רפאל אנגל: הם יודעים גם לדבר עם חיילים כשיש אירוע.

רפאל אנגל: פה אין.

רפאל אנגל: המשטרה אומרת, אם אנחנו נאפשר כיתות כוננות, (הם לא מאפשרים), אבל אם נאפשר זה רק כשהם יהיו שוטרים, כשהם יהיו מתנדבים ואז הם גם יהיו צריכים לעשות שעות כאלה ואחרות.

רפאל אנגל: זה סוגיה אחרת, אבל הם יהיו שוטרים אז אנחנו נדע לאמן אותם כמו שוטרים.

רפאל אנגל: זה לא יכול להיות, כי חברי כיתות כוננות בכל היישובים הם חיילים שהם עושים את עבודתם כחיילים ביחידות המילואים שלהם, ומתנדבים, הם חברים בכיתות כוננות, הם מסתובבים עם נשק וכו', אבל זה לא יכול להיות העבודה שלהם.

רפאל אנגל: גם אי אפשר לצפות מהם שזה יהיה העבודה שלהם.

רפאל אנגל: הם עושים את העבודה שלהם כשהם מאומנים, ופה אין את הכלי הזה, אז יש היום יישובים בלי כיתת כוננות.

מירב בן ארי: הבנתי.

מירב בן ארי: בקיצור, העבירו חפיפה וכל אחד הלך.

מירב בן ארי: נשארו היישובים לבד.

מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע עוד תושבים.

מירב בן ארי: אלון ביטון, ראש תחום חירום וביטחון במרכז השלטון האזורי.

מיכאל ביטון: תודה רבה על ההזדמנות.

מיכאל ביטון: אנחנו גם ביקרנו יחד על גדר המערכת יותר מפעם אחת, וזה קשור.

מיכאל ביטון: על גדר המערכת יש מצב פרדוקסלי בו היחידים שמכירים ושומרים על גבולות הגזרה אלה זה שירותי הביטחון של מדינת ישראל.

מיכאל ביטון: הצבא והמשטרה מקפידים על הקו הזה.

מיכאל ביטון: כל השאר, לא הגנבים, לא המפגעים, לא אלה שמבריחים.

מיכאל ביטון: כל אלה שהגדר בעצם אמורה להיות המחסום, הם לא מתרגשים ממנה.

מיכאל ביטון: הם לא מתרגשים לא מהגדר ולא ממרחב האבטחה שהיא אמורה לספק, ואנחנו היחידים לצערי שמתייחסים לקו הזה ברצינות.

מיכאל ביטון: נוצר פה מצב דומה גם ביישובים הביטחוניים.

מיכאל ביטון: היישובים סמוכי הגדר, סמוכי קו התפר הוגדרו כיישובים ביטחוניים.

מיכאל ביטון: זה הלג השני בעצם שהאחריות עוברת מהצבא למשטרה.

מיכאל ביטון: משרד הביטחון, אני לא יודע אם הוא עשה את זה בכוונה, אני לא יודע אם הוא עשה את זה בטעות, אבל הוא לא העביר את זה כמו שצריך והוא לא העביר את זה עם כל מרכיבי הביטחון.

מיכאל ביטון: נוצר מצב שיישוב שהיה ביטחוני וזכה לחליפת אבטחה לעילא ולעילא, מרבש"ץ ורכב ואימונים וימ"מ לכיתות כוננות וגדר וגדר אינטגרטיבית ופנסים ותאורה ומה שאתם רוצים, יום בהיר אחד אמרו לו, אתה עובר לאחריות משרד ביטחון הפנים, והדברים האלה בדרך לא עוברים או חלק גדול מהם לא עובר.

מירב בן ארי: מה לא עבר?

מיכאל ביטון: בטח לא כל תקציבי ההתעצמות.

מיכאל ביטון: היום אפילו אם שכונה חדשה נבנית, תקציב ההתעצמות לא קיים.

מיכאל ביטון: אי אפשר לבנות עוד גדר, אי אפשר לבנות עוד שער, אי אפשר כלום.

מיכאל ביטון: אין תקציב התעצמות במשרד לביטחון פנים.

מיכאל ביטון: מרכיבי השימור נפגעו משמעותית מאוד, ומה שאמר פה סגן ראש מועצת בנימין, כל תורת ההפעלה נפגעה פגיעה אנושה.

מיכאל ביטון: תורת ההפעלה היא הכי חשובה אולי.

מיכאל ביטון: במונחים של זמן ומרחב זה הדבר הכי קריטי, מי מגיע ומתי מגיע ומה ההכשרה שלו, ואם הוא רבש"ץ שיודע, כאמור, להכיל כוחות צבא וכוחות מעטפת או אם הוא לא, ואת המחיר הזה, גבירתי, משלמים יום-יום ולילה-לילה במזומן התושבים של המועצות האזוריות והתושבים של היישובים במרחב התפר.

מיכאל ביטון: זה לא הגיוני הדבר הזה.

מיכאל ביטון: מרכיבי הביטחון הם סיפור כבד.

מיכאל ביטון: הם לא הסיפור השלם.

מיכאל ביטון: גם הצבא הכי טוב בעולם, ואני חושב שיש לנו את הצבא הכי טוב בעולם, לא יוכל להגיע מספיק מהר כשיש מסע הרג ביישוב.

מיכאל ביטון: לבנת היסוד בהקשר הזה זה היישוב, ואם ליישוב לא יהיה כוח אינהרנטי שלו של כיתת כוננות, של רבש"ץ שחי את הסיפור הזה, שהנשקים יהיו אצלם בבתים, אז אנחנו לא נצליח לעצור את מסע ההרג בזמן.

מיכאל ביטון: אנחנו פשוט לא נצליח, וזה לא משנה אם יהיה תחת אחריות צבא או תחת אחריות משטרה.

מיכאל ביטון: את העוגן הזה חייבים לחזק, העוגן של היישוב עם קודם כל ביטוחים, עם ימי אימונים, עם המילואים לכיתת הכוננות.

מיכאל ביטון: לצערי כל הדברים האלה שאמרתי לא נמצאים בחליפה שהמשרד לביטחון פנים יודע לתת היום.

מיכאל ביטון: זה יכול להיות רק תחת הצבא כי היום אתה לא משלם מילואים לחבר כיתת כוננות ביישובי הספר.

מיכאל ביטון: זה קורה רק ביישובי יו"ש וביישובים תחת אבטחה צה"לית.

מיכאל ביטון: עד כאן.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: הבנתי שגם עמוס מהשלטון האזורי רוצה להתייחס.

עמוס הכהן: כן, אני אשמח.

עמוס הכהן: צוהריים טובים.

עמוס הכהן: אני פה בשני כובעים, גם בכובע של יושב-ראש גוש אדומים מה שנקרא, זה שלושה יישובים, כפר אדומים, אלון ונופי פרת, בערך 1,200 משפחות.

מירב בן ארי: איפה אתה גר?

עמוס הכהן: כפר אדומים כבר 20 שנה, וגם בכובע אפשר לומר הביטחוני, אחרי 26 שנה בצבא בתפקידי פיקוד ביחידות החוד, גם מח"ט הנחל, גם מח"ט דרומית, גם שלל תפקידים מבצעיים.

עמוס הכהן: הייתי באירוע של פוגל באותו לילה שזה קרה בבית.

עמוס הכהן: לילה אחרי זה התחלנו במבצעי מעצרים שם בכל רצועת שכם, ובעוד הרבה מאוד אירועים, כך אני מבין גם בצד הביטחוני.

עמוס הכהן: בצד הביטחוני אין כזה דבר בצה"ל שגוף עוזב גזרה בלי שגוף אחר תופס גזרה על הדקה.

עמוס הכהן: אין כזה דבר.

עמוס הכהן: כשהייתי מח"ט ברצועת עזה, חטיבה דרומית, 32 יישובים, 32 רבש"צים, 32 כיתות כוננות, 32 אימונים על הגרף של האימונים של כיתות הכוננות בלי פער, וכשרצו לשנות את התפיסה הזאת מול משטרת ישראל או מול גופים אחרים, הייתה העברת מקל בצורה מסודרת.

עמוס הכהן: פה יש ואקום.

עמוס הכהן: מדברים פה והכול נכון ואני מאוד מתחבר לדיון הזה ולחשיבות שהוא יהיה פרקטי בסוף, אבל בסוף אנחנו בסחרור.

עמוס הכהן: מה-1.2, לפני שבועיים ירדה האבטחה ביישובים וזה הקש ששבר את גב הגמל.

מירב בן ארי: מה זאת אומרת?

מירב בן ארי: תסביר.

עמוס הכהן: צה"ל, משרד הביטחון בעצם ביטלו שתי עמדות אחרונות של שמירה שהחזיקו אותם בשנים האחרונות, ומאז כל האבטחה, וזה היה הדבר האחרון שירד, כל האבטחה ביישובים - - -

אורית סטרוק: מתי זה קרה?

עמוס הכהן: ב-1 בפברואר, לפני שבועיים.

אורית סטרוק: זה החלטה מאיפה?

עמוס הכהן: זה החלטה היסטורית שניסינו לדחות אותה.

עמוס הכהן: אין פה משרד מסביב לשולחן שאני לא הייתי בו אישית, לא במג"ב.

עמוס הכהן: הייתי בצה"ל, הייתי במשרד הביטחון.

עמוס הכהן: הבאנו את ראש היחידה להתיישבות אלינו ליישובים בניסיון לקבל אמצעים.

עמוס הכהן: הייתי אצל מפקד משטרת מעלה אדומים לפני שלושה שבועות, אצלו בתחנה.

עמוס הכהן: אין מעמד שניסינו לעשות יחד עם המועצה האזורית ולא עשינו בשביל להחזיק את הביטחון, אבל אנחנו בסחרור.

עמוס הכהן: אין כלום ביישובים.

עמוס הכהן: כפר אדומים, אלון, נופי פרת, חצי מיישובי העוטף שהם מושא הדיון פה, אין בהם גדר, אין בהם כיתות כוננות, אין בהם נשקים, אין אימונים.

עמוס הכהן: מה מצפים שיקרה?

עמוס הכהן: התושבים אמרו, תשלמו.

עמוס הכהן: התושבים משלמים את כל מה שאפשר לגבות בחוק השמירה.

עמוס הכהן: יש הרי מגבלה.

עמוס הכהן: אני לא יכול לגבות להם 600 שקל.

מירב בן ארי: לא, יש לך מקסימום.

עמוס הכהן: נכון, אז את כל זה אנחנו גובים.

עמוס הכהן: בשביל לממן את הפער שיצרו לנו לפני שבועיים, אנחנו צריכים להוסיף לפחות 100 שקלים לחודש למשפחה רק לסגור את הפער.

עמוס הכהן: עוד לא דיברתי על כיתת הכוננות, עוד לא דיברתי על דברים אחרים.

עמוס הכהן: מה זה מג"ב לא חותם על רבש"ץ?

עמוס הכהן: בואו רגע נתרגם את הדבר הזה.

עמוס הכהן: שמג"ב לא חותם על רבש"ץ, זאת אומרת שיש מישהו שיש לו אחריות אבל אין לו סמכות.

עמוס הכהן: הוא לא יכול להפעיל את הנשק, הוא לא יכול לקפוץ לאירוע.

עמוס הכהן: אין לו ביטוח לכלום.

עמוס הכהן: הוא לא פועל בסמכות.

עמוס הכהן: מי זה הרבש"ץ הזה?

עמוס הכהן: הרבש"ץ הזה הוא הלב של היישוב.

עמוס הכהן: אני אומר לכם את זה כאקס מח"ט.

עמוס הכהן: הוא הלב של היישוב.

עמוס הכהן: הוא הטלפון הראשון שההורים או הילדים או כל מה שקורה ביישוב מרימים אליו טלפון.

עמוס הכהן: עקרת את הלב הזה, אז מי תופס אחריות?

עמוס הכהן: את שואלת מה צריך לעשות?

עמוס הכהן: תפיסת האחריות זה לא רק להגיד, הנה, אני אחראי.

עמוס הכהן: זה מעקב מודיעיני, זה לעשות תרגילים ביישובים, זה לאמן את הכיתות ולראות שהן כשירות, זה לעשות ביקורות בנשקיה.

עמוס הכהן: זה מעטפת של עשרות פעולות שהן חלק מאחריות.

עמוס הכהן: זה לא רק להגיד, הנה, אני אחראי.

עמוס הכהן: מי קורא את דוח המודיעין של הכביש מתחתינו שעוברים פה פלסטינים?

עמוס הכהן: הרי מה זה יישובי העוטף?

עמוס הכהן: כל התפיסה של העוטף נשענה ב-2006 שיהיה מכשול, וברגע שיש מכשול אז בוודאי שאפשר וצריך לרדד את מרכיבי הביטחון, אבל מאחר והמכשול לא הוקם, אז בעצם כל הלב של התפיסה הזאת בעצם חדל מלפעול.

עמוס הכהן: אין פה שום דבר שקורה.

עמוס הכהן: אם אין מכשול ואין כוחות בתוך היישובים, אז אין שם כלום, זאת אומרת ששת היישובים האלו זה המרחב היחיד ביהודה ושומרון שפלסטינים נעים על הצירים משכם, ג'נין לכיוון בית לחם-חברון בלי שליטה, וברצונם יפנו ימינה לקריית החינוך שאין לה היום הגנה, 1,200 תלמידים.

עמוס הכהן: ברצונם, יפנו שמאלה לאזור התעשייה, 15 מפעלים ויעשו מה שהם רוצים.

עמוס הכהן: תודה.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: היית מאוד מדויק.

מירב בן ארי: יש לך גם הרבה ניסיון.

מירב בן ארי: מאוד מטריד.

מירב בן ארי: אני אשמע עוד נציגים.

מירב בן ארי: דוד דוידסון מכפר אדומים.

מירב בן ארי: בבקשה דוד.

סימון דוידסון: שלום למכובדים, אני תושב היישוב אלון.

סימון דוידסון: הייתי כמה שנים מפקד כיתת כוננות.

סימון דוידסון: הייתי כמה שנים רבש"ץ ביישוב אלון.

מירב בן ארי: עד מתי היית מפקד כיתת כוננות?

סימון דוידסון: עד לפני שנתיים בערך הייתי מפקד כיתת כוננות.

סימון דוידסון: אחרי זה נכנסתי להיות רבש"ץ באיזשהו ואקום שנוצר לנו.

סימון דוידסון: בגדול, אני בכלל איש תיירות.

סימון דוידסון: יש לי עסק תיירותי, ברוך השם מצליח באזור שלנו.

סימון דוידסון: האזור מתוייר.

משה טור פז: גם עכשיו?

סימון דוידסון: גם עכשיו.

מירב בן ארי: הישראלים מטיילים.

משה טור פז: יפה מאוד.

סימון דוידסון: זאת העונה.

מירב בן ארי: עכשיו אתה לא רבש"ץ?

סימון דוידסון: היום אני לא רבש"ץ, היום אני בעיקר משתדל להתעסק בענייני התיירות שלנו, להחזיר את העגלה הזאת למסלול שלה אחרי שנתיים קשות, אבל עדיין מחובר ומרכז את ענייני הביטחון של היישוב.

סימון דוידסון: זה מה שאני עושה היום.

