ועדת המשנה לעניין השפעת הסביבה והאקלים על בריאות הציבור, כנסת 24, פרוטוקול מספר 4, 2022-01-31 12:30

אלון טל: צהריים טובים לכולם.

אלון טל: אני שמח לפתוח היום, כ"ט בשבט התשפ"ב, 31 בינואר 2022, את ישיבת הוועדה להשפעת סביבה ואקלים על הבריאות.

אלון טל: על סדר היום: המשך החשיפה לסיכוני אסבסט, השפעתו על בריאות הציבור והצעדים בהם צריך לנקוט כדי למזער את הסיכון הזה.

אלון טל: יש לנו דיון מלא עם מומחים וגורמים שונים.

אלון טל: אני שמח שנמצאת איתנו חברת הכנסת טטיאנה מזרסקי.

אלון טל: את רוצה לפתוח במשהו או לדבר במהלך הדיון?

טטיאנה (טניה) מזרסקי: במהלך הדיון.

אלון טל: אוקי, אנחנו כמובן נשמח.

אלון טל: אני רוצה לפתוח בכמה דברים.

אלון טל: אסבסט מתייחס לקבוצת חומרים מינרליים שאפשר להפיק אותם – סיליקטים יחד עם מגנזיום.

אלון טל: יש להם יתרונות ברורים מבחינת בידוד ועמידות בחום, ולכן כבר למעלה מ-100 שנים אנחנו מוצאים אותם במגוון יישומים תעשייתיים, אם זה בספנות, בבלמים, בבידוד נגד אש וכדומה.

אלון טל: הבעיה היא שכשהסיבים האלה מתפוררים, הם מאוד קטלניים.

אלון טל: כשלמדתי דוקטורט בבריאות הציבור, היה פרופסור שלימד אותנו אפידמיולוגיה, כאשר כל הקורס בנוי על מחקרים הקשורים לאסבסט.

אלון טל: לאסבסט יש שהייה מאוד גדולה, זמן ארוך בין החשיפה לבין התסמינים הראשונים כמו גידול סרטני מיוחד.

אלון טל: מזותליומה, אותם גידולים סרטניים, הוא ייחודי.

אלון טל: כלומר, אין הרבה מזהמים שאפשר להסביר בוודאות אם מישהו חולה במזותליומה, אתה יודע שבמעל 90% הוא נחשף לאסבסט.

אלון טל: לכן יש הרבה מחקרים על זה.

אלון טל: במדינת ישראל בין השנים 1953-1997 בנהריה היה מפעל גדול בשם איתנית, שיצר הרבה מאוד אסבסט, כמו כל העולם.

אלון טל: לפחות רוב השנים זה היה בתום לב, בלי להבין שהמפעל מייצר חומרים מסוכנים ביותר.

אלון טל: אלפי ישראלים ימותו כתוצאה מחשיפה לאסבסט.

אלון טל: זה נכון במיוחד באזור הגליל והגליל המערבי ובנהריה.

אלון טל: כדי לסבר את האוזן, יש בכל העולם היום הערכת של 80,000 מקרי מוות מידי שנה כתוצאה מחשיפה לאסבסט.

אלון טל: רק בנהריה, לפי דיווחים שקראתי בעיתונות, כ-40 מקרי מוות של אנשים שנחשפו – כשאנחנו מסתכלים על מקרי מוות של אסבסט, זה כאילו שאנחנו מסתכלים על כוכב שמשדר אלינו מלפני 30 שנים, כי זו הייתה בעצם החשיפה.

אלון טל: לכן הוא מאוד קשה.

אלון טל: מה שבטוח, הפעילות שנעשתה והייתה מאוד חשובה בעשר השנים האחרונות, מאז שנחקק חוק מניעת מפגעי אסבסט, יש עבודה נמרצת ויש תחושה של האטה.

אלון טל: אנחנו נשמע היום מהמשרד להגנת הסביבה מה קרה ב-2017 ונשמע מגורמים שונים, כדי שאולי נוכל לגבש מסקנות שיעזרו למדינת ישראל להתמודד יותר טוב.

אלון טל: אני רוצה לפתוח את הדיון עם דוקטור אורי ויזל, מומחה בכירורגיה בית חזה בבית חולים בלינסון.

אלון טל: דוקטור ויזל עשה התמחות בהרווארד, לכן אנחנו יודעים שהוא באמת רופא מהטובים בעולם.

אלון טל: האם דוקטור ויזל נמצא איתנו בזום?

אורי ויזל: שלום רב, אני נמצא פה.

אלון טל: תודה רבה.

אלון טל: אני אתחיל בשאלה ובטח תרחיב.

אלון טל: כ-90% ממקרי סרטן מזותליומה נגרמים מנשימת אסבסט.

אלון טל: ספר לנו בבקשה על המחלה, האם מדובר בסרטן אגרסיבי, האם מקרים שנתקלת בהם הגיעו בשלב מוקדם מספיק לטיפול, מה איכות החיים וסיכויי ההחלמה של חולים, כדי שנבין מה זה בכלל מחלה מאסבסט.

אלון טל: תודה רבה שבאת.

אורי ויזל: תודה רבה על ההזמנה ועל ההזדמנות לשוחח על מזותליומה בפניכם, ובכלל על השפעות של אסבסט.

אורי ויזל: כמו שציינת, מזותליומה היא מחלה נדירה, אבל עם פרוגנוזה מאוד עגומה.

אורי ויזל: למעשה, היא לא ברת ריפוי.

אורי ויזל: היא מערבת תאים שנקראים תאי מזותל שעוטפים את קרומי הריאה, הלב, הבטן והאשך במקרים נדירים אצל הגבר.

אורי ויזל: המחלה איומה עד כדי כך כי אנחנו מעריכים שהזמן הממוצע לשרידות, זמן החציון הממוצע הוא פחות משנה ללא טיפול.

אורי ויזל: גם עם טיפול מיטבי שהוא לא אופטימלי, פחות מ-10%-5% שורדים למשך כחמש שנים.

אורי ויזל: חולה שלא מטופל, כמו שאמרתי, ימות תוך 8-10 חודשים.

אורי ויזל: חולה עם טיפולים אונקולוגיים לא פשוטים יכול לחיות קצת יותר, משהו כמה שנה וחודשיים או שנה וחצי.

אלון טל: כמה זמן לוקח למחלה להתפתח?

אורי ויזל: אדם שנחשף בצעירותו, לצורך העניין, יכול לקחת משהו ממוצע כמו 20-40 שנים עד שהמזותליומה מתפתחת.

אורי ויזל: מרבית החולים הם אנשים בשנות ה-70 לחייהם שנחשפו הרבה שנים אחורה לאסבסט, ולצערנו מרביתם ימותו בייסורים.

אלון טל: האם אבחון מוקדם הוא אפשרות?

אלון טל: יש אפשרות לשפר את הטיפול אם נתפוס את זה מוקדם יותר?

אורי ויזל: פה בדקו את הנושא הזה.

אורי ויזל: השפעה של אסבסט היא לא רק במזותליומה, כלומר יש עוד מחלות כמו סרטן ריאה.

אורי ויזל: החשיפה לאסבסט, גם אצל אנשים שלא מעשנים, סרטן ריאה נחשב לסרטן מאוד קטלני ומאוד שכיח באנשים שנחשפו לאסבסט, גם אם לא עישנו הם נכנסים לקבוצת סיכון מאוד גדולה לפתח סרטן ריאה.

אורי ויזל: אבחון מוקדם של סרטן ריאה הוכח גם אצל חולים עם סרטן ריאה וגם אצל חולים עם אסבסט כמציל חיים, כי אנחנו יודעים שמרביתם מתייצבים בשלבים היותר מאוחרים של המחלה.

אורי ויזל: דווקא במקרה הזה יש עבודות שאבחון מוקדם אצל אנשים שנחשפו לאסבסט, יכול לעזור באיתור החולים בעיקר.

אורי ויזל: זה קצת פחות במזותליומה, כי כל החולים האלה נחשפו לפני הרבה מאוד שנים.

אורי ויזל: אין עבודות ברורות שמוכיחות את הקשר הישיר בין סיב שנאסף או צילומים שהם פחות טובים, שנעשו הרבה שנים אחורה, למזותליומה.

אלון טל: האם יש מדינות שהצליחו לייצר תוכניות של ניטור, הסברה או איתור אותם בעלי סיכון כדי לתפוס אנשים בשלב מוקדם?

אלון טל: האם אפשר ללמוד מהם משהו?

אורי ויזל: בגדול כן, למרות שפרטנית לא.

אורי ויזל: אין תוכניות סדורות ברמה מדינית במקומות מסוימים, אבל יש ארגוני עובדים ומערכות בריאות שיזמו בדיקות של צילומי חזה והערכה בשאלונים ותפקודי ריאה, בעיקר בארצות הברית.

אורי ויזל: אלה שנמצאו בקבוצות האלה חשודים התקדמו ל-CT ספציפי כדי לחפש מחלה.

אורי ויזל: זה מבחינת הבדיקות שניתן לעשות כדי לאתר את הנושא של מזותליומה.

אורי ויזל: יש המלצה של וועדת הלסינקי, לא של המחקר אלא לנושא אבחון מוקדם ב-CT בנושא של חשיפה לאסבסט ועובדי אסבסט.

אורי ויזל: הם הגיעו לאיזושהי הערכה, כלומר המלצה שכדאי לשקול נושא של שיוך או תיוג אותם אנשים שנחשפו לאסבסט בתוכניות של סריקות Low dose CT, שבעצם זה בנושא ה- Screening CT לסרטן ריאה.

אורי ויזל: פה כן יכולה להיות השפעה מאוד משמעותית למציאת המחלה בבדיקות סקר.

אלון טל: אני מבקש שתזקק את הדברים, באמת עזרת מאוד להתחיל למסגר את זה.

אלון טל: האם לדעתך יש מקום למדיניות ציבורית שתשפר את הנגישות לסריקות CT ולאבחון מוקדם כפי שאתה מציע, על מנת לתפוס את זה לפני שזה מגיע לשלבים הקטלניים הסופיים?

אורי ויזל: אני אחדד את הנושא.

אורי ויזל: אנחנו מדברים פה לא רק על מזותליומה, אנחנו מדברים על מזותליומה וסרטן ריאה.

אורי ויזל: אותם אנשים שנחשפו לאסבסט הם חשופים מאוד לסרטן ריאה שהוא יותר נפוץ מאשר המזותליומה.

אורי ויזל: זאת אומרת, אם נוכל לתייג ולשייך אותם לאותה מערכת סריקות של סרטן הריאה, יש מצב שנתפוס גם סרטני ריאה ובתקווה גם מזותליומה אצל האנשים האלה.

אלון טל: אוקי.

אלון טל: אני אודה לך אם תישאר איתנו, יכול להיות שנחזור אליך לעוד ייעוץ מדעי.

אלון טל: הדוברת הבאה, מרגנית אופיר גוטלר, אני מכיר אותה הרבה שנים כפעילה חברתית.

אלון טל: היא ממובילות הפורום האזרחי לקידום הבריאות בגליל, והיא גם דוקטורנטית אצל פרופסור דוידוביץ הדגול שאנחנו אוהבים מאוד להתייעץ אתו.

אלון טל: מרגנית, אני מבין שבמשך השנים האחרונות נכנסת לסוגייה הזו ואת אפילו עוסקת בזה מבחינת המחקר שלך.

אלון טל: האם במסגרת המחקר מצאת שתושבים שעבדו עם אסבסט מודעים להשלכות של טווח החשיפה והולכים להיבדק?

אלון טל: תסבירי לי קצת מה למדת במחקר שלך מבחינת מודעות העובדים שעסקו במלאכה מול חשיפה לאסבסט.

מרגנית אופיר גוטלר: קודם כל, אני שמחה על ההזדמנות לדון בנושא האסבסט.

מרגנית אופיר גוטלר: יש איזושהי תחושה שהנושא הזה קצת ירד מסדר היום הציבורי, למרות החשיבות הרבה שלו.

מרגנית אופיר גוטלר: במחקר שלי גם דרך ראיונות וגם דרך מסמכים מצאתי שאין היום מעקב רפואי מסודר אחר עובדי איתנית.

מרגנית אופיר גוטלר: אין שום בדיקות סקר, למרות שהחוק מחייב זאת, אנשים לא מטופלים.

מרגנית אופיר גוטלר: זה כמובן כבר הרבה מאוד שנים.

מרגנית אופיר גוטלר: בנוסף, יש לא מעט עובדים שנחשפו הן בשירות הצבאי והן באזרחות, למשל עובדי מוסכים שאפילו אין להם מודעות לסיכונים של העבודה שלהם.

