ועדת הכספים, כנסת 24, פרוטוקול מספר 226, 2022-02-14 10:00

אלכס קושניר: בוקר טוב לכולם, היום יום שני, י"ג באדר א' התשפ"ב, 14 בפברואר 2022.

אלכס קושניר: יום אהבה שמח לכולם.

אלכס קושניר: יש לנו היום על הפרק שני דיונים מהירים של קרן ברק.

אלכס קושניר: אני שוחחתי איתה בסוף השבוע ואנחנו סיכמנו שאנחנו כן נעלה את הדיונים האלה, מתוקף חשיבותם, למרות שהיא לא יכולה להשתתף בשל הפציעה שלה.

אלכס קושניר: אני בטוח שהיא נמצאת איתנו ובמידה שהיא תרצה להגיד משהו אני אהיה הקול שלה בוועדה פה היום.

אלכס קושניר: חברים, יש הצעות לסדר שלא קשורות לדיון המהיר?

אלכס קושניר: לא.

אלכס קושניר: אז אני רוצה להגיד שני דברים.

אלכס קושניר: אחד, אני מברך את רשות המיסים על זה שהיא קיבלה החלטה לפריסה של תשלום מס על עובדים זרים לשלוש שנים אחורה לעסקים שמתקשים לשלם.

אלכס קושניר: זה שיתוף פעולה מרשים בין הוועדה לבין רשות המיסים, שנענתה לפנייתנו.

אלכס קושניר: כל העסקים שיש להם כרגע בעיות נזילות לתשלום של היטל מס על עובדים זרים יכולים לפנות לרשות המיסים, ואני בטוח שהם יקבלו מענה הולם.

אלכס קושניר: זה עוד צעד שאנחנו עושים כדי לסייע לעסקים שנמצאים במצב קשה.

אלכס קושניר: דבר שני, אי אפשר שלא להתייחס לאירועים שקורים בשכונת שמעון הצדיק/שייח' ג'ראח.

אלכס קושניר: לא יכול להיות מצב שתשע פעמים שורפים את הרכב למשפחה יהודית והממשלה לא פועלת.

אלכס קושניר: אני קורא גם למשטרה וגם לשר בר לב לאבטח ולהבטיח את ביטחונם של תושבי השכונה, גם יהודים וגם ערבים.

אלכס קושניר: כמובן שזה לא מצדיק את ההתנהגות של חבר הכנסת איתמר בן גביר, שמה שהוא מנסה לעשות זה לייצר פרובוקציות.

אלכס קושניר: אבל עדיין, אנחנו מדינת חוק והמשטרה חייבת לדאוג לכך שאזרחי המדינה ירגישו בטוחים בכל מקום.

אלכס קושניר: אנחנו עוברים לדיון המהיר.

אלכס קושניר: הנושא הוא שיקוף תקציב ערים מעורבות בתוכנית החומש 550.

אלכס קושניר: הגישו את הבקשה רות וסרמן לנדה, אבתיסאם מראענה, קרן ברק וסמי אבו שחאדה.

אלכס קושניר: רות, בבקשה.

רות וסרמן לנדה: תודה רבה על ההזדמנות לדבר על הנושא החשוב הזה ועל ההתכנסות של חברי כנסת מהאופוזיציה ומהקואליציה, שממחישה את חשיבות הנושא לא כעניין פוליטי אלא כעניין שהוא במרכז החוסן הלאומי שלנו.

רות וסרמן לנדה: יש שני דברים מאוד משמעותיים.

רות וסרמן לנדה: תוכנית החומש, שמסתכמת בכ-30 מיליארד שקל, לא כללה בתוכה את הנושא של הערים המעורבות, למרות שאחד הלקחים המרכזיים מתוכנית החומש הקודמת, 922, היה להתבונן בערים המעורבות ולהחיל את כל הנושא של אוכלוסיות ערביות לתוך תוכנית ההמשך.

רות וסרמן לנדה: כן ישנה התייחסות, אבל קטנטנה מאוד, שמדברת על אחוז אחד מתוך ה-30 מיליארד שקל, כלומר 300 מיליון שקל, שמוקדש לערים המעורבות.

רות וסרמן לנדה: בפסקה הזו נאמר שתוך 150 יום המשרד לשוויון חברתי ומשרד ראש הממשלה ידונו ויגישו תוכנית לגבי האופן שבו 300 מיליון השקלים האלה ייושמו ויחולקו לערים המעורבות.

רות וסרמן לנדה: בהצעות לסדר שונות וגם במליאה וגם במכתבים ששלחתי למשרד לשוויון חברתי ולמשרד ראש הממשלה תהיתי על העניין הזה של אחוז אחד מתוך 30 מיליארד שקל, כאשר לפני פחות משנה קרה אחד האירועים המשמעותיים שהשפיעו על החוסן הלאומי של מדינת ישראל.

רות וסרמן לנדה: כמי שעלתה לארץ לפני כ-20 שנה, זאת הפעם היחידה שבה באמת פחדתי על מדינת ישראל.

רות וסרמן לנדה: הייתי בכל מיני מקומות כיהודייה וכישראלית ומעולם לא פחדתי כמו במאי האחרון.