סימון דוידסון: אני מבקש לחדד את העניין הזה שלפני שבועיים עזבו אותנו.

סימון דוידסון: 16 שנה אנחנו מתמודדים עם הדבר הזה, מנסים להכיל ונופלים בין הטיפות ומחזיקים על עצמנו הרבה מאוד.

סימון דוידסון: מה זה מחזיקים על עצמנו הרבה מאוד?

סימון דוידסון: ב"שומר החומות" כל יישוב קיבל תגבור חיילים.

סימון דוידסון: כל גזרה קיבלה תגבור חיילים.

סימון דוידסון: כל כוחות מג"ב נמשכו לאירועים וזה מה שקורה באירועים, כוחות נמשכים לאירועים.

סימון דוידסון: שמתי על עצמי שכפ"ץ קרמי, עמדתי בצומת הכניסה ליישובים לילה-לילה לבד.

סימון דוידסון: זה המצב שנשארנו לבד.

סימון דוידסון: כשאנחנו מדברים על לבד לגמרי, זה אומר שאת מעט העמדות שנשארו לנו, את ש"ג הכניסה ליישוב אלון, את ש"ג הכניסה לכפר אדומים, יום אחד פשוט לקחו.

סימון דוידסון: עם תקציב הביטחון שלנו, עם 150 שקלים שלקחנו מכל משפחה אנחנו מתקצבים שמונה שעות סייר.

סימון דוידסון: איך אנחנו מתקצבים עכשיו עוד 24 שעות ש"ג?

סימון דוידסון: הש"ג הזה אחראי על מצלמות שאנחנו שמנו מתקציב היישוב.

סימון דוידסון: שמנו מצלמות שהן חופפות.

סימון דוידסון: הן שומרות על הקטע החופף בין הציר לבין היישוב.

סימון דוידסון: על המצלמות האלה שומר המאבטח שעכשיו אין אותו.

סימון דוידסון: ביישוב נופי פרת יש שער אחורי שהוא חמש דקות נסיעה משני כפרים, לא רוצה להזכיר פה את שמם, עם הרבה מאוד נשקים, עוינים.

סימון דוידסון: השער הזה זה שער ברזל עם מפתח.

סימון דוידסון: היישוב נופי פרת מתקציבו הדל קנה פרוז'קטור סולארי, אז אנחנו מדברים על שער עם פרוז'קטור סולארי מעליו, חמש דקות נסיעה מהכפרים.

משה טור פז: גבירתי יושבת-הראש, אני הייתי יושב-ראש ועדת ביטחון של היישוב שלנו, כפר עציון, חמש שנים.

משה טור פז: המציאות שמתארים פה בלתי נסבלת.

משה טור פז: אני לא יכול לדמיין איך יישובים מחזיקים מעמד במצב כזה.

משה טור פז: העול הכלכלי של דמי ביטחון, את מכירה, הוא מקסימלי, העומס של השמירות.

משה טור פז: אי אפשר להחזיק ככה יישובים.

משה טור פז: פשוט אי אפשר.

משה טור פז: זה להרוג את כל התפר של ירושלים.

משה טור פז: פשוט ככה.

יום טוב חי כלפון: גם דני מסכים.

מירב בן ארי: יש לנו כאן את דני, צלם הכנסת.

דני שם טוב: אני גר בנופי פרת.

דני שם טוב: מה שהוא אמר זה נכון.

דני שם טוב: אני הבית האחרון ביישוב.

דני שם טוב: אני 300 מטר מכפרים ערבים ואנחנו לא מרגישים ביטחון.

דני שם טוב: אין גדר היקפית ועכשיו שהוציאו את האבטחה מרגישים חשופים.

דני שם טוב: אנחנו שכונה חדשה שהקימו אותה אבל לא נתנו פתרון לביטחון.

דני שם טוב: ילדים קטנים מסתובבים שם כל היום.

מירב בן ארי: מטריד.

סימון דוידסון: עם זאת כן הכוחות בשטח.

סימון דוידסון: יש לנו פלוגה של מג"ב שאיתנו בשטח.

סימון דוידסון: אנחנו עובדים איתם.

סימון דוידסון: אנחנו מתנדבים אצלם.

סימון דוידסון: יש לנו את המתנדבים שלנו שעל זה פחות או יותר כיום היום מערך הביטחון, עושים מעל ומעבר.

סימון דוידסון: רק לחזק ולהגיד, זה לא חלילה לפגוע באף אחד.

מירב בן ארי: אני יודעת איפה הבעיה.

מירב בן ארי: זה לא מג"ב.

מירב בן ארי: תיכף אני אגיע אליה.

מירב בן ארי: תודה דוד.

מירב בן ארי: חנן רובין, תושב אלון.

מירב בן ארי: בבקשה חנן.

חנן רובין: תודה רבה על הדיון.

חנן רובין: אני לימדתי את הילדים שלי שכשהם מתקשרים אליי בלי סוף לטלפון ואז הם כותבים לי הודעה כי אני באמצע משהו ולא עונה, כשהם כותבים לי "זה דחוף" אני שואל אותם, מישהו מת?

חנן רובין: מישהו בסכנת חיים?

חנן רובין: אם הם כותבים לי, לא, אני לא עונה.

חנן רובין: הם כותבים לי, כן, אני עונה.

חנן רובין: אנחנו יושבים פה וכתוב בכותרת "הזנחת ביטחונם", ודחינו את הדיון בשבוע וכו'.

חנן רובין: אני רוצה לחדד את מה שדוד ועמוס ואחרים אמרו פה ושזה יהיה ברור.

חנן רובין: זה סכנת חיים.

חנן רובין: זה דיון חירום.

חנן רובין: אנחנו באמת בסכנת חיים.

חנן רובין: הש"ג של היישוב שלי היום פרוץ.

חנן רובין: יכול להיות שיש בו מתנדב כזה או אחר.

חנן רובין: אני עשיתי שמירה לפני יומיים בלילה.

חנן רובין: הפעם האחרונה שיריתי בנשק היה בצבא וזה היה לפני 20 שנה.

חנן רובין: למה מצפים?

חנן רובין: עמוס אמר את זה קודם.

חנן רובין: עלולים להיות מחבלים שנעים בחופשיות מוחלטת.

חנן רובין: אין לך שום מקום ביהודה ושומרון היום שהוא צמוד לתנועה חופשית מוחלטת של פלסטינים.

חנן רובין: אין שום עצירה, שום דבר ואין שמירה.

חנן רובין: אמר את זה דני ואמר את זה נכון.

חנן רובין: אין כלום.

חנן רובין: הילדים שלי עכשיו בבית ספר, בגן, נמצאים בסכנת חיים בזמן שאנחנו יושבים פה ומדברים ונהנים וחם לנו ונעים לנו, אבל הם נמצאים בסכנה אמיתית.

חנן רובין: זו המציאות.

חנן רובין: זה דבר ראשון.

חנן רובין: דבר שני, אני רוצה בהקשר הזה גם של הדברים שעמוס ודוד אמרו לפניי.

חנן רובין: גם אם אנחנו נשים עכשיו 2,500 שקל בחודש, התושבים, זה יעשה את העבודה המודיעינית?

מירב בן ארי: לא.

חנן רובין: זה יעשה את הסיכול?

חנן רובין: סבבה, אז סגרנו ש"ג, מצוין.

חנן רובין: זה לא יעשה כלום.

חנן רובין: אם אין אחראים, אין עם מי לדבר.

חנן רובין: זה שהדיון הזה נמצא כאן זה התחלה מדהימה, אבל זה שעכשיו כל ממשלת ישראל לא עומדת על הרגליים ואומרת, יש לנו סכנת חיים מיידית וצריך לטפל בה, זה ייגמר כמו שקינלי אמר, במשפחת פוגל.

מירב בן ארי: חס וחלילה שלא נגיע לשם.

מירב בן ארי: הנקודה שלכם ברורה.

מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע את משטרת ישראל.

מירב בן ארי: בבקשה.

ברק ערוסי: אני נציג המשטרה וצה"ל.

ברק ערוסי: מתוקף תפקידי במחלקת המבצעים אני מתכלל את כל עבודת המטה שקשורה לגבולות גזרה בינינו לבין צה"ל, בין היתר זה גם נושא סיווג היישובים והיישובים המסווגים שחלקם הוזכרו פה.

ברק ערוסי: אני שמעתי את כל מה שנאמר פה.

ברק ערוסי: אני אתייחס לכל.

ברק ערוסי: חשוב לזכור כמה דברים.

ברק ערוסי: אחד, נאמר פה שמשטרת ישראל לא יודעת לטפל ולתת מענה ביטחוני ליישובים.

ברק ערוסי: אני מסתייג עמוקות מהאמירה הזאת.

ברק ערוסי: זה ממש לא.

ברק ערוסי: למשטרת ישראל כרגע יש 52 יישובים מסווגים בתחום אחריותה לבט"פ, בלי קשר ליישובים האלה.

ברק ערוסי: אני מדבר כרגע על 52 יישובים שמטופלים מלא על ידי חברי, עמי, ראש מחלקת יישובים, שבעצם נותנים מענה מלא ליישובים האלה, אם זה כיתות הכוננות, אם זה כל סל מרכיבי הביטחון מ-א' עד ת' באמצעות מש"ק ביטחוני.

ברק ערוסי: זה לגבי היכולות.

ברק ערוסי: עכשיו נתחיל לדבר בעצם על האזור המדובר, אזור בט"פ אדומים ואזור העוטף.

ברק ערוסי: קודם כל הייתה החלטת הממשלה שאומרת שהשטח אמור לעבור לאחריות משטרת ישראל.

ברק ערוסי: בעקבות כך הייתה עבודת מטה מול צה"ל שבמהלכה נקבע שבעצם ההעברה בפועל והעברת האחריות תקרה בשנת 2007, שנה אחרי, לאחר שבעצם משטרת ישראל תקבל שני דברים: אחד, זה שהמכשול יוקם במלואו.

ברק ערוסי: למי שלא יודע, המכשול היום, יש חוסר של 84 קילומטר שלא הוקמו עד היום, והדבר השני זה שמשטרת ישראל תקבל את המשאבים כדי לממש את אחריותה.

ברק ערוסי: שני הסעיפים האלה לא קרו מ-2006 ולכן ממילא כל נושא אחזקת מרכיבי הביטחון ביישובים האלה, זה לא רק באלה, יש עוד יישובים, נשארו בתחום אחריות צה"ל.

ברק ערוסי: צה"ל הוא זה שמממן, צה"ל הוא זה שנותן את הכסף שם ומשקיע את המשאבים.

ברק ערוסי: לראיה, יש ביישובים האלה רבש"צים, רכז ביטחון שוטף צבאי.

ברק ערוסי: ב-52 היישובים שדיברתי עליהם שהם מטופלים על ידי מחלקת יישובים, משטרת ישראל/מג"ב, נמצאים שם מש"קים ביטחוניים, שוטרים שלנו שמרכזים את הפעילות הביטחונית במקום, לכן זה לצורך העניין הפער שנוצר.

ברק ערוסי: ככל שיש קיצוצים כפי שנאמר על ידי תושבים, על ידי רבש"צים, על ידי כל מי שהיה פה, ככל שיש קיצוצים הקיצוצים האלה לא מבוצעים על ידי משטרת ישראל.

מירב בן ארי: זה ברור לי.

ברק ערוסי: אנחנו לצורך העניין בכל שלב מעלים על נס את הנושא הזה שלא יפגעו במרכיבי הביטחון עד להסדרת עבודת המטה.

ברק ערוסי: עכשיו אני אלך צעד קדימה.

ברק ערוסי: המל"ל בשנת 2018 בעקבות הנחייה של ועדת חוץ וביטחון האיץ עבודת מטה לנושא גבולות גזרה שלב ב'.

ברק ערוסי: משטרת ישראל במסגרת העבודה אמרה, הנושא הזה קשור ביישובים מסווגים, כי ככל שנשנה גבול גזרה, המשמעות היא שעוד יישובים מסווגים יכנסו לאחריות משטרת ישראל, אז בואו נסדיר את הנושא הזה, מה המשאבים שמקבלים, האם אני יכול לקחת.

ברק ערוסי: עשינו עבודת מטה עד שנת 2019 בהובלת המל"ל.

ברק ערוסי: הגענו לסוג של הסכמות ואז העבודה הוקפאה לחלוטין.

ברק ערוסי: לפני חודשיים המל"ל חידש את עבודת המטה, זאת אומרת לקחנו את העבודה שעשינו ב-2018-2019 ועכשיו מתקפים אותה.

ברק ערוסי: לדעתי הדד-ליין שנקבע הוא בסביבות חודש יוני לסיים את העבודה.

ברק ערוסי: אנחנו מתקפים את העבודה כמשטרת ישראל, בודקים האם השתנו דברים מאז.

מירב בן ארי: כל השנים האלה לא הייתה עבודה מול המל"ל, רק לפני חודשיים הם התחילו?

ברק ערוסי: הם חזרו עוד פעם לעבודה.

מירב בן ארי: למה לא היה?

ברק ערוסי: היה ויכוחים מאוד משמעותיים בינינו לבין הצבא בנושא משאבי, העברת התקציבים, כמה כסף צריך לעבור, ובסופו של דבר זה נעצר.

ברק ערוסי: ההחלטה של המל"ל בסוף 2018, שחודשה לפני חודשיים, לצבא, זה לא לפגוע במרכיבי הביטחון ביישובים האלה עד אז.

ברק ערוסי: לא לקחת נשקים, לטפל במה שצריך לטפל, להשאיר את הרבש"צים, להשאיר את השמירה סדירה.

ברק ערוסי: הצבא ב-1 בפברואר בלי לעדכן אותנו בכל זאת, החליט להוריד שמירה סדירה מתוך הטענה שבוצעה הערכת מצב ובעקבות זה - - -

מירב בן ארי: למה?

ברק ערוסי: ביצעו הערכת מצב והחליטו שהיישוב הזה פחות מסוכן מיישוב אחר.

ברק ערוסי: זה לא משהו שבוצע על ידי משטרת ישראל.

מירב בן ארי: מה הייתה ההמלצה שלכם?

ברק ערוסי: מבחינתנו היישובים האלה נמצאים בעומק בדיוק כמו כל יישובי איו"ש.

ברק ערוסי: אין שום הבדל.

ברק ערוסי: דרך אגב, אם תיפני לכל 52 היישובים ותשאלי אותם אם הם רוצים לחזור לאחריות צה"ל, הם יגידו שלך שלא כי המש"ק הביטחוני, יש לו ראיה לא רק ביטחונית אלא הרבה מעבר, ואיכות החיים ביישוב הזה עולה.

ברק ערוסי: זה מניסיון.

יום טוב חי כלפון: איפה נמצאים ה-52?

ברק ערוסי: בכל מרחב התפר.

יום טוב חי כלפון: ביהודה ושומרון.

עמי נידם: מרחב התפר שמסביב ליהודה ושומרון, בתוך הארץ מצפון ועד דרום.

יום טוב חי כלפון: אז התפיסה היא שונה.

עמי נידם: התפיסה היא זהה.

עמי נידם: תפיסת בטחון זהה.

יום טוב חי כלפון: אבל אין לך תנועה חופשית של פלסטינים.