מרגנית אופיר גוטלר: יכול להיות שמדובר בחשיפה ממושכת, מדובר על חשיפה לאסבסט פריך.

מרגנית אופיר גוטלר: אם בנהריה עוד יש איזושהי מודעות לחשיפה הסביבתית והתעסוקתית ושם המצב הוא בעדינות לא מזהיר מבחינת המעקב הרפואי, על אחת כמה וכמה אנשים שבכלל לא מודעים לאפשרות של הצורך במעקב.

מרגנית אופיר גוטלר: אני חוששת שיש מאות או לא אלפים, במיוחד של עובדי מוסכים הן בצבא והן באזרחות, שאף אחד מעולם לא פנה, לא בדק ולא שאל לגבי התעסוקה שלהם, ולא היה מודע בכלל לחשיפה שלהם לאסבסט פריך.

מרגנית אופיר גוטלר: אני אמשיך בכך שיש גם את כפר שיח דנון ששייך למועצה האזורית מטה אשר, שבצמוד אליו היה אתר הטמנה של אסבסט שטופל – לא אני טוענת את זה, טענו את זה מי שבדקו את האופן שבו הדברים נעשו, הוא טופל באופן שהאסבסט התפזר לכל עבר.

מרגנית אופיר גוטלר: זאת אומרת, אנחנו מדברים על אוכלוסייה מאוד גדולה שנחשפה סביבתית ולא תעסוקתית, וגם היא מן הסתם לא נמצאת היום בשום מעקב רפואי.

אלון טל: במחקר שלך גילית שיש לאן לפנות?

אלון טל: כלומר, נגיד שיש חקלאי שרוצה להחליף גג או סתם מישהו שרוצה להיבדק.

אלון טל: המידע זמין לציבור בישראל?

מרגנית אופיר גוטלר: המידע לא זמין.

מרגנית אופיר גוטלר: מדיניות המשרד להגנת הסביבה היא לא להחליף גגות, אלא אם יש איזשהו שבר או איזושהי בעיה.

מרגנית אופיר גוטלר: אני מודה שכמי שהגיעה מהתנועה ה- בעד עיקרון הזהירות המונעת, אנחנו רואים שלאורך השנים גם שריפות, גם פגעי טבע, אנחנו רואים התפוררות גם של הגגות.

מרגנית אופיר גוטלר: המשרד טוען שיש גם סיכון בהחלפה של הגגות עצמם ובחשיפה.

מרגנית אופיר גוטלר: כלומר, צריך לעשות כאן איזושהי הערכה מחודשת גם של המדיניות הזאת.

מרגנית אופיר גוטלר: שלחה לי למשל מישהי שעובדת כרפדית בקיבוץ פרוד, היא נמצאת מתחת לגג אסבסט שבור ואף אחד לא חושב שזה התפקיד שלו להחליף את הגג הזה.

מרגנית אופיר גוטלר: מן הסתם, יש כאן סכנה לא קטנה בחשיפה.

מרגנית אופיר גוטלר: לדעתי, הנושא הזה בהחלט לא מטופל באופן מספק.

מרגנית אופיר גוטלר: חלקו קשור למדיניות וחלקו קשור גם להיעדר מודעות.

אלון טל: השאלה האחרונה שאני רוצה לשאול אותך בשלב זה היא האם יש באמת איזוהי התפלגות גאוגרפית ברורה?

אלון טל: האם החשיפה לאסבסט גבוהה יותר בגליל המערבי-נהריה מאשר שאר מדינת ישראל, או שיש נקודות נוספות לאורך כל המדינה?

מרגנית אופיר גוטלר: קודם כל, הגליל המערבי, המשרד עשה מיפוי מאוד יסודי ויש לנו נתונים לגבי שיעור – במיוחד אסבסט פריך בגליל שנקבר באתרים שונים.

מרגנית אופיר גוטלר: כל פעם גם מגלים אתרים חדשים, כלומר יש תמיד תת הערכה לגבי שיעורי החומר שנמצאים בשטח ונקברו במקומות שונים.

מרגנית אופיר גוטלר: דרך פרוטוקולים ישנים, דרך אגב, אני כן גיליתי שיש עוד מקומות שהטמינו בהם פסולת.

מרגנית אופיר גוטלר: הם היו מאוד יצירתיים במציאת מקומות באתרים שונים בגליל המערבי.

מרגנית אופיר גוטלר: אני כן רוצה לציין שבנוסף לאיתנית, יש גם את מפעל - שעבד בבני ברק והייתה לו גם אחר כך שלוחה בדימונה, והיה גם מפעל בפתח תקווה.

מרגנית אופיר גוטלר: זאת אומרת, יש עוד מפעלים בהם לא רק העובדים נחשפו, אלא גם הייתה שם חשיפה סביבתית באזור המרכז והדרום.

מרגנית אופיר גוטלר: אני חוזרת לסוגיית המוסכים, כי איכשהו יש לי תחושה שעובדי מוסך מבחינת המודעות, המודעות שם הכי נמוכה מכיוון שזה לא מקום שנעשה בו תהליך של עיבוד אסבסט.

מרגנית אופיר גוטלר: לכן אם אני הייתי צריכה היום לשים את הדגש הכי משמעותי מבחינה תעסוקתית, זה דווקא היה עובדי המוסכים בצבא ובאזרחות, וכמובן כל מי שעבד בתעשיות האסבסט.

אלון טל: זה גם בבלמים אני מבין?

מרגנית אופיר גוטלר: כן.

אלון טל: נדמה לי שהתקן הוא 35% מקסימום אסבסט בתוכם, לפחות ככה בארצות הברית.

אלון טל: יש בכלל בלמים שאפשר לקנות בלי אסבסט היום.

אלון טל: על כל פנים, תודה רבה לך על הדברים החשובים.

אלון טל: תענוג להזמין את הגברת אורית רייך, שאני חושב על האתגר הלאומי של התמודדות עם אסבסט, גברת רייך הייתה ממש בבחינת חלוצה, היא זכתה על כך בפרסים גדולים.

אלון טל: אני חושב שב-50 שנים היא הייתה בין זוכי פרס השר על תרומתה.

אלון טל: אז היא הייתה בראש עמותת איכות הסביבה בנהריה, היום אני מבין שאת עובדת עם סביבה ומדע.

אלון טל: בכל זאת, את ממשיכה להיות העיניים והמצפון של הציבור באזור נהריה בכל הקשור לחשיפה.

אלון טל: הייתי רוצה שתתני לנו קצת סקירה, איך החוק שכן נחקק שינה דברים, מה היה לפני ומה היה אחרי, כדי שאולי נתחיל בזה שנבין פן היסטורי מבחינה רגולטורית, מה היה במדינת ישראל.

אורית רייך: שלום רב.

אורית רייך: קודם כל, אני שמחה על ההזמנה לדיון ועל הדיון עצמו.

אורית רייך: אני מברכת את הקורונה שמקרבת את הפריפריה לירושלים, אז שלום ירושלים.

אורית רייך: זה שינוי מאוד דרמטי.

אורית רייך: אני באמת הובלתי את המאבק להכרה בסכנה ולהכרה באסון הגדול ספציפית בגליל המערבי.

אורית רייך: בשנת 60 למדינה נפגשתי איתך, אלון, וקיבלנו את ההכרה – גם אתה, גם אני ועוד הרבה מאוד אנשים חשובים, בכירים ומשפיעים ממני, בהכרה במהלך הזה, שאינו פשוט.

אורית רייך: ב-2008 מתחילה חשיבה על חקיקה חדשה כדי לעשות הסדרה לכל מה שנמצא היום בגליל המערבי והאתגרים שצריך להתחיל לפעול כלפיהם.

אורית רייך: אני עברתי את כל השלבים האלה משנת 1996 עד 2008, ומ-2008 עד לחקיקה ב-2011.

אורית רייך: הייתי שותפה גם מבפנים בחלק קטן ואחר כך מבחוץ, לכל תהליך שלב א' –

אלון טל: תוכלי לספר לנו מה היה בשלב א'?

אורית רייך: שלב א' החל עם חקיקת החוק בספטמבר 2011, ומסתיים יותר מחמש שנים שבהתחלה דובר עליהן ב-2017, שם נגמר הכסף והמנהלת עוזבת את העשייה הברוכה שלה בגליל המערבי.

אורית רייך: זה גרם כמובן לאיזשהו כאוס וריק –

אלון טל: מי היה במנהלת?

אלון טל: מה ההרכב האנושי או המוסדי?

אורית רייך: הרכב המנהלת, אני אשמח אם ידבר – בכל מקרה, היו שם נציגים של משרד איכות הסביבה, משרד האוצר ונציגי רשויות.

אורית רייך: אני הייתי כנציגת ציבור חלק קטן מהזמן, ואדם טבע ודין גם כנציגי ציבור.

אורית רייך: זו הייתה מעין וועדת היגוי שנפגשת לא לעתים קרובות מידי, אבל היו בה דיונים והחלטות על המשך מדיניות וכדומה.

אלון טל: איזה פעולות התבצעו באותן שש שנות זוהר, למה זה היה כל כך טוב ולמה לאחר מכן את מצביעה על דעיכה?

אורית רייך: קודם כל, היה ניסיון מאוד אמיתי לדעתי, גם לדבר עם הציבור.

אורית רייך: בוא נדבר על הרקע הקודם, המנהלת מוקמת בתוך נהריה, ממש באזור המזוהם ביותר.

אורית רייך: אני כן מדגישה כל הזמן שהזיהום הגדול, זיהום הקרקעות של אסבסט פריך, הוא מיוחד לגליל המערבי ולנהריה.

אורית רייך: הוא לא דומה בארץ – נכון שהיה בפתח תקווה, אבל היא נקנתה מהר מאוד על ידי איתנית.

אורית רייך: נשאר שם חומר שאני לא יודעת אם אותר או לא אותר בפרדסים.

אורית רייך: עיקר הבעיה היא בגליל המערבי, בפיזור שהוא מאוד שונה וטריקי ממה שנקרא עבודה באסבסט צמנט, עבודה באסבסט צמנט הוא משהו מאוד טריקי.

אורית רייך: המנהלת יושבת בתוך הזיהום הזה ועובדת שם בצורה מאוד יפה, בונים לאט את הניקוי.

אורית רייך: זה אתגר בלתי רגיל, לקחת עיר שלמה שגרים בה המוני אנשים, בתים, שכונות וכבישים, ולהתחיל פתאום לנקות.

אורית רייך: איך בכלל להתמודד עם זיהוי המקומות המזהמים.

אורית רייך: זה האימפקט שיש לי, אני אדבר עליו כבר להמשך.

אורית רייך: העמותה שלנו היא עמותה של אזרחים פשוטים, שהתנדבה לעשות בעצם –

אלון טל: אני לא רוצה להיכנס לפעילות של העמותה.

אורית רייך: לא פעילות, עשינו מוקד אונליין.

אורית רייך: כלומר, הציבור היה מאוד פעיל באיתור מקומות הזיהום.

אלון טל: והיום זה לא קיים, אני מבין.

אורית רייך: היום הוא לא קיים, אבל המדינה בנתה למעשה את הסקרים הראשונים ואת ההחלטות על כמות הזיהום וההשקעה, על סמך הפעילות הזו.

אורית רייך: זאת אומרת, אנחנו לקחנו עדויות מקבלן המשנה של המפעל שנתן כמות מסוימת שהוא האמין שהוא חילק, ואנחנו עסקנו בזיהוי.

אורית רייך: אנשים פשוט פנו אלינו ואמרו, ראיתי תבואו לראות.

אורית רייך: אנחנו היינו פונים לאיגוד ערים ומביאים מומחה או מפקח שיגיד מה לעשות או שיפעל מייד לעצור את המפגע הנוכחי, שלא יפזר הלאה סיבים.

אורית רייך: אני אומרת את זה כי כשעזבה המנהלת, הריק שנוצר שבעצם אתה לא יכול לדווח ולקבל מענה מידי, או לעצור את המפגע באותו רגע.

אורית רייך: אני אתן לכם דוגמה, אני כבר קופצת הלאה.

אורית רייך: הלכתי לתומי לטייל בחוף בצת, שם היה הפיילוט הראשון של הניקוי.

אורית רייך: שם מצאו כבר אסבסט פריך נוקשה על החולות.

אורית רייך: הפיילוט ב-2011 היה לנקות אותו, עשו שם ניקוי יסודי ואיסוף בידיים.

אורית רייך: לפני כמה חודשים טיילתי, ופתאום אני רואה גושי אסבסט מאוד קרוב למקום שניקו, ואפילו איזה סלע קטן מבצבץ.

אורית רייך: אני רואה שזה במצב מאוד מתפורר, ואני עכשיו אזרחית, כבר לא אקטיביסטית.

אורית רייך: צלצלתי לאחראי לפקח במטה אשר, הוא נתן לי מספר של חומרים מסוכנים.

אורית רייך: צלצלתי לשם כדי לדווח, והם אמרו לי ליתר ביטחון להתקשר גם לירושלים לאגף האסבסט, שייקחו ממך את העדות והמקום.

אורית רייך: אני מצלצלת לשם ושם אין מענה, אני מחכה שיחזרו אליי ולא חוזרים אליי.

אורית רייך: אני עומדת שם ליד המפגע וחוששת.

אורית רייך: בסוף אני כותבת ווטסאפ, כי אני מכירה מהנדס באיגוד ערים שיש לי אתו קשר ישיר וזורם.

אורית רייך: אני שולחת לו את התמונות ואומרת לו תראה, אני נמצאת במקום הזה ויש פה מפגע ממשי.

אורית רייך: אנשים מסתובבים פה, שלא נדבר על אלפי ילדים שהיו ויהיו.

אורית רייך: הוא אמר שהוא במקרה בסביבה והם ייקחו דגימה, וזהו.

אלון טל: תצטרכי לסיים בבקשה, תביאי אותנו להמלצה שלך.

אורית רייך: אחרי שהדבר הזה קורה, אין בעצם לאזרח מידע מה קרה עם מה שהוא דיווח, האם יש בכלל תוצאות, מה נעשה, האם אני יכולה ללכת למקום הזה.

אורית רייך: אני מדברת באופן כללי.

אורית רייך: האימפקט שלי והחשיבות שאני רואה, בגלל אופי הזיהום הטריקי מאוד בגליל המערבי – אני חוזרת שוב להיסטוריה.

אורית רייך: נכון דיברו על מכירה מסודרת של הזיהום, אני יודעת שהרבה מאוד מהפסולת הגרוסה המאוד מסרטנת, עם אחוזים מאוד גבוהים של סיבים, גם פוזרה על ידי פועלים.

אורית רייך: אנשים קיבלו את זה כמתנה לביתם, שמו בכניסה לבית, במגרש החניה, במגרשי המשחקים.

אורית רייך: היה מגרש ספורט בבית ספר שכולו היה מאסבסט פריך.

אורית רייך: הזיהום לא נרשם באף מקום, אי אפשר לדעת בדיוק.

אורית רייך: הסכנה בהמשך לקראת השלב הבא שמקדמים, הוא שהוא יצוץ גם אחר כך.

אורית רייך: לכן אני אומרת, חייבת לקום קרן מיוחדת לעתיד, גם אם המנהלת החדשה תקום ותבוא עם הרבה מאוד תקציבים, חייבת להיות קרן זורמת שקיימת כל הזמן, אם יש מנהלת או אין מנהלת, שהציבור יכול לפנות, יכול לקבל מענה מידי, ולמשרד והרשויות יש סכום מידי לעצור מפגע, לכסות אותו כמו שצריך לעשות בתקנות החוק.

אלון טל: תודה רבה, אני מודה לך על הנוכחות וההמלצה החשובה, אנחנו פשוט חייבים להמשיך את הדיון.

אלון טל: הדברים היו חשובים מאוד, אם תרצי לקראת הסוף אולי נשמע ממך שוב.

אלון טל: אני רוצה לשמוע את חברת הכנסת טטיאנה מזרסקי שהיא לא תושבת נהריה, אבל תושבת הגליל.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: תושבת כרמיאל.

אלון טל: תושבת כרמיאל שאולי גם מתמודדת עם אתגרים מהסוג הזה.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: תודה רבה, אדוני יושב הראש.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: הוועדה מאוד חשובה, אפשר להעלות ולהביא לפה בעיות שהרבה אזרחים לא מודעים אליהן.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: יש חוק ולפעמים אין אכיפה, האם שומרים על החוק שהמדינה דאגה לאשר והאם שומרים ומתנהגים לפי החוק.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אני יודעת שיצא חוק למניעת מפגעי אסבסט ואבק מזיק ואנחנו דיברנו על אפשרויות.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אני אביא דוגמה מהניסיון האישי שלי.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: עבדתי במרכזים רפואיים של קופת חולים לאומית בכרמיאל.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: באחת המרפאות, הסניף הראשי נמצא בבניין ישן עם גג שמצופה באסבסט.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: כשנודע לי שקופת חולים נמצאת בבניין עם גג אסבסט, כל חצי שנה ביקשתי שיבוא קצין הבטיחות לעשות בדיקה.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: הגיע איש בטיחות חיצוני, עלה לגג יחד עם בעל הנכס.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אני לא יודעת מה היה שם, לסיכום הוציאו מסמך שאם הסיבים לא מתפוררים, אין סכנה לבריאות.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אם זה מתחיל להתפורר, כן יש סכנה.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: ככה זה נעצר, עד עכשיו קופת חולים נמצאת שם 25 שנים.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: לא ידוע לי האם בוצעה צביעה או ציפוי מיוחד שמגן על האסבסט, אני לא יודעת.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: עד עכשיו זה מעורר בי חששות, האם באמת יש סכנה לציבור, למטופלים שמגיעים לשם ולעובדים שנמצאים שם באופן קבוע סכנה.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: מתחת לגג הזה נמצא גם מרכז מסחרי שמסתובבים בו מאות אנשים כל יום.

אלון טל: אני מציע שכשידבר נציג המשרד להגנת הסביבה נשמע מה התוכנית.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: מי אוכף ומי בודק?

אלון טל: מתישהו הגג יתחיל להתפורר, אף גג אינו עמיד לנצח.

אלון טל: זאת שאלה טובה.

אלון טל: אני חושב שזה משקף הרבה מצבים.

אלון טל: חבר הכנסת עלי סלאלחה, אתה רוצה לחכות לדובר הבא או להביע דעה בנושא?

עלי סלאלחה: אני אגיד כמה דברים מהחוויה שאני חוויתי, היות ומפעל האסבסט הזה היה בנהריה תקופה ארוכה והרבה אנשים עבדו בו.

אלון טל: אנשים מבית ג'אן?

עלי סלאלחה: כן, מבית ג'אן והסביבה, מכל הכפרים, מעכו וכל המקומות.

עלי סלאלחה: היה להיט, קל לבנות ולהוביל, אבל התוצאות של האסבסט הזה, לנשום את הדברים שלו, זה אסון לאנשים.

עלי סלאלחה: אנשים סבלו מזה וזה גרם כנראה לבעיות בכליות, בכבד, סוגי סרטן שונים.

עלי סלאלחה: אנשים עדיין סובלים מזה.

עלי סלאלחה: אם כיום עדיין משתמשים בחומר הזה, זה דבר מסוכן מאוד ואסור שזה יהיה.

עלי סלאלחה: היות וסגרו את המפעל, אני זוכר, בזמנו גם עשו ניקיון לאדמה מתחת למפעל, אבל אני שומע שישנם בניינים ומקומות שעדיין יש בהם אסבסט.

עלי סלאלחה: אני חושב שיש לעשות את הזעקה ולגרום לכך שכל הסיפור הזה יתוקן כמה שיותר מהר, לטובת בריאות הציבור הרחב.

אלון טל: תודה רבה, בדיוק בשביל זה אנחנו מקיימים את הדיון.

אלון טל: הדברים האישיים שלך בהחלט ממחישים את המצב.

אלון טל: אני רוצה להזמין את מר עמי שמיר, אחראי מדיה בפורום.

אלון טל: הוא פעיל בשכונת עיר גנים בירושלים, ובזמנו הוא תבע את עיריית ירושלים על חוסר טיפול באסבסט.

אלון טל: אני זוכר בתור סטודנט באוניברסיטת העברית, בשנים הראשונות שלי בארץ, הייתה שכונה שנקראה אסבסטונים, אז כל הסטודנטים חיו בבניינים עם אסבסט.

אלון טל: עמי, בתור אדם הפועל למיגור מפגע האסבסט במרחב הציבורי, מדובר במפגעים בודדים או מרובים?

אלון טל: כלומר, שמענו שאנשי נהריה מרגישים שהם המרכז העיקרי, אבל אני מבין שבירושלים גם היו לך טענות.

אלון טל: תסביר לנו, בבקשה.

עמי שמיר: אנחנו במקרה הזה מדברים על שרידים של מעברת עולים שפורקה בשנות ה-80.

עמי שמיר: זאת לא המעברה היחידה, אבל זאת המעברה שאני גר בה מאז ילדותי.

עמי שמיר: הייתי עד ראייה להרס של המעברה, אז באמת לא הייתה מודעות וההרס בוצע על ידי טרקטורים.

עמי שמיר: השברים של הצריפים נותרו במקום במשך 40 שנים.

עמי שמיר: כדי לסבר את האוזן, מדובר על מעברה שהייתה בנויה על שטח של 250 דונם, היו בה מעל 200 מבני מגורים.

עמי שמיר: לאחר שנהרסה המעברה, בנו במקום, בחוסר מודעות מוחלט, פארק ציבורי לתפארת עם מתקני משחקים, שבילי הליכה, ספסלים, פינות ישיבה –

אלון טל: על איזה שנים אנחנו מדברים עכשיו?

אלון טל: תן לנו הקשר היסטורי.

עמי שמיר: במאה הקודמת, שנות ה-80 של המאה הקודמת.

עמי שמיר: כשמנחם בגין עלה לשלטון ב-1977, המהלך הראשון שלו היה שיקום שכונות.

אלון טל: אני זוכר.

עמי שמיר: זה בא לידי ביטוי בהרס המעברות ובניית מגדלים חלופיים.

עמי שמיר: בכל מקרה, אחרי שנהרסה המעברה שהייתה בוואדי, בנו שם ממש פארק ציבורי עם מתקני משחקים, שבילי הליכה, ספסלים, ארגזי חול, נדנדות ומגלשות.

עמי שמיר: 38 שנים אחרי הריסת המעברה, הייתה תקופה שלא גרתי פה.

עמי שמיר: חזרתי ובניתי פה את הבית שלי, ואז גיליתי שהפארק, למעשה כל הוואדי, מפוזרות בו כמויות גדולות מאוד של אסבסט.

עמי שמיר: מדובר על אסבסט צמנט, לא על אסבסט פריך.

עמי שמיר: זה לא המקרה של הגליל.

עמי שמיר: דיווחתי לעירייה, היא אספה דוגמיות ושלחה אותן לבדיקת מעבדה.

עמי שמיר: שימו לב מה קורה לאחר שמתקבלות תוצאות בדיקת המעבדה ומוודאים שאכן יש מספר סוגי אסבסט בוואדי, וביניהם גם את הסוג המסוכן ביותר.

עמי שמיר: זה מינרל שצריך להגדיל אותו פי 3,000 כדי לראות אותו, וסיב אחד ממנו קטלני למי שבולע או נושם אותו.

עמי שמיר: מצאו גם את הסוג הזה בחלק מהדוגמיות.

עמי שמיר: מה שקורה אז, שנה אחרי שבדיקת המעבדה אישרה שמדובר באסבסט, מגיעים לוואדי דחפורים, טרקטורים ומשאיות, ומתחילים לחפור ולשנע כמויות ענקיות של אדמה מהוואדי, כשהוא מזוהם.

עמי שמיר: סך הכל, נחפרו שני דונמים, ועל עשרות דונמים נוספים נסללו דרכים לטובת בניית מגרש כדורגל עירוני.

עמי שמיר: כל הסיפור זה נדל"ן, רבותיי.

עמי שמיר: כל זה נעשה בלי להתייחס לקיום האסבסט בשטח, ממש במרחק של עשרות מטרים –

אלון טל: אתה החלטת שאתה צריך להתערב מבחינה משפטית כדי להביא לפתרון.

עמי שמיר: רק בשלב הזה הבנתי שאין כוונה אמיתית לטפל באסבסט, ושלמעשה יש פה ניהול סיכונים על חשבוננו.

עמי שמיר: לא העירייה ולא היזמים בוחלים להפוך זיהום של אסבסט למפגע של אסבסט.

עמי שמיר: התחלתי לתעד, לקחתי מצלמת וידאו והתחלתי לתעד את מה שמתרחש בוואדי בשנים האחרונות, לא רק סביב בניית מגרש הכדורגל, אלא בכלל כל מה שקורה בוואדי.

עמי שמיר: המקום שבו נבנה מגרש הכדורגל, היום הוא קיים ועומד על תלו, יש לנו צילומי אוויר שמראים שם עשרות מבני אסבסט בתוואי השטח הזה.