יום טוב חי כלפון: אתה מדבר על יישובים שהם מהצד השני של הקו.

ברק ערוסי: אני רוצה להסביר.

ברק ערוסי: אתה מסתכל על תנועת פלסטינים רכובה ויכולת לעבור, אז בוא נעשה סדר.

ברק ערוסי: במכשול המדובר יש מעבירי מים שפתוחים כל החורף.

ברק ערוסי: לראיה, שקף, היה לנו כניסה של כמעט 200 פלסטינים דרך מעבירי מים כדי לגנוב אבוקדו, אם אתם זוכרים, אירוע מאוד מפורסם.

ברק ערוסי: אם אני לא טועה, 60 או 80 טון אבוקדו.

יום טוב חי כלפון: אבל 200 פלסטינים זה מה שעובר בדקה בכביש 1 ליד כפר אדומים.

ברק ערוסי: זה לא משנה.

ברק ערוסי: צריך מחבל אחד, לא צריך 200.

ברק ערוסי: אני רק אומר שמבחינתנו תפיסת מערך אבטחה הוא מערך אבטחה.

ברק ערוסי: כיתת כוננות אצלנו מונה 12 חברים.

ברק ערוסי: תיכף חברי ירחיב על זה, אני לא רוצה להיכנס לפרקטיקה.

מירב בן ארי: בגלל ההחלטה הזאת, ב-1 בפברואר בעצם השארתם את היישובים בלי מעטפת.

עמי נידם: גבירתי, בבקשה אני רוצה להתערב, ברשותך.

עמי נידם: כיתות הכוננות והנשקים לא נמצאים ביישובים הללו שדובר עליהם, כבר לפני שנים.

עמי נידם: אין, לא קיימים.

עמי נידם: מה שמשמר הגבול עשה בתוך הוואקום הזה כיוון שאין לנו את התקציבים כדי להחזיק את כיתות הכוננות ואת הנשקים, אנחנו הקמנו מערך של מתנדבים.

מירב בן ארי: מעולה.

מירב בן ארי: ידעתי שהבעיה היא לא במג"ב, משיעורי הבית שגם הכנתי.

מירב בן ארי: כיתות הכוננות והנשקים, כמה שנים כבר לא קיימים ביישובים, מ-2007?

עמי נידם: בכל יישוב זה מעיתוי אחר וזמן אחר.

עמי נידם: כיום אין כיתות כוננות ואין נשקים ביישובים.

מירב בן ארי: אבל היה פעם.

עמי נידם: בשנים הראשונות של העוטף היו כיתות כוננות כשנתנו את הנשקים, נתנו את ימי המילואים, ולאט-לאט בפיחות זוחל הורידו את הנשקים.

מירב בן ארי: אז הורידו אבל לא העבירו את זה למישהו אחר.

עמי נידם: לא, אין.

רפאל אנגל: סליחה, זה לא מדויק כי הנשקים, יש.

רפאל אנגל: הצבא השאיר חלק מהנשקים שלו - - -

מירב בן ארי: מה זה משנה אם הוא השאיר?

מירב בן ארי: זה אותו דבר.

רפאל אנגל: זה חשוב כי יש משהו לפחות.

מירב בן ארי: מי יכול להפעיל את הנשק הזה?

עמי נידם: בעיקרון יש חיילים של כיתות כוננות.

עמי נידם: בחלק מהיישובים של כיתות כוננות נשארו.

עמי נידם: חלקם, מאמנת אותם המועצה.

מירב בן ארי: עזוב את זה רגע.

מירב בן ארי: יש לך ישוב עם נשק בלי כיתת כוננות?

עמי נידם: מוצג פה מצב כאילו כבר שנים זה לא קיים.

עמי נידם: זה לא נכון.

עמי נידם: גם הפיחות הזוחל שאני מדבר עליו הוא קרה בשנה-שנתיים באחרונות.

עמי נידם: גם נשקים יש עדיין ביישובים.

עמי נידם: כיתות כוננות, כמו שאמר עמוס מקודם, אין להם סמכות.

עמי נידם: הם יכולים לפעול, רק אין להם סמכות.

עמוס הכהן: הם אזרחים כמוני, לצורך העניין, שבלילה קופצים מרצונם החופשי כמתנדבים לאירוע, הולכים לנשקיה.

עמוס הכהן: נגיד שזה מספיק בזמן ומרחב לאירוע, לוקחים את הנשק אבל מפעילים אותו בלי סמכות כי הם לא מוכרים ואין להם ביטוח.

עמוס הכהן: עכשיו נפגעים, נפצעים, קורה להם משהו, הם לא מכוסים.

ברק ערוסי: הנושא של כלי הנשק עולה ויורד.

ברק ערוסי: בדיונים הראשונים בשנת 2018 במל"ל, קב"ט מועצת יש"ע, שלמה וקנין העלה את הנושא שלקחו נשקים מכיתות כוננות, אז זה כן הרבה שנים, ואז המל"ל ביקש להחזיר.

ברק ערוסי: החזירו.

ברק ערוסי: דיון קודם לפני חודשיים, עוד פעם העלו את הטענה שלקחו כלי נשק, זאת אומרת הצבא בסופו של דבר מחליט מה הוא עושה ומה הוא לוקח, כי מרכיבי הביטחון ביישובים האלה בתחום אחריותו.

ברק ערוסי: אני כמשטרת ישראל לא נתתי שם את כלי הנשק.

ברק ערוסי: אני לא נותן מרכיבי אחזקה, אני לא מממן את הרבש"ץ, אני לא עושה שם כלום.

ברק ערוסי: זה הכול הצבא כי זה היה אמור לעבור אלינו אבל זה לא עבר.

עמי נידם: למשמר הגבול, למשטרת ישראל יש אחריות מלאה על התושבים ועל היישובים בעוטף ירושלים.

עמי נידם: אנחנו מיישמים את האחריות הזאת באמצעים שקיימים ברשותנו, וזה אומר שאנחנו מפעילים את כל הכוחות הסדירים שלנו שנמצאים במרחב של היישובים הללו לכל אירוע.

מירב בן ארי: איזה כוח סדיר יש לכם?

עמי נידם: בעוטף ירושלים יש למעלה מ-800 שוטרים ויש עוד בערך 1,200 גם חיילים שהם תחת פיקוד תנ"צ שהוא מפקד עוטף ירושלים.

עמי נידם: על כל הגזרה הזאת הוא אחראי עם כמעט 1,800 שוטרים וחיילים שלו.

מירב בן ארי: של מג"ב?

עמי נידם: שוטרים של מג"ב שאחראים על כל מרחב עוטף ירושלים, ותחת פיקודו של מפקד עוטף ירושלים כל מה שנמצא שם שזה אומר חיילים של המעברים והחיילים של התצפיות ועוד כל מיני משימות כאלה, הם תחת פיקודו.

עמי נידם: אנחנו מיישמים את האחריות על עוטף ירושלים.

מירב בן ארי: כשאתה מיישם אחריות, איך אתה עושה את זה?

עמי נידם: אני מיישם את האחריות בזה שיש לנו תוכניות עבודה ביטחוניות קבועות אל מול מידע בתאום עם כל הכוחות שפועלים שם באזור.

משה טור פז: אבל זה לא רלוונטי שיש 1,800 חיילים.

משה טור פז: באוגדת עזה יש 6,000 חיילים, אז זה מייתר שיטת כוננות, זה מייתר רבש"ץ?

משה טור פז: זמן של הגעה הוא לא רלוונטי.

עמי נידם: אני אענה על כל מה שצריך.

עמי נידם: מעבר לזה, בתחום של היישובים האחריות שלנו היא אחריות ביטחונית להגנה על היישובים ועל התושבים.

עמי נידם: אין לנו סמכות.

עמי נידם: אני בטוח שכל מפקד כאן, וגם אני הייתי מפקד בצבא, כל מפקד כאן לא היה מקבל אחריות בלי סמכות.

עמי נידם: אין דבר כזה לקבל אחריות בלי סמכות.

עמי נידם: לא יכול להיות מצב שבו אני אחראי על היישוב ועל התושבים ביישוב, וכיתת הכוננות היא בכלל שייכת לגוף אחר, והרב"ש הוא שייך למישהו אחר, ובניין הכוח שייך למישהו אחר.

עמי נידם: אין דבר כזה.

עמי נידם: יש לי 52 יישובים במדינת ישראל.

עמי נידם: כל היישובים הללו, יש בהם תוכנית אבטחה מאוד סדורה עם כיתת כוננות מאוד סדורה.

עמי נידם: גם שם הצבא לא נתן לנו את המשאבים, אז אנחנו הפכנו את כל חברי כיתת הכוננות למתנדבים, לפחות שיהיה להם ביטוח.

עמי נידם: כאן אין לנו ביטוח.

עמי נידם: אני מאוד רוצה שיהיה לי כיתת כוננות.

עמי נידם: אני מאוד רוצה לעשות את כל האבטחה שבוצעה כל הזמן.

עמי נידם: מה שעשינו, הבנו שיש כאן ואקום, אז פעלנו.

עמי נידם: לא חיכינו.

עמי נידם: הקמנו מערך של מתנדבים אבל התושבים לא רוצים להיות מתנדבים בכיתת הכוננות.

עמי נידם: הם רוצים את ההגנה הביטוחית.

עמי נידם: הם רוצים שיהיה להם נשק בבית, הם רוצים את מחסן הנשק, הם רוצים להתאמן והם רוצים גם לקבל ביטוח לחלילה אם יפצעו או אם חלילה ימותו.

עמי נידם: אנחנו רוצים את זה ואנחנו מבקשים את זה כבר הרבה מאוד שנים.

מירב בן ארי: ממי אתה מבקש, מהצבא?

עמי נידם: ברור.

עמי נידם: אנחנו ביחד פונים למשטרה, המשטרה למשרד לביטחון פנים.

עמי נידם: יש כבר צוות הרבה מאוד שנים, נעצר בגלל שהיו בעיות בממשל בשנים האחרונות.

עמי נידם: עכשיו עם הקמת הממשל בצורה מסודרת המל"ל לקח את זה על אחריותו, הכניס אותנו לתוך עבודת המטה בצורה מהירה.

עמי נידם: אנחנו שם.

עמי נידם: גם 52 היישובים שקיבלנו ב-2017, גם אותם לא קיבלנו כמו שצריך.

עמי נידם: גם אותם קיבלנו בבוקר אחד בלי תקציבים לימי מילואים ובלי תקציבים לאימונים ובלי הנשקים, אבל קיבלנו אותם וידענו למסד אותם.

עמי נידם: יש לי 39 כיתות כוננות מסודרות עם 15 תושבים, עם נשקים, עם מחסן נשק סדור, עם אימונים קבועים.

עמי נידם: הם לא חיילים אבל הם מתנדבים.

עמי נידם: לפחות נתנו להם משהו כי אנחנו רוצים להגן עליהם.

עמי נידם: גם כאן אנחנו רוצים לעשות את אותו הדבר.

עמי נידם: אנחנו יודעים לעשות את זה.

עמי נידם: כל הרמזים שנזרקו כאן לחלל החדר על התנהלות או על חוסר ידע או על חוסר יכולת של מג"ב או של המשטרה, אני דוחה אותם בשאט נפש.

עמי נידם: אנחנו יודעים לעשות את זה בצורה מקצועית וטובה.

מירב בן ארי: אני יודעת.

מירב בן ארי: אני גם מכירה מצוין את העבודה של מג"ב ושל המשטרה.

ברק ערוסי: אני רוצה רגע להבהיר.

ברק ערוסי: בעבודת המטה הנוכחית כשאנחנו מתייחסים לתיקון גבולות הגזרה, אנחנו מדברים גם על היישובים עצמם פר יישוב, כל יישוב, אם יש לו סל מרכיבי ביטחון.

ברק ערוסי: טעויות שנעשו בעבר לא יקרו עוד פעם.

ברק ערוסי: אנחנו מדברים בעבודה הזאת על מרכיבי אחזקה של היישוב, זה מה שמגיע לו, יישור קו במרכיבי האחזקה טרם ההעברה, זאת אומרת שלא יביאו לי יישוב שכל הגדר שלו מפורקת ואז יגידו לי, אתה תתקן, כי לא יהיה לי מאיפה.

ברק ערוסי: שלוש, זה מרכיב ההתעצמות כפי שדובר.

ברק ערוסי: אם היישוב מתרחב, כסף שנוכל להוסיף גדר, להוסיף שביל, להוסיף מצלמות וכדומה.

ברק ערוסי: הדבר הנוסף שהוא קריטי זה ימי מילואים לכיתת כוננות, שמעולם לא קיבלנו ליישובים הקודמים.

ברק ערוסי: כדי לממש את הדברים האלה אנחנו צריכים את התקציב הזה.

ברק ערוסי: משטרת ישראל בעבודת המטה, סידרנו בעצם את כל הדרישות שלנו בצורה מסודרת בהתאם לגבולות הגזרה, וכרגע אנחנו מול המל"ל כדי שהדבר הזה ייעשה בתוך ה-49 יישובים.

ברק ערוסי: יש שם גם את יישובי בט"פ אדומים ועוטף ירושלים שאמורים לקבל את המענה המלא.

מירב בן ארי: עמירם מלכה, ראש זירת העורף.

מירב בן ארי: איילון פרץ הזה בכלל לא הגיע?

עמירם מלכה: בוקר טוב גבירתי יושבת-הראש.

עמירם מלכה: איילון פרץ הזה לצערי נפל למשכב חולי קורונה, אז נאחל לו רפואה שלמה.

מירב בן ארי: "נפל למשכב", סליחה, הוא יכול לעלות גם בזום.

עמירם מלכה: לא, לא, גבירתי, עם כל הכבוד, כשבן אדם חולה, הוא חולה, אבל אנחנו לא ננהל על זה ויכוח.

עמירם מלכה: זה בסדר.

עמירם מלכה: בראשית דבריי אני שמח שנתנו לי עכשיו להתייחס, כי יש פה מסכת ארוכה של אי דיוקים וכל מיני אמירות שהן לא קולעות למציאות להווייתה, ואני לא אתייחס קונקרטית.

עמירם מלכה: אני מתחיל בהתחלה.

עמירם מלכה: החלטת ממשלה 4784, העברת אחריות לבט"פ מצה"ל למשטרת ישראל בעוטף ירושלים, מ-2006.

עמירם מלכה: אכן עבודות מטה שמתמשכות לאורך זמן ובהן אמורים עד 2007 להמשיך להחזיק את מרכיבי הביטחון באמצעות הצבא ואחר כך להעביר את האחריות למשטרת ישראל.

עמירם מלכה: לאורך כל התקופה משטרת ישראל לא לקחה אחריות על היישובים האלה, וצה"ל מתוך אחריות מרחיבה ולא להפקיר את הגנת היישובים והתושבים, גם המשיך להגן על היישובים וגם המשיך להשקיע משאבים.

עמירם מלכה: אני לא איש תקציבים, גבירתי, אני איש מבצעים ואני אתייחס מבצעית.

עמירם מלכה: בשנתיים האחרונות צה"ל שם ב-11 היישובים האלה 7 מיליון שקל כדי להחזיק את רכבי הביטחון, את הגדרות, את הביתנים, את המשכורת של הרבש"צים על יישובים שהם לא בתחום אחריותו.