עמי שמיר: שום אסבסט לא הגיע למסלקה או פונה בצורה מסודרת, אנחנו מדברים על שנת 2019.

עמי שמיר: בנוסף, כשהרמתי את המצלמה והתחלתי לתעד, רואים את כל הפרטים הקטנים.

עמי שמיר: העירייה אישרה ליזם, חברת אשטרום, להציב מגרסה ענקית בקריית יובל, ממש בלב השכונה, ושם גרסו אדמה מפרויקט הבנייה.

עמי שמיר: אני ממש ראיתי, וזה מתועד בסרטונים ששלחתי לכם, ממש רואים במשך תקופה של שבועות איך הבית שלי, למעשה כל השכונה, רכבים, דרכים, עצים, הכל מתכסה בשכבה של אבק.

אלון טל: איפה המשרד להגנת הסביבה בסיפור הזה, או לפחות היחידה הספציפית של עיריית ירושלים?

אלון טל: יש עם מי לדבר?

עמי שמיר: יש אדם אחד, אני לא חושב שזה צריך להיות אישי, אבל יש מהנדס אחד שאמון – הרי המשרד לאיכות הסביבה הם הרגולטור ומי שמבצע זה העירייה.

עמי שמיר: המנגנון הזה משום מה לא עובד.

עמי שמיר: אני מדבר על השכונה שלי, אבל יש לנו ארץ קטנה ויפה ורואים המון אסבסט בכל מיני מקומות.

אלון טל: תן לנו עדכון לסיכום.

עמי שמיר: אני לקראת סיום.

עלי סלאלחה: תספר על הצמחייה, החיות והעופות באותו מקום.

עמי שמיר: יש לי חיות מחמד מאז שאני ילד, והן לא מחזיקות מעמד.

עמי שמיר: הן מפתחות סרטן, בדרך כלל בגרון או בפה, וזו בעיה של הרבה יונקים פה בסביבה.

עמי שמיר: בהמשך התכוונתי –

אלון טל: אנחנו רוצים לאחל לך בריאות, אתה בסדר?

עמי שמיר: צריך לבדוק את זה, צריך לעשות בדיקות.

עמי שמיר: צריך לנצל את הסיטואציה, כלומר יש פה שכונה של עשרות אלפי תושבים שגרו במשך עשרות סביב תוואי שטח מזוהם.

עמי שמיר: יש פה הזדמנות לעשות מחקר אפידמיולוגי ללא עלויות, ולבדוק מה המשמעויות של חשיפה לאורך שנים.

עמי שמיר: מדובר על וואדי שכל שנה היו בו שריפות.

עמי שמיר: בסרטים ששלחתי יש תיעוד של שריפה, ואיך תוך כדי שריפה מתגלה שיש אסבסט בשטח ומפעילים איזשהו נוהל חירום.

אלון טל: אני מודה לך מאוד על הדברים, משפט לסיום.

עמי שמיר: אנחנו נמצאים בימים אלה בוואדי בהיערכות לקליטה של טרקטורים, דחפורים ומשאיות.

עמי שמיר: על כל הוואדי הולך להיבנות פארק חדש, והעירייה קבעה שיש אסבסט בשטח אבל לא בכמות גדולה, והם יטפלו בו תוך כדי עבודה.

עמי שמיר: בפועל, הולך להגיע ציוד מכני כבד לעבוד בוואדי.

עמי שמיר: שוב, יש פה ניהול סיכונים שלא ברור לי מי שומר על בריאות הציבור.

אלון טל: אני מודה לך מאוד.

אלון טל: אנחנו מסתכלים על המצב המערכתי, אבל בוודאי נבקש מהגורמים הרלוונטיים להתייחס לדוגמה החשובה שלך.

אלון טל: אני מאחל לך המשך הצלחה, אם אתה צריך אותנו תפנה אלינו.

אלון טל: נראה לי שאתה במאבק צודק וציבורי לחלוטין, תפקידנו בכנסת לסייע לך.

קריאה: אפשר לבקש התייחסות של העירייה.

אלון טל: לצערי לא הזמנו נציג מעיריית ירושלים, אם יש במקרה נשמח להעלות.

אלון טל: אם לא, אולי בהזדמנות אחרת.

עלי סלאלחה: אני רוצה להודיע הודעה, היות ובשיח דנון יש מטמנה לאסבסט.

עלי סלאלחה: נודע לי שבעיריית כפר שיח דנון בצפון קיימת מטמנת אסבסט.

אלון טל: כן, דיברה על זה קודם –

עלי סלאלחה: מכאן אני פונה ומבקש לבדוק את מטמנת האסבסט ליד כפר שיח דנון.

עלי סלאלחה: אם יתברר שיש סכנה כלשהי לתושבים, חובה לטפל במטמנה באופן מקצועי ולעשות את הכל על מנת לשמור על בריאות הציבור הרחב.

עלי סלאלחה: תודה רבה.

אלון טל: תודה רבה.

אלון טל: אנחנו עוברים הלאה, הדוברת הבאה – אני לא אגיד ששכחתי ממפגע האסבסט, אבל זה לא היה בראש סדר העדיפויות שלי כשנכנסתי לכנסת.

אלון טל: בזכות עורכת הדין ג'מילה הרדל ואכים, אני זכיתי לסיור איתה באזור נהריה, נסענו לאיתנית.

אלון טל: היא הזכירה לי שיש מפגע קשה שנשאר שם.

אלון טל: העמותה שלה, עמותה למען איכות סביבה וחיים בריאים – היום היא עומדת בראש אזרחים למען הסביבה, שהיום אולי מוביל את זה.

אלון טל: האם את רוצה קצת להסביר לנו, לתת לנו עדכון על הפעילות שלכם ומה אתם צריכים מהרשויות כדי לסייע בשם הציבור.

ג'מילה הרדל ואכים: תודה.

ג'מילה הרדל ואכים: אני נותנת את הקרדיט בעיקר לפעילים, לארגונים שפעלו בנהריה ועדיין פועלים.

ג'מילה הרדל ואכים: נכנסנו כארגון לתחום בחלק קטן בשנה האחרונה, בעיקר בפעילות למיצוי זכויות בעקבות תלונות שאנחנו מקבלים בעמותה של תושבים שנתקלו בטיפול לקוי במפגעי אסבסט.

ג'מילה הרדל ואכים: יש לנו חברי וועד שמובילים פעילות ביישובים שלהם, בנהריה ובנתניה, הם נמצאים פה והם ידברו.

ג'מילה הרדל ואכים: אני רוצה רק להתייחס בקצרה לשתי נקודות.

ג'מילה הרדל ואכים: כולנו יודעים כמה אסבסט מסוכן, הכל כבר ידוע.

ג'מילה הרדל ואכים: אנחנו יודעים על הנזק החמור והקטלני שהוא משאיר.

ג'מילה הרדל ואכים: השאלה היא איך המדינה היום מטפלת, איך היא ממשיכה לטפל בנושא הזה.

ג'מילה הרדל ואכים: שתי הנקודות שאני רוצה לחדד לטיפולה של הוועדה, קודם כל הקצב.

ג'מילה הרדל ואכים: המדינה מטפלת בקצב של עשרות שנים, ולפי התוכניות שהמדינה עובדת לפיהן ייקח לנו עוד עשרות ואולי –

אלון טל: כשאת אומרת המדינה, את מדברת על המשרד להגנת הסביבה או שיש עוד משרדים או רשויות שאת חושבת ש –

ג'מילה הרדל ואכים: אני מדברת על הממשלה כשאני אומרת מדינה.

ג'מילה הרדל ואכים: המשרד להגנת הסביבה לא פועל לבד, הוא לא פועל בחלל, הוא פועל מכוח תקציבים או יכולות שניתנו לו על ידי המדינה.

ג'מילה הרדל ואכים: אם המדינה לא תקצה לזה תקציבים וכוח אדם שנדרש כדי לפנות את המפגעים שנותרו בשטח, בין אם זה מפגעים מפוזרים בשטחים פתוחים או אתרים שיש בהם ערמות גדולות, או לוחות אסבסט שנמצאים במוסדות, לרוב זה מוסדות חינוך, הקצב יישאר כפי שהוא.

ג'מילה הרדל ואכים: המצב הוא שיש מלחמות כל הזמן בין השלטון המקומי למשרד להגנת הסביבה, מי יפנה, איך יפנו, על חשבון מי.

ג'מילה הרדל ואכים: בינתיים עוברות עוד ועוד שנים והמפגעים נשארים במקום.

ג'מילה הרדל ואכים: אנחנו יודעים מה הנזק מזה שהמפגעים נשארים והאוכלוסייה או תלמידים במוסדות חינוך חשופים לזה.

ג'מילה הרדל ואכים: מישהו צריך לקחת את התוכניות האלה, להגיד למי שאחראי לעשות את התוכנית בואו תתקדמו, תציבו יעד שאפתני יותר, מגן על החיים.

ג'מילה הרדל ואכים: הקצב לא יכול להישאר ככה, אי אפשר להשאיר את זה לעוד עשרות או מאות שנים.

אלון טל: הנקודה ברורה.

אלון טל: מה הנקודה השנייה?

ג'מילה הרדל ואכים: הנקודה השנייה זה איך מטפלים כשיש מפגע.

ג'מילה הרדל ואכים: חלק גדול מהאסבסט המפוזר היום בשטח מתגלה על ידי תושבים, על ידי מטיילים, ידוע איפה יש מפגעים, ואז איך מטפלים.

ג'מילה הרדל ואכים: גם פה יש בעיה מאוד גדולה בחוק.

ג'מילה הרדל ואכים: חוק הטיפול באסבסט, כמו הרבה חקיקה אחרת במדינה, חוק מורכב שלא ממש רצה להטיל את כל האחריות על גוף אחד, אז הוא חילק את האחריות והסמכות בין השלטון המקומי והמשרד להגנת הסביבה.

ג'מילה הרדל ואכים: יצא שיש אסבסט ואין כתובת אחת.

ג'מילה הרדל ואכים: הרשות המקומית היא אחראית, גם המשרד להגנת הסביבה אחראי.

ג'מילה הרדל ואכים: במשרד להגנת הסביבה יש אגף מאוד קטן עם מעט מאוד מפקחים שלא יכולים לטפל בכל המפגעים שיש בכל המדינה.

ג'מילה הרדל ואכים: השלטון המקומי אומר אנחנו לא גוף מקצועי, אין לנו יכולת לטפל בזה.

ג'מילה הרדל ואכים: לפעמים השלטון המקומי בעצמו גורם למפגע.

ג'מילה הרדל ואכים: אז יוצא שכולם רבים על עניין הסמכויות.

ג'מילה הרדל ואכים: גם פה, החוק זה משהו שצריך לעמוד בסדר היום של הוועדה.

ג'מילה הרדל ואכים: אני חושבת שצריך לייחס לזה דיון נפרד על הבעייתיות שיש בהסדר הקיים, מי מטפל, איך מטפלים, האם יש פרוטוקול ברור של איך מטפלים במפגע אסבסט.

ג'מילה הרדל ואכים: גם כשמגיעים לבתי משפט בסוגייה הזאת, יש הרבה בעיות וטענות בעייתיות.

ג'מילה הרדל ואכים: צריך לעשות סדר בתחום הזה ולהגיד מי באמת אחראי ואיך הטיפול במפגעים צריך להיות.

אלון טל: ג'מילה, אני חושב שמיקדת את זה היטב.

אלון טל: אנחנו תכף נשמע ממשרדי הממשלה.

אלון טל: תודה רבה על הדברים החשובים והעבודה החשובה שלך.

אלון טל: לפני שנשמע ממשרד להגנת הסביבה, יש שני דוברים שהייתי רוצה לשמוע בקצרה.

אלון טל: משה דב, חבר וועדת אזרחים למען הסביבה בנהריה, אם יש לך מה להוסיף על המצב בנהריה יש לך שתי דקות.

אלון טל: אנחנו צריכים להגיע למשרדי הממשלה כדי לשמוע תגובה.

דב משה: אני אשתדל לתת בשתי דקות סקירה מיטבית.

דב משה: אני רוצה להתחיל דווקא בציטוט –

אלון טל: יש בעיה עם האקוסטיקה, תנסה להרים את הקול ולדבר ישר למיקרופון.

אלון טל: אנחנו לא כל כך שומעים.

דב משה: אני מבקש להתחיל דווקא בשני ציטוטים.

דב משה: הראשון הוא: כבר 14 שנים אנשים מתים, ואתם מדברים בלשון עתיד.

דב משה: זו אדישות בלתי נסבלת, תושבים משלמים בחייהם ואתם, האם אתם ישנים טוב בלילה?

דב משה: זה ציטוט אחד.