מירב בן ארי: מה זה לא בתחום אחריותך?

מירב בן ארי: הייתה החלטה להעביר את האחריות למשטרת ישראל.

יום טוב חי כלפון: אבל הוא אמר שמשטרת ישראל לא לקחה אחריות.

מירב בן ארי: זה בכלל לא האירוע.

מירב בן ארי: אתה לא בכיוון, יום טוב.

מירב בן ארי: אתה לא מעביר אחריות בלי שאתה מעביר תקציב.

מירב בן ארי: איך הם אמורים להסתדר?

עמירם מלכה: אני לא איש תקציבים.

עמירם מלכה: אני אתייחס מבצעית.

עמירם מלכה: גבולות הגזרה הועברו, משטרת ישראל לא לקחה אחריות וצה"ל באחריות מרחיבה המשיך.

קריאה: אז בגלל מחלוקת בין משרדים אנשים ימותו.

קריאה: זו המשמעות.

מירב בן ארי: הוא שמע את כולם ויש לו הסתייגויות.

מירב בן ארי: תנו לו לדבר.

מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע את האירוע כי אני רואה שאתה מבין את האירוע.

עמירם מלכה: אני הייתי מנומס מאוד וגם אם לא הייתי מנומס, הייתי "נעול" מרחוק, אז לא יכולתי להגיב.

מירב בן ארי: דרך אגב, אתה יכול פשוט לבוא לפה.

עמירם מלכה: גבירתי, לי אושר מרחוק על ידי לשכת הרמטכ"ל לעלות בדיון זום.

מירב בן ארי: אני לא יודעת מי אישר לרמטכ"ל.

מירב בן ארי: ממני הוא לא ביקש אישור אבל בסדר, עזוב, אני לא אכניס אותך לוויכוחים שלי עם הצבא.

עמירם מלכה: נכון.

עמירם מלכה: אני אתייחס קונקרטית רק לעניין אחד.

עמירם מלכה: עמדות האזרוח, גם הם מתקציבי צה"ל לאורך כל התקופה על יישובים שלא באחריות צה"ל.

עמירם מלכה: צה"ל שילם את זה מתקציבו.

עמירם מלכה: העמדות האלה מול צרכים מבצעיים, בתקציב מוגבל ובשמיכה קצרה החליט פקמ"ז, ובסמכותו ולאור הערכת מצב לשים את עמדות האזרוח האלה במקומות שצריך אותם יותר.

עמירם מלכה: כמובן העמדה מקובלת.

עמירם מלכה: אני רוצה להגיד שורות תחתונות מבחינתנו.

עמירם מלכה: אחד, כמו שברק חבר שלי אמר, המל"ל חזר להוביל עבודת מטה כדי לנסות להסדיר.

עמירם מלכה: ביום חמישי הקרוב ראש אגף לוט"ר בט"פ במל"ל אמורה לעשות סיור משותף ביישובים האלה ביחד עם נציגי צה"ל ומשטרת ישראל.

מירב בן ארי: מי עושה את הסיור?

עמירם מלכה: טליה לנקרי, ראש אגף בט"פ ולוט"ר במל"ל.

מירב בן ארי: טוב, תיכף המל"ל ידברו גם.

עמירם מלכה: אני רוצה להגיד משהו על דיוני המל"ל שנעשו.

עמירם מלכה: לפחות בדיון האחרון נשאלה משטרת ישראל האם בכלל הנושא הוצג לשר לביטחון פנים ולמפכ"ל?

עמירם מלכה: התשובה הייתה, לאורך השנים לא היה מפכ"ל אז הנושא לא הוצג לו.

מירב בן ארי: שנתיים לא היה מפכ"ל.

מירב בן ארי: הם גרים שם כבר 20 שנה.

ברק ערוסי: לפני שנתיים זה הוצג למפכ"ל.

ברק ערוסי: ב-2018–2019 עבודת המטה הופסקה לאחר הצגת הנושא למפכ"ל.

ברק ערוסי: למפכ"ל החדש ולשר החדש היה צריך לתקף את עבודת המטה ולכן זה עוד לא הוצג.

מירב בן ארי: תודה על ההערה.

עמירם מלכה: אני אגיד את השורה התחתונה.

עמירם מלכה: מבחינת הצבא המשימה בשלמותה באחריות ובסמכות משטרת ישראל לאחר העברת גבולות גזרה ביישובי העוטף.

עמירם מלכה: העיסוק הוא עיסוק משאבי ולכן אני לא גורם מוסמך להתייחס למשאבים.

מירב בן ארי: אתה נראה לי מבין עניין בתחום המבצעי.

מירב בן ארי: אתה מרגיש שהחיים של התושבים בטוחים עכשיו?

מירב בן ארי: שיש מי ששומר עליהם?

מירב בן ארי: בית הספר הזה בכפר אדומים ואלון?

עמירם מלכה: גבירתי, השאלה שלך היא שאלה רטורית אני חושב.

מירב בן ארי: מה רטורי בזה?

מירב בן ארי: יש לתושבים ביטחון היום?

עמירם מלכה: אגב, אני רוצה להגיד פה על אי הדיוקים שנאמרו לך, גבירתי.

עמירם מלכה: יש נשקים ביישובים.

מירב בן ארי: אבל אין להם ביטוח.

עמירם מלכה: אני לא יודע להתייחס לביטוח, גבירתי.

עמירם מלכה: זה עניין של חוק.

עמירם מלכה: אני לא איש חוק, אני איש מבצעי.

מירב בן ארי: אתה יושב באגף המבצעים ומי שאחראי על הגזרה זה פיקוד מרכז, כן?

עמירם מלכה: נכון.

עמוס הכהן: אני רוצה להגיד משהו.

עמוס הכהן: הוא רז"ר עורף.

עמוס הכהן: ההסתכלות של הצבא, ואני מהצבא, היא שזה עורף, וזה חלק מהבעיה.

עמוס הכהן: יש גם רז"ר אחר שאחראי על פיקוד מרכז.

עמוס הכהן: עצם ההסתכלות להעלות את רז"ר עורף כאילו מדובר בעניין עורפי זה חלק מהבעיה.

עמירם מלכה: לא, לא, חברים, אתם לא מכירים את חלוקת העבודה, עמוס, עם כל הכבוד.

מירב בן ארי: האמת שעמוס דווקא נראה לי בעניינים.

עמוס הכהן: האמת שהייתי גם רל"ש הרמטכ"ל.

עמוס הכהן: אני מכיר מצוין אבל עזוב, לא נפתח את זה עכשיו.

עמירם מלכה: עמוס, האחריות למרכיבי ביטחון להתיישבות בחטיבת המבצעים חונות אצל רז"ר עורף ולא אצל ראש זירת המרכז שהוא אותו איילון שלא נמצא איתנו כאן כי הוא חולה.

מירב בן ארי: אני אגיד לך משהו.

מירב בן ארי: תראה, קודם כל זה שאתה עלית ודיברת זה דבר חשוב.

מירב בן ארי: באמת, אני לא אוהבת אף פעם להרוג את השליח, אבל באירוע כל כך מורכב של העברת אחריות שלא הועברה, של העברת סמכות שלא הועברה, היה צריך להיות כאן לפחות שלושה-ארבעה נציגים של הצבא שיבואו, יסבירו, גם תקציבים, גם מבצעית.

מירב בן ארי: לא אישי אליך.

מירב בן ארי: זה שעלית ודיברת ואתה מבין, זה חשוב, אבל באירוע כזה מורכב שהוא באמת האחריות בין צה"ל למשטרה, מגיע לפה פורום נכבד של המשטרה, והצבא לא רק שלא טורח לשלוח את הנציגים שלו, מעלה אותך בזום באישור של רמטכ"ל שבכלל לא ביקש ממני אישור, ובכלל לא מביא לפה את הנציגים שיסתכלו לתושבים בעיניים ויגידו להם, אנחנו ניתן לכם את מקסימום הביטחון עד יוני שהמל"ל יתכלל את מה שהוא מתכלל.

מירב בן ארי: הנה, אני אומרת לך, זה באמת לא אליך.

מירב בן ארי: אל תטעה, אין לי את העניין הזה.

מירב בן ארי: אני מעולם לא נפלתי פה על פקידים שהגיעו ודיברו, אבל ההתנהלות המביכה הזאת של הצבא, אני כבר היום אפנה לשר הביטחון.

מירב בן ארי: זה לא פעם ראשונה שעושים את זה.

מירב בן ארי: ההתייחסות היא פשוט מזלזלת, והדבר הכי חמור, שזה מזלזל בתושבים.

מירב בן ארי: מזל שעמוס שהיה מח"ט הנח"ל ורל"ש הרמטכ"ל יכול להביא קצת את העמדה של הצבא למרות שהוא בכלל בא בכובע אחר.

מירב בן ארי: שוב פעם אני אומרת לך, אתה בסדר, אבל באירוע כל כך מורכב של הפקרה חד משמעית של ביטחון של תלמידים ושל אזרחים, הצבא לא טורח להגיע לפה, אבל אל תדאג, יש לי את הכלים שלי, אני יו"ר ועדה.

מירב בן ארי: אם צריך אנחנו נקיים פה עוד דיון, ואם צריך, נביא לפה גם מצידי את אלוף פיקוד מרכז.

מירב בן ארי: אני מבינה אותך שאתה אומר, אתה לא מבין בתקציבים, זה לא התפקיד שלי, אז מישהו שמבין בתקציב יסביר איפה התקציב.

מירב בן ארי: אני הייתי בצבא כשהעברנו גזרה.

מירב בן ארי: הכול עבר, הסמכות, האחריות, התקציב.

משה טור פז: ואם לא העברנו, זה לא עבר.

משה טור פז: זה בדיוק הכלל.

מירב בן ארי: וזה לא פעם ראשונה שיש כאן זלזול של הצבא בוועדה, אבל שוב פעם, לא אליך.

מירב בן ארי: אני אדאג להעביר את המסר.

מירב בן ארי: עוד היום אני אפנה גם לרמטכ"ל וגם לשר הביטחון.

מירב בן ארי: אחד, צריך להגיע לפה פיזית, עם כל הכבוד.

מירב בן ארי: הכנסת נפתחה גם למבקרים וגם לוועדות, ושניים, בדיון כל כך דרמטי שבו הצבא הוא חלק בלתי נפרד, שוב פעם אנחנו זוכים לזלזול הזה של הצבא, וזה לא יעבור לסדר-היום, אני כבר אומרת לכם.

מירב בן ארי: שוב פעם, חלילה, זה כמובן לא אישי, ממש לא, ואתה עלית ודיברת ואמרת את הדברים שלך וזה לגמרי מקובל עליי, אבל יש כאן זרוע שפשוט לא נמצאת באירוע הזה.

מירב בן ארי: אגב, יכול להיות גם שהיה לה דברים חכמים מאוד לומר בדיון, אבל הם פשוט לא פה.

מירב בן ארי: אני אומרת לך, זה לא יעבור לסדר-היום האירוע הזה, וזה לא פעם ראשונה.

מירב בן ארי: זה כבר קרה לנו.

מירב בן ארי: חיי התושבים פה הם באחריות שלנו, ואם מחר יקרה חס וחלילה אירוע כזה, הצבא, יש לו יד מאוד משמעותית באירוע.

מירב בן ארי: זה פשוט זלזול, אבל בסדר, יש לי עוד כלים להתמודד עם הצבא חוץ ממה שהיה כאן.

עמירם מלכה: גבירתי, את נוזפת בי - - -

מירב בן ארי: לא, אני לא נוזפת בך.

מירב בן ארי: הבהרתי וחידדתי את זה.

מירב בן ארי: אני נוזפת בצבא.

עמירם מלכה: בסדר, אבל כשאני נציג הצבא בדיון, אני רוצה להתייחס ברצינות.

עמירם מלכה: אני מציג את עמדת הצבא, לא את עמדתי האישית.

מירב בן ארי: ברור.

יום טוב חי כלפון: אני רשמתי את מה שאמרת.

יום טוב חי כלפון: אמרת שהצבא העביר אחריות אבל משטרת ישראל לא לקחה אחריות.

עמירם מלכה: לא, לא, לא.

יום טוב חי כלפון: אז אולי תבהיר את העניין שנבין טוב טוב.

עמירם מלכה: אמרתי שממשלת ישראל החליטה להעביר את האחריות והצבא מתוך אחריות מרחיבה המשיך והשקיע משאבים במה שלא בתחומי אחריותו אחרי שעברו גבולות גזרה מהצבא למשטרת ישראל.

יום טוב חי כלפון: מה קורה עם התושבים?

יום טוב חי כלפון: יש לנו פה תושבים באמצע, בעצם מריבה בין משטרה וצבא.

עמירם מלכה: רק חשוב לי להגיד את המשפט האחרון, גבירתי.

עמירם מלכה: כצה"ל, אני לא חושב שמוטלת בספק אחריותו של צה"ל על חיי תושבים או על ביטחונם, כי הצבא עושה את זה.

עמירם מלכה: בזמן שכולנו ישנים בשקט בלילה, אנחנו ערים.

מירב בן ארי: גם המשטרה וגם מג"ב עושים את זה, וגם מתנדבים, ומסתבר שתושבים צריכים לשים אפוד קרמי ולחכות בכניסה ליישוב, כאילו אני חיה באיזה מדינת עולם שלישי.

מירב בן ארי: טוב שלא הקמנו מליציות שם.

מירב בן ארי: אני לא מצליחה להבין את זה.

מירב בן ארי: אין מי שיכול לבוא בזמן ולהגן על התושבים האלה, ובגלל זה הם צריכים לעמוד.

מירב בן ארי: מילא, היה ימי מילואים, כבר הנשק נמצא.

מירב בן ארי: מילא, הייתה כיתת כוננות.

עמירם מלכה: גבירתי, צריך לשאול את מג"ב מדוע הוא לא מממש את אחריותו.

מירב בן ארי: אל תדאג, אני גם את מג"ב שואלת את השאלות, אבל גם למג"ב יש קצת בעיה כי אין להם את הכלים.

מירב בן ארי: זה יפה שהם מגייסים מתנדבים.

מירב בן ארי: התקשר אליי אתמול בלילה מתנדב והוא אמר לי שהוא עם גז פלפל.

מירב בן ארי: אתה רוצה שאני אראה לך עם איזה כלים הם מגיעים?

מירב בן ארי: הם מגיעים מתוקתקים כמו חוליות מסודרות.

מירב בן ארי: אני יכולה להראות לכם תמונות שקיבלתי אתמול בלילה.

מירב בן ארי: אני כל לילה מקבלת מכיתות הכוננות של כל מיני יישובים, ואז עומד לי המתנדב עם גז פלפל.

מירב בן ארי: בדיחה פשוט.

מירב בן ארי: זה פשוט מביך.

מירב בן ארי: אתם צריכים לראות עם מה הם מגיעים להיכנס ליישובים, אגב, בשביל לגנוב.

מירב בן ארי: הם באים לגנוב, אבל הם מגיעים מתוקתקים, לבושים טוב, בגדים, ציוד מתאים, והם מגיעים מהשטחים, מקצוענים.