דב משה: הציטוט השני: הסכנה שבחשיפה לאסבסט נובעת מעמידות הסיבים בסביבה ובנוף, אין לאסבסט מראה של חומר מסוכן ואין הוא מפיץ ריחות לא נעימים, אולם הוא עלול לגרום לסרטן או למוות.

דב משה: המצב הוא שערורייתי.

דב משה: הדברים האלה נאמרו על ידי השר לשעבר אופיר פינס, בעת ששימש כיושב ראש וועדת הפנים של הכנסת ב-2008.

דב משה: באותה ישיבה ב-2008 אמר את הדברים הבאים שציטטתי, חבר הכנסת דאז, השר לשעבר יוסי ביילין.

דב משה: מדהים שזה ב-2008 והנה אנחנו 14 שנים אחרי –

אלון טל: אדוני, מאז היה חוק.

אלון טל: המשרד להגנת הסביבה קיבל סמכויות, אפילו קיבל תקציבים.

אלון טל: אתה אומר שהמצב לא השתנה בפועל?

אלון טל: נא לדייק את דבריך.

דב משה: אני מדבר על מצב שעל פי תפיסתי, וזה מה שאני רוצה לשקף, הוא מצב גרוע.

דב משה: אני קורא גם את התשובות שנתנה השרה, אני מכיר גם את התשובות של המוסד.

דב משה: לפני כן אומר את הדבר הזה, הדברים שאתם שומעים ממני הם דברים ייחודיים ולו רק בגלל דבר אחד.

דב משה: אני הגורם האזרחי היחיד בשטח, כשאני אומר גורם אזרחי כפעיל סביבה בהתנדבות מלאה, שפועל בארבע השנים האחרות יום יום בשטח בנושא של אסבסט.

דב משה: לא בתאוריה, לא בדיבורים ולא במשרדים.

דב משה: לגופו של עניין, אני דיווחתי ואיתרתי עשרות מפגעי אסבסט.

דב משה: אני מעורב בלפחות 150 מפגעי אסבסט בארבעת השנים האחרונות.

דב משה: אני בא ומדבר אליכם כמי שנמצא בשטח, כאזרח, כמתנדב, כפעיל סביבה יותר מכל אחד אחר.

אלון טל: מר דב, אני מבין ממך אם כן שאתה חש שמוסדות המדינה שאמורים לטפל בזה הם אטומים בפועל, אתה לא מצליח לקבל מענה על 150 תלונות.

דב משה: התשובה היא כן.

דב משה: אני לא רוצה להעלות את הנושא שלי באופן אישי, אני רק אגיד את הדבר הבא.

דב משה: לדוגמה, מנהלת מחוז צפון של המשרד להגנת הסביבה מעולם לא טרחה לענות לטלפון שלי, מעולם לא השיבה לפניות שלי, והיו עשרות כאלה.

דב משה: ראש עיריית נהריה לא סופר אותי בכלל.

דב משה: במשרד להגנת הסביבה לא מתייחסים אליי.

דב משה: שוב, לא מדובר בי.

דב משה: אני רוצה לחזור לדברי השרה או לתשובות –

אלון טל: אני חושב שנסת

אלון טל: פק בזה בשלב זה, אני חושב שהנקודה ברורה.

אלון טל: ציטוט אחרון, הדיון הסתיים ואני רוצה להתקדם מול משרדי הממשלה כדי לשמוע מהם.

דב משה: המשרד מדבר על 80,000,000 מטר מרובע של אסבסט צמנט שישנו בארץ.

דב משה: תשובת השרה מדברת על פינוי של 1.3 מיליון מטר מרובע בשנה.

דב משה: המשמעות של הדברים האלה זה שעוד 70 שנים נגמור את סיפור האסבסט צמנט בארץ.

דב משה: כשמדברים על החלטת ממשלה בעוטף ופינו בעוטף, בכל הארץ יש אסבסט, כל הארץ מאוימת.

דב משה: עד לרגע זה אין מיפוי של אסבסט צמנט בארץ, עד לרגע זה לא יודעים איפה האסבסט צמנט בארץ.

אלון טל: אני מאוד מעריך –

דב משה: בנושא של הרשויות, לחברי הוועדה שלחתי תמונות רבות של מצב קטסטרופלי בנהריה.

דב משה: אני רק אומר את הדבר הבא, דיווחתי לפני חודש על שברי אסבסט צמנט בבית העלמין בנהריה בחלקת המשפחות השכולות.

דב משה: על פי חוק, תוך שבעה ימים היו צריכים להוציא בקשה להיתר עבודה.

דב משה: נכון להיום, במשך חודש האסבסט הזה עדיין שם.

דב משה: תודה.

אלון טל: בשם הוועדה והכנסת, אני מעריך מאוד את ההתגייסות שלך והזמן שהקדשת לי כשבאתי לבקר.

אלון טל: זה זמן טוב לעבור לתשובת מוסדות הממשלה.

אלון טל: נתחיל בעיריית נהריה, יעקב כהן, מנהל אגף תפעול ואיכות הסביבה בעיריית נהריה.

אלון טל: שמענו דברים קשים, חשיפות תדירות, בית עלמין שיש בו חשיפה ואין יחס.

אלון טל: אנא, מה הצעדים שמתבצעים על ידי עיריית נהריה כדי לטפל במפגע משמעותי?

אלון טל: 40 אזרחים מתים מידי שנה, כך אנחנו לומדים.

אלון טל: בבקשה אדוני, איך אתה מגיב?

יעקב כהן: שלום לכולם, שמעתי את הדברים של המשתתפים הקודמים.

יעקב כהן: ראשית אני רוצה לומר שאני רוצה לשבח באופן חד משמעי את המשרד להגנת הסביבה ואת האנשים שעובדים מול הרשות ומולי במשך 12 השנים האחרונות שאני אחראי על התחום הזה.

יעקב כהן: אם זה בשלב א' שהושקעו מעל 320,000,000 ₪ במפגעים שונים שהיו בנהריה בפרט ובגליל המערבי בכלל, אם זה בוועדת היגוי, אם זה בסדר העדיפויות, אם זה בשטחים ציבוריים, שטחים פרטיים.

יעקב כהן: חלק גדול מהעבודה הזו אפשרה לנהריה להתפתח.

יעקב כהן: היום במזרח העיר בונים 12,000 יחידות דיור שמרחיבות ונותנות לנהריה דחיפה רצינית מאוד, ובמקומות רבים נוספים.

יעקב כהן: מפגעי האסבסט, כמו שידוע לכולם, הם מפגעים של הרבה מאוד שנים.

יעקב כהן: חלקם נגרמו במכוון או לא במכוון, אף אחד לא יודע היום ואף אחד לא מתווכח.

יעקב כהן: מאז תום הפרק הראשון, השלב הראשון שהסתיים ב-2017, העירייה בקדנציה הקודמת ובקדנציה הנוכחית ניהלה ומנהלת מגעים אינטנסיביים עם המדינה, עם המשרד להגנת הסביבה, כדי להתחיל את שלב ב'.

יעקב כהן: התבשרנו לפני שבועות אחדים שיש כמעט פתרון סופי, והחברה הממשלתית לשירותי חוץ וסביבה תרים את הפרויקט של שלב ב', ויהיו עוד עשרות אתרים שאסבסט יפונה מהם.

יעקב כהן: אנחנו למעשה פועלים כנגזרת תקציבית של שלב ב', ואולי גם שלב ג'.

יעקב כהן: אני מניח שגם אחרי שלב ב' יהיו אתרים שעוד יהיה בהם אסבסט פריך, כי זה מקום שאפשר לומר שחלקו ידוע וחלקו לא ידוע.

יעקב כהן: יש הרבה מאוד אתרים בשטחים פרטיים שאנשים לא מוכנים להרים את האספלט, את הבתים והמדרכות, המפגעים האלה קיימים.

יעקב כהן: בשלב ב' ברגע שניכנס לפעולה, אני מניח שקודם כל נלך על האתרים הציבוריים הגדולים, שיאפשרו את המשך פיתוחה של נהריה, לפחות מרחוב בן גאון בחלק הצפוני של העיר לכיוון צפון.

יעקב כהן: אני רוצה לומר עוד שמתום השלב הראשון של הפרויקט עד להיום, היו כ-80 פרויקטים של אסבסט בנהריה שבוצעו.

יעקב כהן: חלקם הגדול על ידי יזמים, משרד השיכון ומשרדים נוספים שרצו להקים פרויקטים.

יעקב כהן: המשרד עמד על כך שאפילו במקומות מסוימים שהיו סקרים והיה ניקוי, יהיה שוב סקר.

יעקב כהן: אכן במקומות מסוימים נמצא פה ושם אסבסט.

יעקב כהן: היום, 31 לינואר, מתחילים לנקות את האסבסט שנחשף מזרחית לאצטדיון.

יעקב כהן: כביש 89 הישן, האסבסט שהיה מעל פני השטח פונה ועכשיו יש היתר לפינוי מתחת לפני הקרקע.

יעקב כהן: לצערי או לשמחתי, אסבסט הוא בעיה אבל אנחנו פותרים אותה יחד עם המשרד, יחד עם היזמים.

יעקב כהן: יש גם הרבה מאוד יזמים פרטיים שבונים בתים משותפים, שבונים מיזמים מסחריים, עושים סקרים, פועלים לפי היתר.

יעקב כהן: מן הסתם, בכל דבר יש גם עבריינים שפועלים לא בהתאם לחוק, ואז אנחנו מערבים מייד את המשרד.

יעקב כהן: יש לנו שניים כאלה בעיר, והמשרד אמור לטפל בהם מבחינת חקירה פלילית.

יעקב כהן: לגבי מה שמר משה אמר לגבי המפגעים השונים, אכן דב משה הוא פעיל חברתי שמעת לעת מוסר על מפגעים.

יעקב כהן: כאשר יש לנו את כל האינדיקציות אנחנו פועלים.

יעקב כהן: אנחנו לא עובדים בטיפול נמרץ, אנחנו עובדים בצורה מסודרת, לפי ההיתרים, לפי החוקים וגם לפי תקציבים.

יעקב כהן: עיריית נהריה לא יכולה להקציב עשרות מיליונים לטובת טיפול במפגעים, היא פועלת בהתאם לתקציב ובהתאם למדיניות.

אלון טל: שמענו שבעקבות ההצפות התכופות בנהריה נחשפו אתרים.

אלון טל: האם אתה צופה שעם שינוי האקלים – אנחנו גם וועדה לאקלים, האם עלולים להיות עוד אירועים כאלה של דברים שהיו מתחת לקרקע פתאום יצופו ויהפכו לבעיה?

יעקב כהן: כן.

יעקב כהן: מה שנחשף בשכונת רסקו ברחובות קק"ל ויצחק שדה, נחשפו פה ושם כמה חתיכות של אסבסט פריך.

יעקב כהן: החתיכות האלה פונו.

יעקב כהן: ממש היום אנחנו כבר בשלב של אחרי סקר מקיף שעשינו בשולי קק"ל יצחק שדה.

יעקב כהן: אנחנו מכינים מסמך שקיבלנו את הפלטפורמה שלו מהמשרד למכרז, וגם שני הרחובות האלה יפונו באמצעות מכרז, עם היתרים ועם תוכנית עקרונית שכבר הוכנה.

יעקב כהן: אני מניח שאם יהיו שינויי אקלים משמעותיים שיגרמו לסחף או לחשיפה של אסבסט, מן הסתם הוא יטופל כי אנחנו לא יכולים להשאיר אותו גלוי לאורך זמן.

יעקב כהן: אני רוצה להגיד משהו אישי.

יעקב כהן: אני גם בתחום הזה הרבה שנים, כמו שאמרתי 12 שנים.

יעקב כהן: צריך להפריד הפרדה מוחלטת בין הצמנט לפריך.

יעקב כהן: הצמנט הוא מסוכן רק בנסיבות מאוד מיוחדות, ונכון שהמשרד מעריך 80,000,000 מטר מרובע אסבסט צמנט ודב דיבר על 70 שנים, אני מניח שזה ייקח הרבה פחות זמן, אבל כן, זה ייקח שנים כי הצמנט לא מסוכן כמו הפריך.

יעקב כהן: הפריך הוא בסדר עדיפות ראשון גם של המשרד וגם של הרשויות.

אלון טל: שאלה אחרונה, אני מבין שאתה מרוצה מהגיבוי והתמיכה ממשרד הגנת הסביבה, ואני מעריך את זה.