מירב בן ארי: אותם מתנדבים נהדרים, צריך להגיד, שבאמת קמים באמצע הלילה, לא רק הצבא.

מירב בן ארי: גם אזרחים קמים באמצע הלילה ומנסים להגן על הבתים שלהם, אבל כשאתה נותן להם גז פלפל, לא יודעת מה יותר מביך, אנחנו, אתם?

מירב בן ארי: אני כבר לא יודעת, אבל הנה אולי המל"ל ייתן לנו נקודת אור בחשכה הזאת.

מירב בן ארי: תודה לך בכל מקרה.

מירב בן ארי: תישאר איתנו בדיון ואם יש לך הערות, אז ניתן לך עוד אפשרות להגיב.

מירב בן ארי: בבקשה אדוני.

אמיר ענבר: אני רח"ט לוט"ר ואבטחה במל"ל.

אמיר ענבר: אני לא יודע אם תהיה לי פה נקודת אור אבל אני אגיד לפחות איפה אנחנו עומדים.

אמיר ענבר: אני לא מתכחש לבעיה.

אמיר ענבר: יש פה בעיה.

אמיר ענבר: המל"ל עשה פה עבודה שהיא נפסקה ב-2018, והסיבה שהיא נפסקה, אכן היו חילוקי דעות ויש חילוקי דעות בין המשטרה לצבא, וחלק מתפקידו של המל"ל/לוט"ר זה בהינתן מצב שיש חילוקי דעות, להיות גורם מסדיר ולהסדיר את הסיפור הזה, לכן נכנסנו לזה.

אמיר ענבר: זה לא הבשיל כי לא היה תקציב מדינה והגופים אמרו, חבר'ה, כשאין תקציב אנחנו לא יודעים לייצר כסף ממה שאין לנו, והעסק לא מוסדר ולכן לא רצו לטפל בזה.

אמיר ענבר: שניים, מכיוון שיש פה נושא של גזרות בין המשטרה לבין הצבא, המשטרה בזמנו טענה, אין מפכ"ל, אנחנו לא יכולים לקבל כזאת החלטה כשאין מפכ"ל, לכן רק כשיהיה מפכ"ל ויהיה תקציב, אנחנו נחזור לדבר על זה.

אמיר ענבר: עכשיו יש תקציב ויש מפכ"ל ואנחנו חוזרים לזה לפחות מבחינתנו.

אמיר ענבר: העבודה הזאת נפסקה ב-2018 ומבחינתנו היה צריך לשמור על סטטוס קוו.

אמיר ענבר: ככל שהצבא או מישהו לא העביר את מה שהיה צריך להעביר מ-2018, זה לא על דעתנו ולא בהסכמתנו, זאת אומרת מישהו פה עשה פעולה חד צדדית.

מירב בן ארי: אתה יודע מי עשה את הפעולה החד צדדית, הצבא.

מירב בן ארי: אפשר להגיד את זה.

אמיר ענבר: בסדר.

אמיר ענבר: אני לא מכיר את ההגדרה כפי שאמר סגן ראש המועצה, שמדובר בפיילוט.

אמיר ענבר: אני לא מכיר פיילוט.

אמיר ענבר: זה הועבר למשטרת ישראל/מג"ב לא כפיילוט אלא כי הועבר.

מירב בן ארי: אגב, גם אני לא מכירה פיילוט וקראתי את כל החומר.

אמיר ענבר: אני לא מכיר פיילוט, אני מכיר שהוגדר שזה עובר למג"ב.

אמיר ענבר: אני חושב שזה צעד נכון.

אמיר ענבר: אני מכיר ביכולות של מג"ב ואני חושב שהם עושים עבודה טובה, אבל הם צריכים לקבל את הכלים.

מירב בן ארי: נכון.

אמיר ענבר: ברגע שאין להם התעצמות, אין להם מאיפה לממן את זה.

יום טוב חי כלפון: אז אם אין מימון פה, אז שיחזירו את האחריות לצבא.

יום טוב חי כלפון: לי זה קצת קשה שגוף כמו משטרת ישראל, אין לך כסף, אל תיקח אחריות.

אמיר ענבר: כשזה הועבר אליהם הכוונה הייתה שיעבור הכול מקצה לקצה, לא להעביר רק את האחריות.

אמיר ענבר: אתה מעביר אחריות, אתה צריך להעביר סמכויות, תקציבים, תקינה, אימונים, ימי מילואים, הכול.

אמיר ענבר: הצבא, הוא מסווג את היישובים.

אמיר ענבר: הצבא, בהתאם למרחק של היישוב מהגבול הוא עושה את הניתוח המודיעיני וקובע סיווג ליישוב.

אמיר ענבר: לפי הסיווג הזה נקבע קיט שהיישוב מקבל, האם זה רק גדר, האם זה רבש"ץ, האם זה כיתת כוננות.

אמיר ענבר: יש קיטים.

אמיר ענבר: וואנס, הצבא קבע מה הסיווג של היישוב, צריך לבוא עם זה החבילה.

אמיר ענבר: מי שקובע את הסיווג זה הצבא, לא המשטרה.

אמיר ענבר: הם מקבלים את הסיווג as is.

אמיר ענבר: עכשיו אומרים ליישוב, קבעו לו X, X צריך לבוא עם קיט, הוא צריך לקבל את הקיט.

אמיר ענבר: מרגע זה שהוא מקבל את הקיט הוא רץ.

אמיר ענבר: הוא צריך להתחיל לעבוד.

אמיר ענבר: פה מה שקרה, יש סיווג ליישוב אבל הקיט לא עבר, עבר רק האחריות.

אמיר ענבר: עכשיו אנחנו הנענו את העבודה הזאת מחדש.

אמיר ענבר: כמו שנאמר, ביום חמישי מתבצע סיור ביישובים כולל פגישות בעוטף.

אמיר ענבר: אני מקווה שנוכל להבשיל את זה.

אמיר ענבר: אני מסכים שהמצב הוא לא תקין.

משה טור פז: להבשיל זה להכיר בהם כיישובים בעדיפות גבוהה, כלומר ברמת סיכון גבוהה?

אמיר ענבר: אני אומר עוד פעם, הסיווג הוא של צה"ל.

מירב בן ארי: עזוב את ההכרה.

מירב בן ארי: גם אלה שהיו אמורים כבר לקבל את הקיט הבסיסי, אין להם אותו כי העבירו בלי להעביר את הסמכויות ואת התקציב.

מירב בן ארי: כל מה שהם עשו, הם העבירו את האחריות בלי לתת להם כלים, אז בגלל זה ב"שומר חומות" הוא יוצא החוצה, ובגלל זה יש לו מתנדבים.

מירב בן ארי: עכשיו יש לכם סיור.

מירב בן ארי: קודם כל אני שמחה, אמרתי לך את נקודת האור, כדי לראות שהאירוע מעביר הילוך, וזה מאוד חשוב לנו לראות שאתם מעבירים הילוך.

מירב בן ארי: השאלה היא מה עושים בינתיים?

משה טור פז: אם אני מבין נכון, הבנתי שאמרת שזה צה"ל מחליט, אבל המל"ל ממליץ, נכון?

אמיר ענבר: לא.

אמיר ענבר: הצבא מסווג את היישוב לפי הקריטריונים שיש לו, מרחק מגדר, איומים בגזרה.

אמיר ענבר: הוא קובע את הסיווג.

אמיר ענבר: וואנס, הוא קבע את הסיווג.

אמיר ענבר: מעבר לזה יש הליך של הסדרת גבולות הגזרה בין המשטרה לבין הצבא, שיש כרגע חילוקי דעות על משהו כמו נדמה לי 11 יישובים.

משה טור פז: 14.

אמיר ענבר: יש חילוקי דעות בין היישובים, שאנחנו צריכים להסדיר את זה בסוף בין הארגונים, איפה היישוב הזה יישב, האם הוא יישב תחת הצבא או תחת המשטרה, אבל זה לא משנה, הסיווג הוא צה"לי.

אמיר ענבר: אין דיון על הסיווג.

אמיר ענבר: הסיווג מתקיים באמ"ץ.

אמיר ענבר: הם מתכללים את זה.

מירב בן ארי: אוקיי, אז מה בינתיים בזמן שאתם מתכללים?

אמיר ענבר: שאלה טובה.

אמיר ענבר: אין לי פתרון בית ספר.

יום טוב חי כלפון: יש לי שאלה יותר עקרונית, ברשותך, גבירתי יושבת-הראש, כי זה המל"ל.

יום טוב חי כלפון: מאיפה בא הרעיון הזה להעביר את האחריות למשטרת ישראל ביישובים האלה?

יום טוב חי כלפון: מה היה היתרון?

יום טוב חי כלפון: מה אתם מרוויחים מזה?

מירב בן ארי: לא, זה החלטת ממשלה.

יום טוב חי כלפון: זה החלטת ממשלה, אני יודע, אבל אין לנו פה את השרים שהעבירו את ההחלטה.

יום טוב חי כלפון: אולי תוכל להסביר לי מה היה הרעיון המבצעי, המדיני להעביר אחריות למשטרת ישראל ולא להשאיר את זה לצה"ל?

יום טוב חי כלפון: אני אקח פה יישובים שהם סמוכים.

יום טוב חי כלפון: יישובי גוש אדומים נמצאים תחת המשטרה.

יום טוב חי כלפון: אתה נוסע כמה קילומטרים מזרחה או צפונה, אתה אצל צה"ל.

יום טוב חי כלפון: מי קבע את זה ועל בסיס מה?

אמיר ענבר: אני מניח שהרציונל היה גדר ההפרדה, והיה איזשהו רציונל של מרכיבי ביטחון.

אמיר ענבר: אני מסכים היום שגם גדר ההפרדה זה לא גדר והיא פרוצה ויש שם כשלים על ימין ועל שמאל, אבל זה סיפור אחר כבר.

יום טוב חי כלפון: אז אתה אומר, יכול להיות שהרציונל של אז כבר לא רלוונטי היום, אז אולי עדיף להחזיר את הגלגל לאחור.

יונתן אילן: אני יכול לענות על זה.

יונתן אילן: אני מהמשטרה.

יונתן אילן: כפי שאני מניח, לא הייתי שותף להחלטת הממשלה, הרעיון היה שלאחר שגדר הביטחון תוקם, היא תשמור על רצף עם ירושלים גם בעוטף ירושלים בחלק הדרומי והצפוני וגם בחלק המזרחי שזה בט"פ אדומים.

יונתן אילן: החלטת הממשלה היא גם כמובן סוגיה פוליטית גם סוגיה מבצעית.

יונתן אילן: זה מה שאנחנו מבינים.

יונתן אילן: ראינו בשטח שהגדר בחלק מהמקומות לא הוקמה.

יונתן אילן: בהחלטת הממשלה כתוב גם שבמקומות שלא הוקמה הגדר, ואני מצטט, זה יהיה "התוואי העתידי" של הגדר, לכן זה הרציונל כפי שאנחנו מבינים אותו בתחום המיפוי.

משה טור פז: גבירתי, זו בדיוק הנקודה.

משה טור פז: אמר פה קודם נציג המשטרה שיש איזה גדר, היא כרגע דמיונית, אנחנו צריכים לעצום את העיניים ולדמיין אותה, 80 ומשהו קילומטרים, אז במחילה, עד שהגדר תקום מן הראוי שהצבא יגדיר את היישובים האלה כיישובים בעדיפות גבוהה, כי אולי הם בעדיפות נמוכה כשיש גדר ששומרת עליהם, אבל אין גדר היום.

משה טור פז: דיבר פה הבחור ששימש כרבש"ץ ואומר, אנחנו קרובים לשני יישובים עוינים.

משה טור פז: זה לא הגיוני במצב כזה שגם הם יוגדרו במצב נמוך וגם את זה לא נותנים להם.

משה טור פז: יש פה איזה בעיה בהגדרות, לא רק בשאלה של הסמכויות.

משה טור פז: בסוף אם יישוב מוגדר בעדיפות נמוכה, זה משליך על כל הכשרות שלו.

משה טור פז: אני מכיר את גוש אדומים.

משה טור פז: לא נשמע לי סביר שזה גוף בעדיפות נמוכה.

משה טור פז: זה פשוט לא הגיוני.

עידו לוי: אני מאגף התכנון.

עידו לוי: סיווג היישובים זו החלטה באמת מורכבת, זו סוגיה בפני עצמה.

עידו לוי: אם כבר התחלתי לדבר, אני רוצה לומר כמה דברים.

עידו לוי: בפתח דבריך הקראת חצי פסקה מהחלטה ב/6 לגבי העברת האחריות, ואת צודקת.

עידו לוי: הפתיחה בנושא משפחת פוגל כל כך נכונה, באמת ממחישה את המצב ואני חושב שהתושבים בהחלט זכאים לביטחון האישי אותו הם צריכים לקבל, הם והמשפחות שלהם, כי בסופו של דבר התרחישים האלה קרו.

עידו לוי: אנחנו לא חיים באיזושהי פלנטה שהדברים האלה לא קרו.

עידו לוי: האירועים קרו.

עידו לוי: אני רוצה רגע לדבר על המילה אחריות ועל המטאפורה בנושא העברת המקל, אחד נתן, אחד לא קיבל, המקל נפל באמצע.

עידו לוי: יחד עם זה, דובר פה גם על חיי אדם.

עידו לוי: אחריות, גם המסירה שלה וגם הקבלה שלה, המסירה שלה היא באחריות המוסר והקבלה שלה באחריות המקבל.

עידו לוי: כל דבר אחר אפשר לבוא ולומר, אני נתתי, אני הנחתי, אני לקחתי, אני קיבלתי.

עידו לוי: בסוף יש פה שני גופים משמעותיים ביטחוניים שצריכים לדעת לעשות את ההעברה הזאת.

עידו לוי: אני יכול לקחת אחריות על החיים שלי, אין בעיה, אבל לקחת אחריות על חיי אדם בהיקפים כאלה ללא הכלים וללא המשאבים, ואני נציג אגף התכנון והארגון של המשטרה, היא לא תיתכן.

עידו לוי: לא יכול לקרות דבר כזה.

עידו לוי: לגבי השאלה ששאלת את נציג המל"ל, מה עושים מכאן הלאה, כי את אומרת אוקיי, בואו נמצא איזשהו פתרון עד שהעבודה הזו תוסדר.

עידו לוי: צה"ל צריך להחזיר את כל מה שהוא לקח מהיישובים, הכול כולל הכול, לתחזק את כל מרכיבי הביטחון שנפגעו.

עידו לוי: יש גדרות שלא טופלו, מצלמות שנשברו, התקלקלו, דברים כאלה.

עידו לוי: צריך לבוא, לקחת, ליישר קו, כי כל אחד מאיתנו גם כשהוא עובר תפקיד, הוא מנקה את השולחן ומעביר תפקיד.

עידו לוי: קח את היישובים, טפל במרכיבי הביטחון, תחזיר את כיתות הכוננות, תחזיר את ימי המילואים כמו שאמר פה ידידי, רמ"ח יישובים, מג"ב.

עידו לוי: תיישר את הקו ואז גם העברת המקל תהיה באמת סדורה בין הגופים האלה.

עידו לוי: לא יתכן מצב שככה זה יקרה.

עידו לוי: המשטרה לא אומרת, אני לא לוקחת אחריות.