אלון טל: האם עם יד על הלב אתה יכול לפנות לאזרח ששוקל להצטרף לאחד הבניינים החדשים או שוקל לעבור לנהריה ולהגיד לו לעבור אליכם מכיוון שהמפגע הבריאותי היחסי של נהריה איננו גדול יותר מעירייה אחרת, או שאתם עדיין נקודה מרכזית שזקוקה לסיוע מיוחד?

יעקב כהן: אנחנו פועלים בכל פרויקט –

אלון טל: שאלתי מה המצב היחסי היום.

אלון טל: 300,000,000 ₪ הושקע, האם אתה מרגיש היום שילד בנהריה לא נחשף לסיכונים מיוחדים לעומת ילד בעכו, תל אביב או דימונה?

יעקב כהן: בהחלט כן, כך אני חושב.

יעקב כהן: כל אסבסט פריך שיש בנהריה וידוע לנו ולמשרד, הוא בתהליך של טיפול או מטופל בפועל.

יעקב כהן: אין אסבסט פריך מפוזר בשטחים ואנשים באים ומרימים אותו ומשחקים אתו, אין דברים כאלה.

יעקב כהן: צמנט יש, ויש הרבה.

יעקב כהן: מה שבאחריות פרטית מטפלים ומה שבאחריות פרטים מטפלים.

יעקב כהן: אין לי בעיה עם זה שאנשים עוברים לנהריה, אני שקט.

אלון טל: תודה רבה, מר כהן.

אלון טל: אמרתי דברים ברורים ואנחנו מעריכים מאוד את הזמן שלך.

אלון טל: חיכינו זה מה לשמוע מרעות רבי, ראש אגף אסבסט במשרד להגנת הסביבה.

אלון טל: רעות, אני מבקש להתחיל בזה שבמהלך ההכנות לדיון דיברתי עם הרבה אנשים, והם דיברו על איזושהי דעיכה ואכזבה.

אלון טל: המשרד להגנת הסביבה לקח את החוק ורץ מהר במשך 6-7 שנים.

אלון טל: יש תחושה שמשום מה הבעיה פחות בוערת, לפחות זו תחושת הציבור.

אלון טל: האם זה אכן המצב?

אלון טל: איך את רואה את המצב לפני 2017 ובארבע השנים האחרונות?

רעות רבי: צהריים טובים ותודה לך על הדיון, ולכל המשתתפים.

רעות רבי: חשוב לי לברך על הקיום של זה ולהעלות את הנושא לסדר היום.

רעות רבי: מה שאנחנו עושים יום יום, זה לא רק אני, נמצאים גם יעל ממונת אסבסט, אברי וחיים, אנשים שמתעסקים ברחבי הארץ בנושא אסבסט כל יום.

אלון טל: כולם עובדי המשרד להגנת הסביבה?

רעות רבי: נכון.

אלון טל: כמה אנשים יש אצלך באגף?

רעות רבי: באגף יש שמונה, חלקם אנשי מטה שמייצרים את ההיתרים ועושים עבודת משרד וחלקם נמצאים בשטח.

רעות רבי: מעבר למי שציינתי שנמצא באגף, יש גם מפקחים שפזורים במחוזות.

רעות רבי: זה נכון שהמשאבים של המשרד לא מספקים כדי לתת מענה מלא, אבל אנשים רתומים מהלב.

רעות רבי: בכל מקרה כשנודע שיש מפגע, הוא מקבל טיפול.

רעות רבי: נכון שכל הפיקוח היזום לא מספק, זה צריך לקבל חיזוק.

רעות רבי: אני מצטרפת לדברים של ג'מילה שצריך להעלות קצת יותר את המודעות לנושא.

רעות רבי: בחזרה לפרספקטיבה לעניין, גם קודמיי עשו פה את ההפרדה בין אסבסט פריך והסוגייה המקומית של הגליל המערבי ואסבסט צמנט שנמצא ברחבי הארץ.

רעות רבי: מדובר ברמות סיכון שונות, גם החוק מתייחס באופן מדורג לשני הסוגים הן מבחינת מועד סיום השימוש באסבסט פריך, האיסור שחל באוגוסט 2021.

רעות רבי: סיימנו בעצם עשור בתקופת מעבר לסיום הסרת אסבסט פריך ברחבי הארץ, אסבסט שנמצא בתעשייה ומבני ציבור.

אלון טל: מבחינתנו המשימה הושלמה?

אלון טל: אין היום אסבסט פריך בשום מקום בארץ?

רעות רבי: אסבסט פריך מבחינת מה שבעבודה המקדימה ומבחינת הכלים של המשרד כרגולטור להגיע לכל מקום – אסבסט פריך בעשייה הוא במבני ציבור, כמעט בסיומו.

רעות רבי: זאת אומרת שכמעט כל התעשייה שהכרנו לאורך השנים, כל התעשייה שמפוקחת על ידי המשרד, קיבלה פניות, נעשו סקרים, אותרו מקומות, נעשתה עבודה להסיר אלפי קוב של אסבסט פריך ולהטמין אותם באתר ההטמנה.

רעות רבי: זה לגבי התעשייה.

רעות רבי: אני לא אומרת שאין גילויים נקודתיים פה ושם, אבל מבחינת עבודה שיטתית ומסודרת החלק הזה פחות או יותר מאחורינו.

רעות רבי: מבחינת מבני ציבור, הייתה חובה של בעלי מבני הציבור.

רעות רבי: אני רגע הולכת שוב לאיך רגולציה בנויה, אולי לא כולם מכירים.

רעות רבי: המדינה לא יכולה להיות הגורם האחראי לכל מבנה ולכל מקום, היא מטילה אחריות גם לבעלי השטחים או המבנים, אם זה בעל מבנה ציבור, מפעל תעשייתי או רשות מקומית.

רעות רבי: יש לגורמים האלה גם אחריות.

רעות רבי: הם נדרשו לבצע סקרים ולזהות האם יש אסבסט פריך בתוך מבני ציבור.

רעות רבי: במקרה הזה, מדברים על אסבסט שמותז בתקרה כמעין תקרה אקוסטית, זה בתוך חלל המבנה.

רעות רבי: במקרים האלה נעשו סקרים לאורך השנים, אבל לא ב-.

רעות רבי: אנחנו לאחרונה הוצאנו קול קורא עם 50,000,000 ₪, קראנו לציבור גם בקמפיין תקשורתי להיכנס למבנה, לשאול כמו שאתה בודק אם נעשתה בדיקה למעלית, למשל, לבדוק האם יש עדיין אסבסט פריך במבנה.

רעות רבי: אנחנו מדברים על מבנים שנבנו עד 1984.

רעות רבי: אנחנו הולכים לצאת בגל נוסף של הקמפיין הזה.

רעות רבי: אני עדיין עוד לא הגעתי לקרקע, אסבסט פריך באופן כללי, גם בצה"ל למעט שארית בחיל האוויר, פחות או יותר הסיפור מאחורינו.

אלון טל: ספרי בבקשה לוועדה, שמענו סיפור של חברת הכנסת טטיאנה מזרסקי על גג אסבסט בקופת חולים בכרמיאל.

אלון טל: איך את מאפיינת את הסיכונים מגגות מאסבסט, האם יש להם תוחלת חיים, האם הם לא מתחילים להתפרק ואולי לפזר סיבים.

אלון טל: תניחי את דעתנו בבקשה בהקשר הזה, או לפחות תאירי את עינינו.

רעות רבי: בהקשר הזה אנחנו מדברים על אסבסט צמנט, בשונה ממה שדיברנו –

אלון טל: אנחנו מבינים שיש שני סוגים, זה מובן.

רעות רבי: כמו שאמרו קודמיי, הסיבים שהם 10% מהמוצר או עד 10%, השאר זה 90% מלט, לכודים במוצר כשהוא במצב תקין.

רעות רבי: מבחינת ניהול סיכונים, זה בטח לא 0 ו-100, אבל כשהמוצר שלם סיבים לא משתחררים ממנו בצורה בלתי רצונית, זה לא קרינה רדיואקטיבית או משהו כזה.

רעות רבי: נכון שהמוצרים האלה לא יחיו לנצח, יש היחלשות של החומר ולכן אנחנו כן – אמרה אחת הדוברות לפניי שהמדיניות של המשרד היא שלא צריך להסיר אסבסט צמנט, אז זה לא.

רעות רבי: יש התייחסות מאוד ברורה בחוק למצב שמוגדר כמפגע, אסבסט שבור במידה ניכרת כן מחייב ונותן לנו את הסמכות לדרוש מבעל הנכס להסיר את אותו גג.

אלון טל: מה תוחלת החיים של גג?

אלון טל: מי שהקים גג ב-1970, עכשיו הוא בן 50.

אלון טל: כמה זמן זה ייקח לדעתך, עוד 50 שנים או שנצטרך באופן יזום להתחיל להוריד אותם כי אנחנו יודעים שהסוף מתקרב?

רעות רבי: תראה, אני חושבת שאנחנו צריכים לעבור לשלב יותר אקטיבי גם בהיבט של האסבסט צמנט, זו בהחלט הכוונה של האגף.

רעות רבי: אחרי שנארוז, נסגור ונדע שטיפלנו בנושאים הכי חשובים – כן חשוב לי לחזור תכף לנושא של הגליל המערבי ולהגיד איפה אנחנו עומדים.

רעות רבי: אנחנו מתקדמים עכשיו במיפוי של גגות אסבסט צמנט ברחבי הארץ, נעשה גם חשיבה אסטרטגית במהלך השנה הקרובה מבחינה תקציבית.

רעות רבי: אנחנו צריכים להבין במה מדובר, האם העלויות צריכות להיות על ידי המדינה או שהאזרחים שהמבנים שרתו אותם לאורך השנים, אם זה רשויות, האם צריך לייצר סדרי עדיפויות איזה אסבסט צמנט חשוב קודם להסיר, ומה יכול לבוא בשלב מאוחר יותר.

רעות רבי: זה נכון שאם אנחנו נשארים בקצב הנוכחי, אנחנו בערך מגיעים לעוד 70 שנים של הדבר המיותר הזה כאן.

רעות רבי: יש לנו מזהמים שהם כאן ואין לנו ברירה אלא להתמודד איתם כמו אבק מרחף, אבל בסוף זה זיהום שיובא לפה.

רעות רבי: זה נכון שאנחנו צריכים להסתכל על איזושהי תוכנית ארוכת טווח.

אלון טל: אנחנו שמענו טענה במהלך הדיון שאין בעצם מיפוי מדויק.

אלון טל: האם את יודעת היכן יש?

אלון טל: אנחנו מדברים על הקרקע או הטמנה, האם יש לכם מיפוי טוב של המצב בפועל, מרחקים מאזורי מגורים, אפיון סיכונים וכן הלאה, איפה הדברים עומדים מבחינת זה?

רעות רבי: מבחינת השימוש, אם אנחנו הולכים אחורה עשורים, כל אחד יכול היה לקנות לוחות אסבסט ולהתקין אותם בסככה, בחצר, באזור כפרי, עירוני או חקלאי.

רעות רבי: אין מידע מראש היכן זה נמצא.

רעות רבי: מה שאנחנו מנסים עכשיו לעשות זה לייצר איזושהי תוכנה שתיקח מיפוי מצילומי לוויין ותייצר לנו איזושהי שכבה.

רעות רבי: זה כלי שחשוב לנו כדי לייצר את המדיניות, מה שדיברתי על איך אנחנו הולכים קדימה להסרת אסבסט צמנט.

רעות רבי: זה לא משהו שנמצא כרגע בידינו, אנחנו עובדים על לייצר אותו.

רעות רבי: אני חושבת שזה לא משהו שיש למדינה בהמון מישורים אחרים, בסוף זה היה חומר בנייה וניתן היה להשתמש בו.

רעות רבי: אנחנו בעצם עכשיו מנסים לצמצם או להתמודד עם הסכנות שהוא פיזר סביבנו.

אלון טל: אנחנו שומעים היום שיש בארץ הרבה מאוד מקרים של מזותליומה.

אלון טל: את חושב שבעוד 20-30 שנים כאשר החשיפות של היום, המספרים יהיו הרבה יותר -, זו תחושת הבטן שלך שהצלחנו באמת להסיר את זה?

אלון טל: את ישנה טוב בלילה?

אלון טל: זאת השאלה האמיתית.

רעות רבי: אני לא ישנה טוב בלילה כי לא סיימנו לעשות את העבודה, אבל אני רוצה להתחבר חזרה לנושא של הגליל המערבי כי שם עיקר התחלואה.

רעות רבי: אני חושבת שאמרו את זה פה, הסיכון הרי הוא לנשום את הסיבים.

רעות רבי: האסבסט הפריך, כמשמעו, בקרקע בגליל המערבי הוא כבר במצב פריך.

רעות רבי: אסבסט צמנט לעומת זאת, רק אם הוא נפגע הוא מגיע למצב שבו הסיבים מתפוררים.

רעות רבי: בגליל המערבי אכן אנחנו מעריכים שמשהו כמו 80% מהפסולת פונתה.

רעות רבי: זה נכון שאנחנו מתעכבים ובמאמצים כבר מ-2017, וזה אולי מה שיצר את התחושה של הציבור או של הפעילים שאנחנו לא נמצאים בשטח.

רעות רבי: לצערי, את כל התקופה הזאת אנחנו במאמצים ברמה הממשלתית כדי לחזור לשטח, למצוא את המנגנון שהאוצר, החשב הכללי וכל הגורמים יקבלו כדי שנוכל לייצר הסכם.

רעות רבי: זה נכון מה שאמר יעקב כהן מעיריית נהריה שאכן אנחנו ממש בפריצת דרך ולקראת חתימה על הסכם עם החברה לשירותי איכות סביבה.

רעות רבי: אנחנו נחזור למבנה של מנהלת ונהיה כתובת עבור התושבים.

אלון טל: מתי לדעתך זה יקרה?

רעות רבי: זה ממש ברמה של השבועות הקרובים.

אלון טל: אז אנחנו נוכל אולי בעוד חודשיים לקיים דיון ולברך על פתיחת המנהלת.

רעות רבי: אני מאוד אשמח.

רעות רבי: חשוב לי כן לחדד שכל מפגע שנמצא בשטח, גם בתקופה הזאת, ותודה לך אורית על הדיווח בחוף בצת.

רעות רבי: תוך משהו כמו 24 או 36 שעות המפגע כבר לא היה שם.

רעות רבי: אני הייתי מאוד שמחה שנצליח להיות מעגליים ולהחזיר לך את המידע על זה, אבל אתם מבינים ש –

אלון טל: הסיפור הזה באמת מעלה את השאלה האחרונה שלי, ואז יש עוד שני דוברים ונגיע לסיכום.

אלון טל: האפשרות ליצור קו חם, מוקד שאזרח יכול להרים טלפון, לא צריך להתרוצץ בין הרשות המקומית לבין זה – אני אחראי, זה יטופל.

אלון טל: יש אפשרות לייצר יכולת כזאת במדינה ישראל?

רעות רבי: יש את מוקד הסביבה של המשרד להגנת הסביבה, ואנחנו תמיד קוראים לציבור אם יש - *6911, המוקד עונה בכל עת ולפעמים מפנה לגורם אחר –

אלון טל: אז אין צורך בעצם לעשות מוקד מיוחד, פשוט להשתמש במוקד של המשרד והם יטפלו בזה מייד.

רעות רבי: נכון, וגם יש מפגעים שאכן הם ברמה מקומית.

רעות רבי: זה נכון שיש פה את השאלה של בין הכיסאות, גם המשרד לא יכול להתמודד עם כל שבר בשביל קטן ברשות.

רעות רבי: הרשויות המקומיות צריכות להיות, ואנחנו עסוקים מאוד בבניית יכולות ברשויות, שיהיו להן סוקרי אסבסט מוסמכים ושהן ייקחו את האחריות ויתנו מענה בעצמן, כדי שמי שמתקשר למוקד שלהן, הרשות תדע מה לעשות עם הפנייה של אותו אדם.

רעות רבי: אז כן יש פה שני גורמים, אנחנו צריכים לחזק את שיתוף הפעולה כדי שהאזרח ירגיש שכל פנייה שלו מקבלת מענה.

רעות רבי: אני כן חושבת שאנחנו אחרי שיא החשיפה והתחלואה לאסבסט, מכיוון שמרבית האסבסט בגליל המערבי וכמובן העיסוק ב – אסור היום להתקין אסבסט, כל מה שמותר לעשות באסבסט זה להסיר אותו.

רעות רבי: כשמסירים אסבסט, זה נעשה על ידי אנשים שמקבלים מאתנו רישיון והיתרים, ונעשה בפיקוח –

אלון טל: תודה רבה רעות, אני נאלץ לעצור אותך.

אלון טל: אני רק אעיר שאני בטוח שגברת אורית רייך שמחה לשמוע שהדבר טופל, אבל היא לא ידעה את זה מראש.

אלון טל: יכול להיות שבמסגרת הטיפול לאותם אזרחים נמרצים ורציניים שבאים ומדווחים, צריך להגיד להם תודה ושהסיפור טופל.

אלון טל: יש עוד שני דוברים חיוניים, אחד זו הילה אקרמן שהיא מומחית מובילה בארץ בכל מה שקשור לטיפול בסביבה הכפרית, עומדת בראש תחום איכות הסביבה במועצות האזוריות.

אלון טל: הילה, בבקשה.

הילה אקרמן: תודה רבה על הדיון החשוב.

אלון טל: אני אגיד לך מה מעניין את הוועדה, ואז תוכלי להרחיב משם.

אלון טל: מבחינתכם, הטיפול באסבסט במגזר החקלאי, האם אתם יכולים לתת מידע לתושב, נגיד להחליף גג, איזה שירותים לשירות הציבור הכפרי, החקלאי, שאולי חשוף יותר מאוכלוסיות אחרות.

אלון טל: מה אתם יכולים לספק לו ואיפה הצרכים שלכם מבחינת השלטון המרכזי?

הילה אקרמן: בעיקרון במרחב הכפרי יש לנו הרבה מאוד אסבסט, בעיקר במבני משק למיניהם, לולים ישנים וקיימים, רפתות, בכלל המחסנים.

הילה אקרמן: לכן השימוש באסבסט היה מאוד פופולרי.

הילה אקרמן: בעיקרון גם במרחב הכפרי יש לנו יחידות סביבתיות ואיגודי ערים.

הילה אקרמן: מבחינתי ה- בסיפור של הטיפול באסבסט זה היחידות הסביבתיות, לא רק במרחב הכפרי אלא בכלל.

הילה אקרמן: איפה שיש יחידות סביבתיות ויחידות סביבתיות טובות או איגודי ערים, באותה יחידה סביבתית או איגוד ערים בדרך כלל יש איש מקצוע שבין התפקידים שלו זה גם לטפל בנושא האסבסט.

הילה אקרמן: לכן הוא יכול לתת מידע לאותו תושב שרוצה לפנות את האסבסט, איך עושים, לאן מפנים.

הילה אקרמן: אני חייבת להגיד כאן שהמשרד להגנת הסביבה, אולי בניגוד לנושאים אחרים, בנושא הטיפול באסבסט הוא יחסית מסודר.

הילה אקרמן: יש אגף שמטפל בזה, בכל מחוז יש איש מקצוע שיודע לטפל בזה.

הילה אקרמן: גם המשטרה הירוקה, כל פעם שיש היתר להסרת אסבסט, הם יודעים על זה ובאים לרוב לבקר בשטח.

הילה אקרמן: גם למוקד הסביבה יש בדרך כלל קשר עם הרשויות המקומיות.

הילה אקרמן: לכן לפחות מהחוויה והניסיון שלי, יש פה שיתוף פעולה גם בין הרשויות המקומיות, בדרך כלל המחוזות, גם במפגעים.

הילה אקרמן: אצלנו במרחב הכפרי יש בעיה שכן הייתי שמחה אם יתנו לה מענה.

הילה אקרמן: אחד מהדברים זה השלכת אסבסט בשטחים פתוחים.

הילה אקרמן: במועצות האזוריות אנחנו מחזיקים כ-80% מהשטחים הפתוחים במדינת ישראל.

הילה אקרמן: כמו שמשליכים כל פסולת אחרת, גם האסבסט הרבה פעמים זה יחד עם פסולת בנייה, אבל לא רק.

הילה אקרמן: לכן היינו מאוד שמחים אם המשרד להגנת הסביבה היה יכול לעזור לנו בתקציב לטפל באותו אסבסט שזורקים בשטחים הפתוחים –

אלון טל: יש גם בעיה של מיפוי?

אלון טל: אתם יודעים איפה מוקדי האסבסט שנזרק כפסולת בשטחים הפתוחים, או שצריך לעשות עבודה על המיפוי?

הילה אקרמן: יש כל מיני מיפויים גם של המשרד להגנת הסביבה, הם לא ספציפיים לאסבסט, הם יותר ספציפיים להשלכות גדולות של פסולת בשטחים הפתוחים.

הילה אקרמן: אני ביחד עם משרד החקלאות עשינו מיפוי של פסולת בשטחים הפתוחים, אם זה פסולת בניין ואם זה פסולת חקלאית.

הילה אקרמן: הקמנו גם אפליקציה מיוחדת שהתושבים או המועצות האזוריות יכולים לדווח.

הילה אקרמן: יש מיפוי חלקי, אבל הוא לא ספציפי לאסבסט.

אלון טל: אני חייב לשאול לקראת סיום, אני מקבל סימנים שיש עוד דיונים שצריכים להיכנס.

אלון טל: דיברנו על 2017 כמועד שהפריד בין תקופה נמרצת עם הרבה כסף ודעיכה.

אלון טל: האם זה בא לידי ביטוי גם בעזרה שאתם קיבלתם במועצות האזוריות, או שאתם מרגישים שהיום אתם מקבלים את הסיוע בתחום הנחוץ כדי לטפל באתגר החקלאי של אסבסט?

הילה אקרמן: נכון לפחות לתקופה שאני נמצאת בתפקיד בשנתיים האחרונות, אני לא ראיתי קולות קוראים שמדברים על הסרת אסבסט.

הילה אקרמן: אני רוצה לציין שאם יהיה זמן, יש פה גם את אבי ברכה משורק.

הילה אקרמן: אני רוצה לתת דוגמה, במועצה אזורית מטה יהודה בשריפה הגדולה, נשרפו הפעם כמה מבני לולים גדולים.

הילה אקרמן: בשרפה הקודמת, גם במטה יהודה, נשרפו גם מספר לא מועט של מבני לולים.

הילה אקרמן: יש לנו במרחב הכפרי הרבה מאוד מבנים עם אסבסט.

הילה אקרמן: אני הייתי מאוד שמחה אם היה אפשר לשנות גישה ובמקום לטפל רק במפגעים, למנוע אותם.

הילה אקרמן: ההצעה שלנו, ואנחנו גם פנינו למשרד בנושא, זה לסייע לנו להסיר את אותו אסבסט ממבנים מאוד גדולים, המון אסבסט, ולהחליף אותם ב-PV.

הילה אקרמן: יש כאן הזדמנות חד פעמית גם לטפל בבריאות הציבור וגם לסייע לצמצם את פליטות גזי החממה.

הילה אקרמן: לטעמי זה win-win.

אלון טל: אני חושב שזו נימה מצוינת לסיום כי זו נימה חיובית, וזו אפילו הברקה.

אלון טל: אולי נעשה דיון משותף עם וועדת הפנים וסביבה כדי לשקול איך אפשר לעשות מבצע כזה שיפתור כמה בעיות במקביל.

אלון טל: תודה רבה ובהצלחה בעשייה שלכם.

אלון טל: אני רוצה לקרוא לדוקטור איזבלה קרקיס שהייתה אתנו בעבר, מנהלת מחלקת אפידמיולוגיה סביבתית במשרד הבריאות.

אלון טל: שמענו שמזותליומה היא מחלה קשה מאוד וחולים מגיעים לטיפול בשלב מאוחר מידי.

אלון טל: לצד הצלת חיים וגילוי מוקדם מעקב יזום יכול לחסוך את העלות הגבוהה של ביצוע ניתוח יקר.

אלון טל: רציתי לדעת, מה הצעדים הפרו-אקטיביים שנוקט משרד הבריאות כדי להביא למודעות יותר גבוהה וגילוי מוקדם כדי למנוע – אני לא מדברת על מניעת מפגעים עתידיים, אלא מי שכבר נחשף ואם לא נתערב דרכו המרה תהיה מאוד מהירה ברגע שמגלים.

אלון טל: מה המשרד עושה כדי להתמודד עם האתגר הזה?

איזבלה קרקיס: שלום לכולם ותודה על ההזמנה להשתתף בדיון החשוב הזה בנושא מפגעי האסבסט.

איזבלה קרקיס: מבחינת משרד הבריאות, חשוב לציין שבמשרד מנוהל רישום סרטן שכולל את כל המידע שמגיע מהשטח על חולי מזותליומה.

איזבלה קרקיס: אנחנו יודעים שיש צורות נוספות של מחלה שכן קשורות לחשיפה לאסבסט, כאשר זה הוכרז על ידי ארגון הבריאות העולמי ב-2009, שיש לפחות עוד שתי מחלות שעלולות להיות קשורות לחשיפה לאסבסט.