עידו לוי: היא כן רוצה לקחת אחריות וזה התנאי.

עידו לוי: התנאי זה המשאבים.

יום טוב חי כלפון: אבל בינתיים יש חיי אדם.

יום טוב חי כלפון: סליחה, זה מאוד מפריע לי העניין הזה של המשאבים.

עידו לוי: אני ממש איתך.

מירב בן ארי: כל האירוע פה זה אירוע שהצבא יצא וזרק את הכול על המשטרה והלך.

מירב בן ארי: מה אתה רוצה מהם?

יום טוב חי כלפון: אז תחזירו את הצבא.

מירב בן ארי: האירוע הוא אירוע שבו לקחו גזרה ואמרו לתושבים, עכשיו תתנהלו כמו שתתנהלו והצבא יוצא.

מירב בן ארי: גם המל"ל אומר שזה הצבא.

עידו לוי: המשטרה רואה במשימה הזו אירוע מאוד משמעותי.

עידו לוי: יש פה גם נציג אג"ת, יש פה גם נציגי אגף המבצעים, גם טופוגרף וגם מזכירות ביטחונית.

עידו לוי: כלם נמצאים פה.

עידו לוי: רק בשביל לסבר את האוזן ליושבים פה, יונתן מלווה את העבודה הזו מההתחלה שלה.

עידו לוי: ברק ואני עברנו שלושה תפקידים והעבודה הזו עוברת איתנו בגלל החשיבות שלה, בגלל שהמשטרה לא רוצה לייצר איזשהו קיטוע ברצף של העבודה, בזיכרון הארגוני.

עידו לוי: הנושא הזה חשוב לנו מאוד כי החיים של האזרחים חשובים לנו בדיוק כמו החיים של המשפחות שלנו, ולכן אנחנו פה כולנו בהרכב מלא.

עידו לוי: תודה.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: חבר הכנסת עמיחי שיקלי.

עמיחי שיקלי: אני רק אגיד שהדבר שהכי מטריד אותי בכל הסיפור הזה, זה הנושא של בעצם הכשירות של אותה כיתת כוננות והציוד שיש לה, כי בסופו של דבר בזמן שגרה לכאורה הכול בסדר גמור, אבל ברגע שיבוא אותו אירוע חריג, יש לנו כיתת כוננות שלא התאמנה והיא לא מצוידת, אז זה יהיה ועדות חקירה.

עמיחי שיקלי: אני חושב שבאמת כפי שתיארת את זה כאן, לבוא ולומר להעביר את העניין הזה מצה"ל למשטרה ואחרינו המבול כשאין להם בעצם איפה לטווח ואין להם איפה להתאמן ואין מי שיחנוך אותם ואין מי שידאג לכיתת כוננות, זה דבר שהוא בעיניי צריך לשים עכשיו רמזור מהבהב בוהק, ועדיף אולי לעשות את זה בדיון משולב כמו שעשינו עם ועדת חוץ וביטחון וביטחון פנים כדי שהדבר הזה לא יימרח.

עמיחי שיקלי: הכי גרוע שיהיה זה שהעסק הזה יימרח כמו איזה מסטיק.

עמיחי שיקלי: יהיה סיור, יהיה עוד איזה דיון ובסוף יבוא אירוע ובשטח לא יהיו את האנשים שצריכים לתפעל את האירוע הזה.

עמיחי שיקלי: זה נכון שבעוטף ירושלים ברוך השם האזור הוא יחסית שלו.

עמיחי שיקלי: בתוך רגע זה יכול להיות אזור מאוד אלים.

שיפי גיטלמן: אני רוצה להגיד משהו בעניין הזה.

מירב בן ארי: מי את?

שיפי גיטלמן: אני גרה בנופי פרת.

שיפי גיטלמן: אני גם יושבת-ראש הנהגת ההורים בבית הספר שאנחנו מדברים עליו מידי פעם.

שיפי גיטלמן: ההורים מאוד מודאגים מהפקרת הביטחון הזה, ברמה של האם לשלוח את הילדים או לא לשלוח את הילדים, כי אף הורה לא רוצה לשלוח את הילדים למקום שהוא יודע בוודאות שאם יקרה שם משהו, המנהל לא יודע למי לפנות.

שיפי גיטלמן: אין כיתת כוננות.

שיפי גיטלמן: רבש"ץ, יש אחריות, אין אחריות?

שיפי גיטלמן: מג"ב יגיעו?

שיפי גיטלמן: משטרה יגיעו?

שיפי גיטלמן: זה פשוט מצב חסר כל אחריות ואין על מי להטיל את האחריות.

שיפי גיטלמן: אני לא מאשימה פה, כולם אנשים שאכפת להם מהאזרחים ואין לי ספק, גם הצבא וגם החברים פה וחברי הכנסת, אבל בסופו של דבר כולם דיברו ואנחנו נלך הביתה והילדים שלנו בסופו של דבר לא בטוחים.

שיפי גיטלמן: אנחנו אחראים עליהם והם נמצאים לידנו.

שיפי גיטלמן: כשהילד שלי הולך לישון וחושש או לא חושש, אני אומרת לו אל תדאג, שומרים עלינו.

שיפי גיטלמן: היום אני כבר לא אומרת את זה בביטחון מלא.

מירב בן ארי: מה היה עד ה-1 לפברואר?

שיפי גיטלמן: היה את שתי עמדות ההגנה האלה.

מירב בן ארי: מי היה שם?

שיפי גיטלמן: היו שם חיילים.

עמוס הכהן: אני אגיד לך מה היה עד ה-1 בפברואר.

עמוס הכהן: עד ה- בפברואר בעצם משרד הביטחון מימן עמדות אבטחה ואז יכולנו לקחת את הכסף שלנו שאנחנו משקיעים והמשכנו לשלם כל השנים, סיירות, עוד מאבטח, לתגבר את מה שהמדינה שמה.

עמוס הכהן: את אותו כוח אבטחה, קיבלנו אותם לעמדות כי אנחנו לא מוכנים להפקיר את השערים.

עמוס הכהן: יש לנו פלסטינים.

עמוס הכהן: יש לנו היום ביישוב 200 פלסטינים שעובדים כל יום.

עמוס הכהן: מישהו צריך להכניס אותם, מישהו צריך לשמור עליהם.

עמוס הכהן: ביום שעד האבטחה, ב-1.2 בלילה נפרץ בית בכפר אדומים.

עמוס הכהן: יש קשר, אין קשר, לא יודע.

עמוס הכהן: הבית, יש קשר, אין קשר, של חמי וחמותי גרים שם, אנשים בני 70 פלוס.

עמוס הכהן: האירוע הזה ב-03:30 לפנות בוקר כפסע היה מאירוע דקירה, סתם כאירוע פלילי שמסתבך לאירוע ביטחוני, לא כי מישהו תכנן לדקור, כי מישהו עכשיו נתפס או מישהו עכשיו הסתבך לו האירוע הפלילי, הוא דוקר והנה יש לנו אירוע ביטחוני, זה כבר לא פלילי.

עמוס הכהן: אם אני יכול להמליץ לחברים הנכבדים המלצה אחת, אין ואקום ברמה הביטחונית מאחר שיש פער בתפיסת האחריות או בהעברת המקל בין גוף לגוף.

עמוס הכהן: להחזיר אחורה, להגיד צה"ל, עד להשלמת עבודת המטה, כי יכול להיות שזה לא יגמר ביוני, יכול להיות שזה יגמר ביוני שנה הבאה ועוד חמש שנים.

עמוס הכהן: עד להעברת המקל בצורה מסודרת האחריות היא של המוסר.

עמוס הכהן: מאחר והוא לא השלים את עבודת המטה אחד לאחד, תשלים את עבודת המטה, נראה שהתקציבים עברו, המל"ל יסיים את עבודת המטה, יתכלל הכול, קדימה העברה מסודרת בדיוק כמו שאני העברתי עשרות פעמים גדודים וחטיבות.

עמוס הכהן: זה הכול.

מירב בן ארי: אמיר, למה בעצם כמל"ל אתם לא יכולים להמליץ לראש הממשלה מה שעמוס בעצם פה אמר, שעד סיום עבודת המטה שלכם שהיא יכולה לקחת זמן, שהצבא יישאר.

מירב בן ארי: למה ב-1 בפברואר הצבא עזבו את העמדות שלהם?

אמיר ענבר: הם עזבו את העמדות לא על דעתנו, לא הסכמתנו.

מירב בן ארי: מי אישר להם לעזוב?

אמיר ענבר: זה לא עבר דרכנו, לכן אני חושב שבעניין הזה שיחזירו את מה שהורידו.

מירב בן ארי: אבל אתם מוציאים המלצה כזאת לראש הממשלה?

אמיר ענבר: פעם ראשונה שאני יודע שהם הורידו משהו ב-1.2.

אמיר ענבר: אני לא הכרתי.

אמיר ענבר: לא ביקשו מאיתנו אישור.

אמיר ענבר: גם לא הודיעו לנו.

אמיר ענבר: אין לי מושג.

אמיר ענבר: מישהו החליט חד צדדי ב-1 בפברואר.

אמיר ענבר: להחזיר את הגלגל אחורנית לגמרי, נראה לי שזה קצת רחוק מידי.

אמיר ענבר: אני חושב שלפחות להחזיר את מה שהורידו בפברואר, וביוני אני מקווה שיהיה תוצאות.

מירב בן ארי: חוץ ממה שאנחנו נכתוב לשר הביטחון וראש הממשלה כוועדה, אתה כגורם של המל"ל יוצא מפה מהדיון ואומר לאנשים במשרד רוה"מ או במשרד הביטחון, תחזירו לפחות את מה שהורדתם בלי אישור של אף אחד ב-1 בפברואר?

אמיר ענבר: יש לנו ביום חמישי סיור ואחרי זה נהיה יותר חכמים.

אמיר ענבר: נשמע את הצבא גם בצורה יותר סדורה.

מירב בן ארי: הם באים לסיור איתך ביום חמישי.

אמיר ענבר: אמורים להגיע.

רפאל אנגל: רק חשוב להדגיש, לא להיתפס לעניין הזה של השומרים.

רפאל אנגל: זה החלק המאוד קטן בכל האירוע.

מירב בן ארי: האירוע הרבה יותר גדול אבל אני גם רציתי להבין למה עכשיו את שני החבר'ה האלה שהיו שם, לקחו.

מירב בן ארי: ברור לי שיש כאן אירוע גדול.

מירב בן ארי: בגלל זה המל"ל מעורב פה.

שיפי גיטלמן: יש לי עוד משהו לומר לגבי יישובי עוטף ירושלים.

שיפי גיטלמן: כאילו יש לנו שקט, אבל השקט הוא שקט בגלל שהצבא נמצא שם, בגלל שיש את עמדות השמירה, בגלל שהיו כיתות כוננות, בגלל שאנחנו מפגינים עוצמה ומראים שאנחנו נמצאים שם ולא מפקירים.

שיפי גיטלמן: ברגע שזה נעלם כפי שעמוס אמר, לא צריך לחכות הרבה בשביל לחשוב שיקרה נס, וזה יתחיל כמשהו פלילי וזה יתחיל כאבוקדו וזה יסתיים לא טוב.

שיפי גיטלמן: זה יסתיים במישהו שייכנס לבית ספר ויהיה שם אסון נוראי.

מירב בן ארי: תאמיני לי, אני רואה את זה בסיורים שלנו בקו התפר.

מירב בן ארי: לא נעים להגיד לכם, אתם לא לבד.

שיפי גיטלמן: אבל אנחנו חוששים.

מירב בן ארי: אתם לא לבד באירוע הזה, כי לצערי מדרום השרון למטה יהודה, כבר אין לזה סוף, כל מקום הגדר פרוצה.

יום טוב חי כלפון: אבל הם בצד השני של הגדר.

יום טוב חי כלפון: הם בצד של יהודה ושומרון.

יום טוב חי כלפון: אני לא בטוח שיישובי עוטף ירושלים יותר שקטים מיישובי בקעת הירדן לצורך העניין מבחינת הסיווג של הצבא.

יום טוב חי כלפון: היה פיגוע ב-2016 במכולת של בית חורון.

יום טוב חי כלפון: חדרו שני מחבלים מאוניברסיטת ביר זית ברמאללה ורצחו את שלומית קריגמן הי"ד.

יום טוב חי כלפון: זה שהיישובים האלה הם קרובים לקו הירוק וכביכול עוטף ירושלים, זה נראה שהם כמעט בתוך ירושלים, זה לא אומר שהם יותר שקטים מבחינה ביטחונית.

יום טוב חי כלפון: יכול להיות שהיישוב בקעות או היישוב רועי בלב בקעת הירדן הרבה יותר שקט מאשר נופי פרת.

יום טוב חי כלפון: יכול להיות שצריך להחזיר את האזור הזה לצבא כי כנראה שהצבא ידע לטפל יותר טוב.

מירב בן ארי: קודם כל המשטרה ומג"ב יכולים לטפל לא פחות טוב מהצבא, עם כל הכבוד, ותאמין לי, אם הגעתי למצב שאני מגיעה לכאן התפר ורואה מילואימניק של הצבא ואני אומרת לו, מה אתה עושה אם נכנס שב"ח?

מירב בן ארי: הוא אומר לי, אני מתקשר למפקדת של מג"ב.

מירב בן ארי: אני מסתובבת בשטח, אני רואה מה מג"ב עושים.

מירב בן ארי: חבל על כל יום מילואים שמושקע שם בכלל, של הצבא בקו התפר.

מירב בן ארי: תנו את הכול למג"ב, תגדילו את פלוגות המילואים של מג"ב.

מירב בן ארי: על זה יש לנו דיון בתחילת מרץ.

מירב בן ארי: גם בזה נטפל.

מירב בן ארי: יותר מזה ששאלתי את המילואימניק של צה"ל, הלכתי אליו, בחור בן 30 בפאחם במנשה.

מירב בן ארי: אמרתי לו, מה אתה עושה אם אתה רואה כניסה של שב"ח?

מירב בן ארי: הוא אומר לי, אני מתקשר למפקדת מג"ב.

מירב בן ארי: אמרתי לו, אז למה אתה פה?

מירב בן ארי: שיביא מילואים של מג"ב.

שיפי גיטלמן: זו בדיוק הבעיה, חוסר ההחלטיות למי פונים, איך פונים ומי אחראי.

מירב בן ארי: תאמיני לי, אני מבינה את האירוע.

מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע את נציג הצבא בזום.

עמירם מלכה: גבירתי, שאלת מי נתן את הסמכות למפקד פיקוד המרכז לקחת את עמדות האזרוח מהיישובים, אז נתחיל שבגבולות הגזרה היישובים האלה לא שלו.

עמירם מלכה: הם לא בגבולות הגזרה שלו.

מירב בן ארי: אז של מי?

עמירם מלכה: של משטרת ישראל, של הבט"פ.

עמירם מלכה: את הכסף על העמדות האלה הצבא שם, רק שצבא הודיע כבר לפני שנתיים שהוא מתכוון לקפל את הדבר הזה והוא נותן למשטרת ישראל את הזמן להתארגן.

עמירם מלכה: לא קרה עם זה כלום במשך שנתיים.

מירב בן ארי: אבל את התקציב הוא העביר או רק אמר להם, תשימו מאבטחים או שומרים?

עמירם מלכה: התקציב פה מתקציב פיקוד המרכז שלאור הערכת מצב מבצעית מפקד פיקוד המרכז צריך לשים את העמדות האלה ביישובים אחרים, לשמור על ביטחונם של יישובים מאוימים יותר, ולכן החליט להעביר את העמדות לשני יישובים אחרים.

מירב בן ארי: איך אתה מוציא חיילים מעמדות ומעביר למשטרה בלי שהעברת את התקציב?

עמירם מלכה: גבירתי, לפני שנתיים הודיעו שיש כוונה לעשות את זה.

מירב בן ארי: למי הוא הודיע?

מירב בן ארי: כי המל"ל אומר שהוא לא שומע את זה.

עמירם מלכה: המל"ל מכיר את זה, עם כל הכבוד.

מירב בן ארי: הוא אומר פה סתם דברים?

עמירם מלכה: חס ושלום, אבל המל"ל מכיר את העניין של עמדות האזרוח - - -

מירב בן ארי: אבל הוא לא מכיר את זה.

מירב בן ארי: הוא אומר כאן.

מירב בן ארי: אתה יכול להגיב.

אמיר ענבר: עד שהעבודה לא הסתיימה, לא עושים צעדים חד צדדיים.

אמיר ענבר: זה מה שאמרנו.

מירב בן ארי: נכון, וזה גם מה שאני אמרתי.

עמירם מלכה: אני אומר שוב, שנתיים מראש אמרו שיש כוונה לעשות את זה כי השמיכה המשאבית היא קצרה ומפקד מבצעים מחליט לקחת ליישוב מאוים יותר את השמיכה הקצרה שלו.

עמירם מלכה: גבירתי, זאת המציאות.

עמירם מלכה: אין הפתעה בהקשר הזה.

סימון דוידסון: קצין הגמ"ר בא אלינו ליישוב, שמע, ראה את העמדה, הבין את המורכבות ואמר חבר'ה, אני אתכם.

סימון דוידסון: כואב לי אבל אתם יישובי העוטף.

סימון דוידסון: זה לא עניין מבצעי.

סימון דוידסון: הוא אמר לנו, אתם יישובי העוטף, אתם לא באחריות שלי, אני לוקח לכם את זה לא כי אתם לא צריכים.

סימון דוידסון: אתם צריכים.

סימון דוידסון: הוא עמד אצלי בש"ג.

סימון דוידסון: הוא רואה את הפלסטינים נוסעים.

סימון דוידסון: הוא רואה את המצלמות שאין מישהו אחר שיתפקד ואומר, אני לוקח לכם את זה.

מירב בן ארי: מעניין איזה יישוב, הלכו לשם.

עמירם מלכה: זה נלקח לאזור אדם, גבירתי, ולעוד יישוב באזור גוש עציון.

מירב בן ארי: אוקיי.

מירב בן ארי: מה רצית להעיר?

ברק ערוסי: כמה דברים.

ברק ערוסי: אחד, מדברים על ה-1 בפברואר.

ברק ערוסי: אמרתי, יש פיחות זוחל.

ברק ערוסי: יש עוד יישובים ושכונות שנלקחו מהם מרכיבי ביטחון או שלא טופלו.

ברק ערוסי: כשאנחנו מדברים עם הצבא גם במסגרת עבודת המטה, עשינו הערכת מצב והבנו שהמסוכנות היא במקומות אחרים.

ברק ערוסי: אנחנו לא חושבים ככה.

ברק ערוסי: היישובים האלה הם מאוימים לא פחות מיישובים אחרים ולכן מבחינתנו אין שום סיבה לשנות את הסטטוס של היישובים האלה לפחות עד לגמר עבודת המטה.

מירב בן ארי: זה גם מה שהמל"ל אומר.

ברק ערוסי: גם אם לצורך העניין נאמר לפני שנתיים, ואני מלווה את העבודה הזאת בדמי ארבע וחצי שנים.

ברק ערוסי: אני מגיע לדיונים חולה, גוסס, לכל דיון כי אני מכיר את כל הפרטים והייתי בכל הדיונים והסתכלתי לאנשים בלבן של העיניים, דרך אגב כולל אתמול דיון עם פקע"ר כדי לנסות להבין איך הם מסווגים יישובים, ואני לא אפתח פה את מה שגילינו כדי לנסות להבין איך זה קורה הדבר הזה.

ברק ערוסי: בשורה התחתונה, תחזירו את המצב לקדמותו לא במובן של ה-1 בפברואר.

ברק ערוסי: תגדיר את היישוב הזה כמו שהוא צריך להיות מוגדר.

ברק ערוסי: הוא מוגדר קדמי, הוא צריך לקבל את החליפה המקסימלית.

ברק ערוסי: תן לו את כל החליפה עד שנסיים את עבודת המטה.

ברק ערוסי: ככה אנחנו רואים את זה.

מירב בן ארי: מה רצית להעיר, ממג"ב?

אהרון לב טוב: זה ארבעה תקנים שנלקחו, לא שניים.

עמי נידם: זה לא רק השניים שנלקחו עכשיו מנופי פרת ואלון.

עמי נידם: זה לפני חודש מקדר וקדר הזמני.

עמי נידם: אגב, 52 היישובים שלנו שבתוך הארץ, לא הזזנו את המאבטח מ-2017 כשקיבלנו אותם.

עמי נידם: אנחנו השארנו את המאבטחים עם שמירה סחירה עד עצם היום הזה וזה ממשיך כל שנה.

עמוס הכהן: אז למה אצלנו לא?

מירב בן ארי: אצלך זה הצבא.

עמי נידם: החליפה הועברה מהצבא והיא נשארה.

עמי נידם: לא שינינו אפילו מאבטח אחד ממקום למקום.

מירב בן ארי: אני רוצה לשמוע את עמית שפייזמן, ראש אגף בכיר תקציבי משטרה.

עמית שפייזמן: שלום, אני ראש אגף משטרה באשכול תכנון, תקצוב ובקרה במשרד לביטחון הפנים.

עמית שפייזמן: אני רוצה להתייחס בקצרה.

עמית שפייזמן: נאמרו פה הרבה דברים ואני אשתדל לא לחזור עליהם.

עמית שפייזמן: אני חושב שהצלחתם להבין שהנושא הוא מאוד מורכב, הרבה רכיבים, הרבה דברים, נמשך על פני שנים רבות.

עמית שפייזמן: יש פה עבודת מטה שהתמשכה, נעצרה באיזשהו שלב, ממשיכה היום.

עמית שפייזמן: אמירה קטנה לגבי עניין התקציב, ואני בכוונה לא רוצה להיכנס לזה לעומק.

עמית שפייזמן: נאמר פה שאין אנשי תקציבים של הצבא, משרד הביטחון וזה נכון.

עמית שפייזמן: הנציגים פה לא אנשי תקציבים אבל זו בדיוק הבעיה.

עמית שפייזמן: אנחנו נמצאים בדיונים של המל"ל.

עמית שפייזמן: מי שנעדר כל הזמן זה נציגי התקציבים של הצבא, והם צריכים להצטרף לעניין.

עמית שפייזמן: הוחלט בעבר על ידי המל"ל וגם בסיבוב הנוכחי שכל עוד לא מגיעים פה להסדרה ולפתרון, לא עושים צעדים חד צדדיים.

עמית שפייזמן: נכון, הצבא העביר אחריות על יישובים, אבל הוא לא העביר את התקציב, אותו תקציב שהיום איתו מחזיקים את מרכיבי הביטחון.

עמית שפייזמן: לקחת את התקציבים האלה למקומות אחרים כי אותו מפקד בשטח צריך את זה למקומות אחרים, אני מבין, אבל יחד עם העברת האחריות היה צריך לעבור התקציב, מה שלא קרה וזה בדיוק מה שמנסים להסדיר בין השאר עכשיו.

עמית שפייזמן: המשרד לביטחון פנים כולל המנכ"ל והשר מייחסים חשיבות רבה מאוד להסדרת הנושא ולכן אנחנו מלווים את הדיונים.

עמית שפייזמן: גם המנכ"ל נמצא.

עמית שפייזמן: אני הייתי איתו בשבוע שעבר אצל מפקד פיקוד העורף ואצל סגן שר הביטחון.

עמית שפייזמן: המנכ"ל עצמו נכנס לזה לעומק.

עמית שפייזמן: השר מיודע.

עמית שפייזמן: אנחנו נותנים לאנשי המקצוע המבצעיים להגיע להסדרות המבצעיות.

עמית שפייזמן: כשימופה העניין בטווח הקרוב מאוד, הכוונה היא להביא גם להסדרה תקציבית בשיתוף המל"ל, בשיתוף משרד ראש הממשלה, כל זה במטרה לסיים את הסאגה הזאת.

עמית שפייזמן: ברור שזה מורכב, ברור שיכול להיות שיהיו פה שלבים.

עמית שפייזמן: צריכים לקבל החלטות איזה יישובים עוברים ולאן, איך עושים דברים, איך מסווגים, מי אחראי למה, איפה.

עמית שפייזמן: זה מאוד מורכב, ועל העניין התקציבי שהיה חסם ונתקע עד היום, יטופל.

עמית שפייזמן: כולי תקווה שזה יהיה בהקדם.

עמית שפייזמן: זה לא עניין של שבוע-שבועיים אבל זה כן צריך להיות חודשים ספורים.

עמית שפייזמן: כמו שנאמר, מתוכנן ביקור כבר ביום חמישי בשטח עם המל"ל, ואנשים יושבים בצוותים ועובדים וגם אנחנו במשרד מלווים את זה כדי להביא לפתרון לטובת התושבים, לטובת כולם.

מירב בן ארי: עמית, אני רוצה לשאול אותך רגע.

מירב בן ארי: אנחנו דחינו את הדיון בשבוע בגלל הפגישה הזו בגלל שבאמת מנכ"ל המשרד פנה אליי ואמר לי, מירב, אנחנו יושבים עם האנשים של הצבא, והנה אתה מדווח באמת שהייתה את הפגישה של המנכ"ל עם סגן שר הביטחון.

מירב בן ארי: השאלה אם בפגישה שהייתה בין מנכ"ל המשרד לבט"פ וסגן שר הביטחון, האם הבינו שם את האירוע של התקציבים?

מירב בן ארי: האם לשם הגיעו אגף תקציבים של הצבא?

מירב בן ארי: מתוך הפגישה הזאת שבגלל זה גם דחינו את הדיון, האם יצא ממנה משהו להמשך?

עמית שפייזמן: לא, הפגישה הזאת הייתה בלבל יותר גבוה, לא בפרטי הפרטים התקציביים כדי שכל צד יעלה את הנושא ויבין את הצד השני.

עמית שפייזמן: ההמשך של העבודה היא בדרגי עבודה שלא בדרג של סגני שרים ומנכ"ל.

עמית שפייזמן: מחלוקות יובאו כמובן בפניהם, מחלוקות לגבי אחריות, מחלוקות תקציביות.

עמית שפייזמן: בואו נהיה הגיוניים.

עמית שפייזמן: יש פה בעיה תקציבית, לא משנה איפה העניין נמצא ולכן אנחנו נפעל כדי להסדיר את זה.

עמית שפייזמן: יצטרכו פה להגיע לפתרונות וזה בדיוק מה שאנחנו עמלים עליו, כי כמו שנאמר קודם כדוגמה, מקימים שכונה, צריכים גדר.

עמית שפייזמן: זה לא אחזקה שוטפת.

עמית שפייזמן: צריכים פה להקים משהו חדש.

עמית שפייזמן: יכול להיות שיש תקציבים בצבא לצורך הזה, שצריכים לעבור לגבי אותם יישובים שהאחריות עברה, אותו תקציב צריך לעבור למשטרה.

עמית שפייזמן: אנחנו פשוט לא יודעים מה ההיקף שלו, לא יודעים מה הצרכים יהיו.

עמית שפייזמן: זה המיפוי שצריך לעשות בימים האלה.

עמית שפייזמן: אם יהיה צורך בתוספות תקציביות, אנחנו נבחן יחד עם משרד ראש הממשלה, יחד עם אגף תקציבים באוצר אני מניח, כדי להביא לפתרון.

מירב בן ארי: אוקיי, בסדר.

מירב בן ארי: יש עוד הערות נוספות?

רפאל אנגל: כן, הערה אחת קטנה, רק משהו מעשי.

רפאל אנגל: אם אפשר להוציא מהדיון לבקש מהמשטרה שיחתמו על האישור או התקנון של הרבש"ץ של המטות ורבש"צים אחרים שאמורים עוד מעט להגיע לתקנון, כי נגמר הזמן שלהם, כבר עכשיו בתקופת הביניים כדי שלא נישאר במצב שמישהו בלי סמכות ובלי שום דבר.

ברק ערוסי: אני אענה על זה בקצרה.

ברק ערוסי: רבש"ץ, רכז ביטחון שוטף צבאי.

ברק ערוסי: המח"ט צריך לחתום.

ברק ערוסי: הוא חותם על זה גם באזורים אחרים שבשטח לבט"פ שלי.

ברק ערוסי: קח את אזור אפיקים, מנחמיה, כל אזור בקעת הירדן-עמק המעיינות, יש שם תשעה יישובים שנמצאים בשטח לבט"פ משטרת ישראל וכיום מח"ט חותם על הרבש"צים.

ברק ערוסי: הם עושים סוג של שריר.

מירב בן ארי: מה זה קשור רבש"ץ אליו?

ברק ערוסי: רבש"ץ, מי שאמור לחתום עליו זה מי שמשלם לו.

קריאה: רבש"ץ זה צבאי.

מירב בן ארי: נכון.

מירב בן ארי: יש הבדל בין רב"ש לרבש"ץ.

ברק ערוסי: אין כבר רב"ש.

ברק ערוסי: יש היום מש"ק ביטחוני.

מירב בן ארי: לא, יש רב"שים במקומות אחרים.

מירב בן ארי: לצורך העניין, אי אפשר לדבר איתם גם על הרבש"ץ הזה של ענתות?

ברק ערוסי: אני אישית פניתי לפיקוד מרכז.

ברק ערוסי: ביקשתי מהם שיטפלו בזה, שיחתמו.

ברק ערוסי: כמו שלקחו את התקנים האלה, הם בעצם מנסים לעשות הכול כדי לנתק את עצמם מהשטח ודפקטו להעביר אחריות בלי להעביר את המשאבים.

מירב בן ארי: הבנתי, אוקיי.

רפאל אנגל: המשטרה אמרה כרגע שאתם עדיין מחזיקים באחריות הזאת שקיבלתם.

מירב בן ארי: מה זה קשור?

מירב בן ארי: אני יודעת מה זה רבש"צים.

רפאל אנגל: המשטרה קיבלה אחריות בהחלטת ממשלה ללא קשר לתקציב.

רפאל אנגל: גם אם כתוב שתקציב, האחריות עדיין שלהם.

רפאל אנגל: יש יישוב עכשיו בלי רבש"ץ.

מירב בן ארי: בוא אני אסביר לך משהו על החיים עצמם לאור העובדה שכבר זה הכנסת השנייה שלי.