איזבלה קרקיס: נאספו מקרים של מזותליומה בתקופת זמן דיי ארוכה שאנחנו בעצם יודעים לזהות את מספר מקרי המזותליומה בתקופה של מספר יחסית ארוך של שנים.

איזבלה קרקיס: בעיקר ידוע למשרד הבריאות על מקרי מחלה בקרב עובדים שנחשפו במסגרת התעסוקה שלהם.

איזבלה קרקיס: חשוב לציין שאנחנו מדברים על מספר יחסית קטן של מקרי מזותליומה בשנים האחרונות.

אלון טל: את יכולה לנקוב במספרים כדי לתת לנו תחושה?

איזבלה קרקיס: למשל, ברישום של מחלות תעסוקתיות שמנוהל במרכז לבקרת מחלות במשרד הבריאות, ב-2017 ידוע על שני מקרים של מחלה ריאתית כתוצאה מחשיפה לאסבסט.

אלון טל: אני לא יודע אם הוא עדיין נמצא איתנו, פתחנו את הדיון עם דוקטור אורי ויזל שדיבר על היקפים אחרים לגמרי.

אלון טל: אני לא יודע אם הוא עוד נמצא איתנו, אבל אני רוצה לבדוק אם הוא יכול להסביר את הפערים בין המספרים שהוא מדבר עליהם – ברוך הבא, שמענו ממשרד הבריאות של שני מקרים בשנה, זה נשמע לך הגיוני ב-2017?

איזבלה קרקיס: ב-2017 דווח למשרד הבריאות –

אלון טל: אנחנו מנסים לברר.

אורי ויזל: אני מכיר מספרים אחרים, אין לי מספרים סדורים אבל לכל מרכז רפואי בארץ, ולהרבה מאוד מכירורגי החזה והמכונים האונקולוגיים מגיעים בממוצע יותר מ-2 מקרים בשנה, גם כנתיחים וגם כלא נתיחים.

אורי ויזל: אני לא יודע מאיפה המספר של שני מקרים בשנה של מזותליומה.

אלון טל: זה לא נבדק על ידי ביקורת עמיתים, אבל בעיתונות לפחות דיברו על 40 מקרים בשנה רק בנהריה.

אלון טל: יכול להיות שזה מספר מנופח, אבל אני מניח שאם נפנה לאזור נהריה והצפון המספרים יותר גבוהים מ-2 בשנה.

איזבלה קרקיס: אני רוצה לדייק, יכול להיות שלא הסברתי את זה בצורה נכונה.

איזבלה קרקיס: קודם כל, אני מדברת על שני מקרים חדשים שאותרו ודווחו ב-2017.

איזבלה קרקיס: נכון שההישרדות של החולים האלה היא יחסית קצרה, אבל יחד עם זה אנחנו מבינים שבאותה נקודת זמן ההימצאות של מספר חולים יכולה להיות גבוהה יותר.

אלון טל: האם לדעתך יש צורך בהקמת מוקד מיוחד במחוז הצפון, אם לא במחוזות אחרים, כדי שמי שחושב שהוא נחשף במהלך עבודתו לפני 20-30 שנים יוכל לפנות לקבל CT, טיפול והדרכה?

אלון טל: את חושבת שזו ציפייה סבירה?

איזבלה קרקיס: קודם כל, שירותי הרפואה מיועדים לכך והם נותנים את המענה.

איזבלה קרקיס: במידה ואדם בא עם תלונות או שידוע על חשיפה שעלולה להיות משמעותית מבחינת חשיפתו והתפתחות תופעה בריאותית, כמובן שהוא יקבל מענה ובכל מקרה יעבור את הבדיקה הנדרשת ויקבל טיפול בהתאם לממצאים.

איזבלה קרקיס: חשוב לציין שיכול להיות שהנקודה החשובה כאן לגבי תפיסה כלל מדינית מבחינת הרופאים שמטפלים באנשים בשטח, אם תהיה מודעות שקיימת חשיפה, לא רק בנהריה אלא גם במקומות אחרים, אז הרופאים יידעו להתייחס לבעייתיות הזו ברמה הרבה יותר גבוהה, עם התייחסות למקור חשיפה משמעותי כמו חשיפה לאסבסט.

איזבלה קרקיס: כרגע המקור הידוע ומיקוד הפוטנציאלי להתפתחות מקרי תחלואה מקושר לנהריה וסביבתה.

אלון טל: אוקי.

אלון טל: אני רואה שהזמן עבר יותר מהר, אני צריך לסיים תוך 3-4 דקות.

אלון טל: הבנתי שהוא חיכה כל הדיון, אני מבין שדוקטור לפידות חיכה לדבר.

אלון טל: אני רוצה לתת לו שתי דקות, ואז נסיים את הדיון.

אלון טל: תודה רבה על הדברים החשובים, אולי בדיון ההמשך נתחיל עם משרד הבריאות.

אלון טל: תודה רבה על הסבלנות שלך.

אלון טל: , דוקטור לפידות, בוא נדבר על היקף המחלה מכיוון ששמענו ממשרד הבריאות שהיום בפועל אין חולי מזותליומה או מחלות נשימתיות הקשורות לאסבסט.

אלון טל: איך אתה רואה את זה כרופא שעוסק בזה בנהריה?

משה לפידות: אני הגעתי לנהריה לפני כשנה, פתחנו שם את היחידה לכירורגית חזה.

משה לפידות: במהלך השנה האחרונה אבחנו עשרה מקרים חדשים של מזותליומה, כאשר שבעה היו מנהריה עצמה.

משה לפידות: חשוב לציין שה- של המחלה בארצות הברית הוא אחד למאה אלף.

משה לפידות: אם תיקח את הגודל של נהריה, שהוא בערך 70,000 תושבים, ואצל שבעה תושבים אבחנו מזותליומה, אנחנו מדברים על 1 ל-10,000, רק בשנה האחרונה.

משה לפידות: שלושת החולים האחרים, זה לא שהם היו רחוק מנהריה, הם היו במה שנקרא נהריה רבתי, מושב ליד, כפר ליד, בקיבוץ לא רחוק ליד.

אלון טל: עולה רושם שמשרד הבריאות מנותק מהמצב בשטח.

אלון טל: הם יודעים על שני מקרים ואומרים שאין צורך בטיפול, אז כנראה שהם לא היו אצלך במחלקה וביחידה שהקמת.

משה לפידות: קח בחשבון גם שלא אבחנו את כל המקרים לדעתי.

משה לפידות: זאת אומרת, יש עוד בתי חולים באזור ולכן אולי אבחנו את מרבית המקרים, אבל עדיין לא את כל המקרים, וזה רק חלק מהסיפור.

משה לפידות: האזור עצמו מוכה מזותליומה גם בקנה מידה של מדינות כמו ארצות הברית.

אלון טל: אני נאלץ לסגור את הדיון.

אלון טל: יש לך משפט לסיום או שזה מה שרצית להבהיר אצלנו?

משה לפידות: בנוסף לזה רציתי לציין לגבי השאלות הראשונות שהיו לך לדוקטור ויזל, לגבי הסיפור של – אין היום איזשהו מרקר ביולוגי מוקדם שאנחנו יכולים לציין אותו.

משה לפידות: אני כן יכול לציין שבחלקת אלוהים הקטנה שלנו בנהריה אנחנו משתמשים ב-Low dose CT בחולים שיש להם איזושהי חשיפה לאסבסט, סיפור של חשיפה, או שאנחנו רואים בממצאים הרדיולוגיים שהייתה להם חשיפה.

משה לפידות: זאת בדומה לסקר שאנחנו משתמשים בו לזיהוי של סרטן ריאה, על מנת למצוא את זה בשלב מוקדם.

משה לפידות: שלב מוקדם מאפשר טיפול רב תחומי, כולל ניתוח, ומאפשר הישרדות הרבה יותר משמעותית בחולים האלה.

אלון טל: אני מתנצל, אני מבין שלמשרד הבריאות יש עניין – אנחנו נשמח לשמוע דברים בכתב כדי להבין את זה.

אלון טל: אני רוצה להתייחס לכמה דברים לסיכום בעקבות הדיון החשוב הזה.

אלון טל: אסבסט הוא אחד החומרים המסוכנים ביותר בשימוש בני אדם.

אלון טל: חשיפה לאסבסט, לעתים אפילו חשיפה חד פעמית, עלולה להוביל למחלה קטלנית שממנה לא ניתן להירפא, במיוחד אם המחלה מתגלה רק לאחר הופעת התסמינים.

אלון טל: שיעור התמותה מחשיפה לאסבסט הוא גבוה מאוד בישראל יחסית לעולם, בטח באזור נהריה.

אלון טל: שמענו עכשיו על עשרה מקרים בשנה.

אלון טל: הוועדה מתרשמת שלמרות הסיכון הגדול, אין משרדי הממשלה אחראיים לנושא, בראשם המשרד להגנת הסביבה ומשרד הבריאות, מקדישים את המשאבים הנחוצים לתת מענה לסיכונים.

אלון טל: עשר שנים אחרי חקיקת חוק למניעת מפגעי האסבסט ואבק מזיק, מדינת ישראל רחוקה מאוד מפתרון כולל ואמיתי.

אלון טל: אנחנו מאוד מקווים ששלב ב' ייצא לדרך בעוד מספר שבועות והמצב ישתנה.

אלון טל: אנחנו רק יכולים לאחר הצלחה בהקשר הזה.

אלון טל: החוק למניעת מפגעי אסבסט ואבק מזיק מ-2011 קובע איסור על שימוש חדש באסבסט, מכתיב תקנות בדבר פינוי וטיפול במפגעי אסבסט קיימים.

אלון טל: החוק אינו נוגע לטיפול בתושבים שנחשפו לאסבסט ונמצאים בסכנה לפיתוח סיבוכים ומחלות המקושרות לחשיפה.

אלון טל: כמו כן, אין בהירות מספקת לגבי אחריות הטיפול במפגעי אסבסט קיימים.

אלון טל: כלומר, אחריותו של המשרד להגנת הסביבה ומשרד הבריאות לעומת הרשויות המקומיות.

אלון טל: נבקש כי היועצים המשפטיים של המשרדים והרשויות יגישו תוך חודש חוות דעת לגבי אחריותם למפגעי אסבסט, כדי שדברים לא ייפלו בין הכיסאות.

אלון טל: על משרדי העבודה, ביטחון, חקלאות, תחבורה והמשרד להגנת הסביבה לאתר את בעלי המקצוע ומקומות העבודה בהם הייתה חשיפה לאסבסט, לצד אוכלוסיות נוספות אשר היה בהן חשש לחשיפה גבוהה.

אלון טל: חשוב לוועדה שהמשרד ייצא לקמפיין.

אלון טל: אני רוצה לציין גם את החשיבות הגדולה שאנחנו רואים למיפוי.

אלון טל: שמענו פה בפועל, יש לי עוד כמה דברים שרשמתי לפני כן אבל כדי לקצר, אנחנו צריכים לדעת איפה המוקדם נמצאים, בעיקר בשטחים הפתוחים אבל לא רק, מה המרחק לבתים ומה ניתן לעשות כדי לצמצם את החשיפה.

אלון טל: שמענו בקשה מהמועצות האזוריות לקבל מימון, נראה לי שזה חשוב.

אלון טל: היינו רוצים לשמוע מהמשרד להגנת הסביבה, אולי בפעם הבאה, איך הוא רוצה להעצים את המועצות האזוריות כדי לטפל בזה.

אלון טל: נרצה לקבל תוכנית עבודה עם לוח זמנים לביצוע כדי שבשנת 2025 אולי נמצא את עצמנו באמת בלי אסבסט פריך.

אלון טל: בשל עיקרון הזהירות המונעת, יש לשקול שוב את מדיניות גגות אסבסט צמנט הקיימת כיום.

אלון טל: גגות אלה קיימים באזורי תעשייה וחקלאות, וגם ביישובים השונים.

אלון טל: הוועדה שמעה עדות על הצורך הדחוף בהחלפתם כדי למנוע חשש בריאותי למי שחיים בקרבתם.

אלון טל: אני מברך את כל מי שעוסק במלאכה.

אלון טל: אני מבין שהמשרד להגנת הסביבה עושה עבודה חשובה מאוד, אני מקווה מאוד שהוא יקבל את התקציבים.

אלון טל: אנחנו בוועדה נעשה הכל כדי לאפשר למשרד לעשות את מה שהוא צריך כדי למנוע, ולאפשר למשרד הבריאות לתת מענה לאנשים שנחשפו לאחד המזהמים הקשים ביותר.

אלון טל: תודה רבה לכל מי שהשתתף, הישיבה נעולה.