מירב בן ארי: אם יש החלטת ממשלה, היא חייבת להגיע עם תקציב.

מירב בן ארי: אתה לא מחליט שאתה מעביר אחריות ושאתה לא מעביר את התקציב עם זה.

מירב בן ארי: זה לא קורה.

מירב בן ארי: זה לא עובד ככה.

רפאל אנגל: אז מה אמור לעשות היישוב ענתות?

מירב בן ארי: שאלה טובה.

רפאל אנגל: לכן המשטרה כרגע יכולה לחתום.

מירב בן ארי: לא, הוא לא יכול.

רפאל אנגל: במשך 20 שנה עד לפי חודש הוא חתם, אז שהוא יחתום גם עכשיו.

ברק ערוסי: לא.

רפאל אנגל: מה לא?

רפאל אנגל: בוודאי שכן, תשאל את הרבש"צים.

רפאל אנגל: מג"ב חתם עד היום.

ברק ערוסי: לפני שנתיים כמדומני, אני לא רוצה להגיד תאריך, היה מהלך של פיקוד מרכז מול מפקד מג"ב עוטף שיחתום על הרבש"צים, ללא ידיעתנו, ללא עדכון שלנו, בטענה שכביכול הוא אחראי על השטח הביטחוני.

ברק ערוסי: הוא חתם על משהו שאין לו סמכות לחתום עליו.

רפאל אנגל: למה אין לו סמכות?

ברק ערוסי: אין לו סמכות, הוא רבש"ץ.

ברק ערוסי: זה כמו שאני אחתום על תלוש המשכורת שלך.

ברק ערוסי: זה לא קשור אליי.

מירב בן ארי: טוב, סיימנו את הדיון הזה.

מירב בן ארי: הערות של חברי הכנסת לפני שאני אעשה סיכום.

מירב בן ארי: יש לכם הערות?

יום טוב חי כלפון: כן, יש.

יום טוב חי כלפון: אני יוצא מאוד מוטרד מהדיון הזה, גבירתי יושבת-הראש.

יום טוב חי כלפון: אני יוצא מוטרד כי אני נכנס לראש של התושב.

יום טוב חי כלפון: תושב יושב פה והוא רואה פה שני גופים של המדינה שרבים אחד עם השני.

יום טוב חי כלפון: זה אומר, העברתי לך אחריות וזה בלי סמכות ובלי תקציבים, והתושבים פה באמצע וחיי אדם פה באמצע.

יום טוב חי כלפון: זה לא יתכן הדבר הזה.

יום טוב חי כלפון: לא אכפת לתושב שיושב פה אם זה משטרה או צה"ל.

יום טוב חי כלפון: הוא רוצה ביטחון.

יום טוב חי כלפון: לא אכפת לו מי יביא לו את הביטחון, העיקר שלילדים של הגברת פה שילכו לבית הספר, היא תרגיש בזה שבבוקר היא לא שולחת את הילדים שלה לסכנת חיים חס ושלום, לכן אני לא מבין בכלל על מה הוויכוח.

יום טוב חי כלפון: לא אכפת לי עניין התקציב, אני חייב להגיד את האמת.

יום טוב חי כלפון: מה שאכפת לי פה זה חיי אדם.

יום טוב חי כלפון: זה לא פעם ראשונה שאני שומע את הדברים האלה.

יום טוב חי כלפון: אני מצטער חברי מהמשטרה, באירוע נתיבות כשהיה הבאבא סאלי לא היה לכם תקציב לאבטח את האזור.

יום טוב חי כלפון: הוציאה אז משטרת ישראל שלא תהיה הילולה של הבאבא סאלי כי אין לכם תקציב.

יום טוב חי כלפון: אין לכם תקציב לאבטח את תושבי נופי פרת ועוטף ירושלים, אז תודיעו קבל עם ועדה, אין תקציב.

יום טוב חי כלפון: אתם לא מאבטחים, אתם יוצאים מהגזרה ושמישהו ייקח אחריות על הדבר הזה.

מירב בן ארי: אבל זה לא הם יוצאים מהגזרה, זה הצבא יצא מהגזרה.

יום טוב חי כלפון: אבל הצבא העביר את המקל.

מירב בן ארי: אני לא מאמינה ששעתיים ועוד לא הבנת את האירוע.

יום טוב חי כלפון: אני מבין את האירוע שהצבא העביר.

מירב בן ארי: הוא העביר - - -

יום טוב חי כלפון: אבל הם קיבלו את האחריות בפועל.

ברק ערוסי: לא מדויק.

ברק ערוסי: כתוב במפורש שהם ממשיכים לטפל בסל מרכיבי הביטחון.

יום טוב חי כלפון: אתה בעצמך אמרת שבמשך שנתיים חתמתם על תעודה של רבש"ץ, אז אם חתמת על תעודה זה אומר שקיבלת אחריות.

מירב בן ארי: תגיד, איפה היית בצבא?

יום טוב חי כלפון: בנח"ל חרדי, נצח יהודה.

מירב בן ארי: היה לך קטע שהעברתם גזרה?

יום טוב חי כלפון: כן.

מירב בן ארי: אוקיי, ככה לא מעבירים גזרה.

יום טוב חי כלפון: אז מבחינתי שמפכ"ל המשטרה יוציא מכתב לרמטכ"ל שאומר, אתה העברת לי גזרה ואתה לא העברת לי את התקציבים.

יום טוב חי כלפון: סליחה שאני פה כלפי המשטרה.

יום טוב חי כלפון: אתם תרגישו אולי שאני לא עושה להם הנחות, כי בסוף אני דואג לתושבים.

יום טוב חי כלפון: זה לא נגדכם, שיהיה ברור, כי אני דואג לתושבים פה, זה הסיפור.

יום טוב חי כלפון: אני מנסה להיות הקול של התושבים שפנו אלינו עם מקרה ברור.

יום טוב חי כלפון: אני מבין, הצבא פה לא נמצא אז זה קצת יותר קשה.

יום טוב חי כלפון: בצדק רב, גבירתי היושבת-ראש, את הבהרת את הנקודה בנוגע לזה שהצבא לא נמצא פה, ותאמיני לי שלא הייתי פחות חריף גם אם היה פה הצבא ולא המשטרה שיושבת כאן.

יום טוב חי כלפון: צריך לזכור משהו.

יום טוב חי כלפון: בסוף המשטרה זה גוף אחראי.

יום טוב חי כלפון: לא קיבלת תקציבים, לא קיבלתם את מלוא האחריות?

יום טוב חי כלפון: אז אתם צריכים לזעוק פה, לא התושבים.

יום טוב חי כלפון: אתם צריכים להעלות את הנקודה.

מירב בן ארי: זה מה שהם עושים כבר שנים.

יום טוב חי כלפון: לא סתם הזכרתי את אירוע נתיבות.

יום טוב חי כלפון: אנחנו ראינו כולנו את ההודעה הזאת.

יום טוב חי כלפון: כל המדינה שמעה, משטרת ישראל לא מוכנה לאבטח את ההילולה, ובסוף הועברו תקציבים וההילולה התקיימה.

יום טוב חי כלפון: אני יוצא מאוד מאוד מוטרד מהדיון פה, גבירתי יושבת-הראש, ובאמת שאנחנו ניקח את זה על עצמנו, כולנו כאן.

יום טוב חי כלפון: בסוף זה חיי אדם.

יום טוב חי כלפון: תודה רבה.

מירב בן ארי: תודה רבה.

משה טור פז: אני גם יוצא מוטרד אבל אני רוצה לסכם את זה אחרת, ברשותך יום טוב, בתור יוזם הדיון.

משה טור פז: הצבא העביר מקל.

משה טור פז: המקל לא עבר.

משה טור פז: הצבא אחראי, שיישא בתוצאות.

משה טור פז: כך אני מבין.

משה טור פז: היה פה דיון של שעתיים.

משה טור פז: עלה פה נציג הצבא.

משה טור פז: היו פה הרבה נציגים של המשטרה, אבל זה נורא פשוט.

משה טור פז: הגזרה לא עברה.

משה טור פז: גבירתי, הגזרה לא עברה כי עד שלא עובר אחרון המרכיבים, היא לא עברה, לכן האחריות עכשיו ברגע זה ועד שתסוכם העבודה עם המשמעויות שלה על ידי המל"ל וסיורים ועניינים, היא של הצבא.

משה טור פז: שייקח אחריות.

מירב בן ארי: תודה לחברי הכנסת.

מירב בן ארי: תודה רבה גם שהעליתם את הנושא החשוב הזה בפני הוועדה.

מירב בן ארי: אני רוצה לסכם בכמה דברים.

מירב בן ארי: קודם כל אני את דעתי על הצבא אמרתי כאן בדיון אבל אני גם כמובן אפנה בצורה רשמית לשר הביטחון לגבי ההתנהלות כאן היום בדיון כל כך קריטי וחשוב, שהם פשוט לא נמצאים.

מירב בן ארי: הגיע נציג שעשה את העבודה שלו טובה וכל הכבוד לו, אבל בדיון כזה דרמטי זה לא יכול להישאר ברמה של נציג אחד.

מירב בן ארי: צריכים להיות כמה נציגים שעוסקים בנושא.

מירב בן ארי: הבנתי, הנושא כבר מתגלגל שנים.

מירב בן ארי: ככה לא מנהלים דיון אמיתי, בטח שהתושבים כמו שאמרת, מסתכלים ורוצים תשובות ורוצים לדעת.

מירב בן ארי: האירוע הזה מתגלגל כבר כמעט 20 שנה.

מירב בן ארי: אם ההחלטה הראשונה כמו שאמרתי, בכלל הייתה ב-2002, ועדת שרים ואחרי זה ב-2006 את האחריות הביטחונית, לא יכול להיות שעכשיו אנחנו נמצאים בנקודה הכי קריטית ובאמת מי שאמור להיות הצד השני של המשוואה לא נמצא כאן.

מירב בן ארי: אני סומכת על המל"ל ואני יודעת שזה שאתה נמצא כאן וגם יום חמישי אתם הולכים לשטח, אתם הולכים לתכלל את האירוע הזה, כי לא היה מפכ"ל ולא הייתה ממשלה ולא היה תקציב, אבל עכשיו יש תקציב ויש מפכ"ל, אז כן צריך להתקדם ואתם צריכים לעשות כאן עבודה מאוד מהירה.

מירב בן ארי: אני מאוד ממליצה שתצא מכאן, אתה גם מספיק בכיר והתפקיד שלך, שתצא מכאן גם פנייה לראש הממשלה וגם לצבא כדי לתת עכשיו איזה שהן החלטות בשטח כדי לתת להם פתרונות.

מירב בן ארי: אתה אומר שאתה גם לא מכיר את היציאה החד צדדית הזאת של הצבא.

מירב בן ארי: אומר הנציג של הצבא, יש יישובים בסיכון יותר גבוה לכן העברנו.

מירב בן ארי: אני לא מצליחה להבין.

מירב בן ארי: אין דיווח?

מירב בן ארי: לא מדווחים למל"ל?

מירב בן ארי: מילא אם לא הייתם, אבל אתם בתוך האירוע.

מירב בן ארי: אני מניחה שגם תראה את זה בעצמך שם.

מירב בן ארי: אני אדבר כמובן עם רם בן ברק.

מירב בן ארי: או שאנחנו נצליח להגיע לסיור ולהבין או שנצליח לקיים דיון נוסף, אבל אני לא אוותר לצבא באירוע הזה.

מירב בן ארי: אנחנו נחליט איך אנחנו מכניסים את הצבא לאירוע בתקופה הקרובה כדי להבין איך אנחנו מוצאים לכם פתרונות עד שהמל"ל יסיים לתכלל את האירוע המורכב והקשה הזה.

מירב בן ארי: מג"ב, העבודה שלהם והמתנדבים זה דברים שכמובן צריך.

מירב בן ארי: אנחנו מאוד מעריכים את זה אבל עדיין בכל יישוב חייבים להפעיל את כיתת הכוננות עם הנשקים, עם ימי המילואים, עם הביטוח.

מירב בן ארי: אם חס וחלילה קורה אירוע, שאנשים יידעו להגן על היישוב שלהם.

מירב בן ארי: גם כאן אנחנו ננסה להבין מהצבא האם באמת יש לכם פתרונות לאותן כיתות כוננות שקיימות ובעצם עכשיו נעלמו.

מירב בן ארי: האירוע של הרבש"צים, שיש לי אותו בעוד מקומות, גם עליו לתת פתרון בתקופה הקרובה.

מירב בן ארי: אני גם מאוד מוטרדת.

מירב בן ארי: לא שמהוועדה הזאת אני יוצאת מדיונים פחות מוטרדת, אבל זה דיון מאוד מטריד כי בעצם כמו שאמרתם כאן בהתחלה, פשוט הפקרנו את התושבים לעצמם.

מירב בן ארי: גם באגרת השיטור קבענו רף מקסימלי.

מירב בן ארי: אני חושבת שלא היה כאן אירוע של רשות אחת שישב ולא אמר לי, אני גובה את המקסימום.

מירב בן ארי: גם במטה יהודה, בצור הדסה שצופה על הכפר צוריף, גם שם הוא מוטרד שבפעם הבאה, שאמרתי לכם שהם באים כמו לוחמים, הם יעשו פיגוע.

מירב בן ארי: אפילו בדרום השרון או אפילו בביקור באביחיל שבסוף ירדה נערה מהאוטובוס ונאנסה על ישי שב"ח.

מירב בן ארי: כל היום שם הם בין האירוע של פלילי/לאומני/ביטחוני ועל האירוע שפה הדגיש יום טוב ובצדק, זה שאתם נמצאים ביהודה ושומרון.

מירב בן ארי: מילא שהזנחנו את קו התפר באלפי מנשה והכול שם פריצות בגדר, אבל אתם חיים בתוך אזור שמראש הוגדר כאזור ביטחוני, לכן זה עוד יותר חמור בעיניי.

מירב בן ארי: אנחנו ננסה כבר עכשיו לקדם כמה צעדים מול משרד הביטחון.

מירב בן ארי: במקביל, אני חושבת שזה שהמל"ל מגיע ביום חמישי זה חשוב מאוד.

מירב בן ארי: אנחנו ננסה להגיע בעצמנו גם.

מירב בן ארי: אני אפנה לרם היום.

מירב בן ארי: ננסה לעשות את זה, או להגיע אליכם או לקיים דיון המשך, כי אני לא מתכוונת לשחרר מהצבא בתקופה הקרובה.

מירב בן ארי: שהם יבואו לפה ושייתנו הסברים טובים יותר לוועדה.

מירב בן ארי: מה ששמענו היום לא היה מספק וגם לא ראוי בדיון כל כך משמעותי, שחברי כנסת שבאים לאירוע ברצינות, של צבא, מג"ב ותושבים, ראשי רשויות, ובאמת לא להתייחס לאירוע ברצינות המגיעה לכם ולגמרי מגיעה לכם.

מירב בן ארי: ביטחון זה הדבר הכי בסיסי שמגיע לאזרח עוד לפני הכול.

מירב בן ארי: אני מודה לכל המשתתפים ואנחנו נמשיך לעקוב אחרי האירוע הזה.

מירב בן ארי: הישיבה נעולה.

מירב בן ארי: תודה רבה.