רות וסרמן לנדה: זה אירוע שהתחיל מהערים המעורבות.

רות וסרמן לנדה: אז לא ברור לי איך הוחלט שרק אחוז אחד מתוך 30 מיליארד הוקצב לסוגיה של הערים המעורבות.

רות וסרמן לנדה: הדבר השני זה העובדה שהחשיבה בין משרד ראש הממשלה והמשרד לשוויון חברתי נעשתה באופן שהוא לא גלוי לעין, והתוכנית הזו, שמונחת פה בפניי, הועברה אליי על ידי ראשי ערים של ערבים מעורבות, ולא, כפי שביקשתי, על ידי המשרד לשוויון חברתי, כדי שאהיה מסוגלת לפקח, להעיר ולהאיר על סוגיה שהיא בנפשי.

רות וסרמן לנדה: אני במפלגת כחול לבן, רוב הבוחרים שלנו הם לא מערים מעורבות, אבל אני פועלת בעניין הזה מתחילת כהונתי כחברת כנסת מתוך תחושת שליחות אמיתית.

רות וסרמן לנדה: אני חושבת שראוי היה להעביר את המסמך הזה ולשתף אותו, ולא שנקבל את זה ככה, למרות מכתבים ברורים ומפורשים ובקשות.

רות וסרמן לנדה: דבר שלישי, גם בממשלה וגם בכנסת אני חשה שיש לקונה והיעדר אבא ואימא בנוגע לערים המעורבות.

רות וסרמן לנדה: אני אבהיר.

רות וסרמן לנדה: יש את המשרד לשוויון חברתי, שלגביו, כאמור, 300 מיליון שקל הוקצבו לערים המעורבות, שזה אחוז אחד מתוך 30 מיליארד השקלים.

רות וסרמן לנדה: ויש את משרד הנגב והגליל, שהתקציב שניתן לו זה כ-50 מיליון שקל.

רות וסרמן לנדה: פורסמו קולות קוראים לשיתוף פעולה בין ערבים ליהודים, שזה דבר יפה וראוי, אבל מי שמבין את גודל העניין ואת גודל האתגר שהיה פה ויהיה – אני אומרת עוד פעם, עם סימן קריאה, שזה יהיה עוד פעם – מבין שאין אבא ואימא, לא בממשלה ולא בכנסת, לעניין הערים המעורבות.

רות וסרמן לנדה: 50 מיליון שקל לחיים משותפים זה יפה, אבל כל בר דעת מבין שזה לחלוטין לא מספיק, ובוודאי לא האחוז הזה.

רות וסרמן לנדה: המוקד בתוכנית – וטוב שכך – הולך לאוכלוסיות הערביות, זאת המטרה, זה חלק מתוכנית החומש.

רות וסרמן לנדה: אבל מה לגבי הפוסט טראומה של האוכלוסיות היהודיות?

רות וסרמן לנדה: מה לגבי שיקום היחסים בין המשטרה וכוחות אכיפת החוק לבין הקהילות השונות?

רות וסרמן לנדה: מה לגבי תשתיות, למשל שכונת הרכבת, שהיא בית גידול לשנאה, תסכול, והיעדר שיתוף פעולה בין הממסד לבין האוכלוסיות שחיות שם?

רות וסרמן לנדה: חיים שם עשרות אלפי אנשים, ומי שלא היה שם אולי כדאי שיבקר שם.

רות וסרמן לנדה: זה בפירוש בית גידול שאם יצא משהו טוב ממנו, זה יהיה רק בזכות מזל.

רות וסרמן לנדה: אז אני אומרת שלושה דברים.

רות וסרמן לנדה: אחד, שאחוז אחד לערים המעורבות מתוך 30 מיליארד שקל זה לא מספיק.

רות וסרמן לנדה: דבר שני, היעדר שקיפות ושיתוף פעולה בעניין הזה והיעדר אבא ואימא לסיפור של הערים המעורבות בממשלה ובכנסת.

רות וסרמן לנדה: דבר שלישי, עניינים של תשתיות, כמו שכונת הרכבת ודומותיה בערים המעורבות השונות.

רות וסרמן לנדה: אלה לקונות, ואני מרימה דגל אדום בעניין.

רות וסרמן לנדה: הפרעות הבאות זה רק עניין של זמן.

רות וסרמן לנדה: תודה רבה.

אלכס קושניר: תודה רבה.

אלכס קושניר: נעבור לממשלה.

אלכס קושניר: לפני זה אימאן ושמחה ביקשו להתייחס.

אימאן ח'טיב יאסין: בוקר טוב לכולם.

אימאן ח'טיב יאסין: אני לא יכולה להתעלם ממה שקורה בשייח' ג'ראח.

אימאן ח'טיב יאסין: אני חושבת שהחובה של כולנו היא לשמור על חיי האנשים שם ולעצור את כל הפרובוקציות שם.

אופיר כץ: את בטח מתכוונת למי שזרקו לו בקבוק תבערה על הבית, נכון?

אימאן ח'טיב יאסין: אני מתכוונת למי שאני מתכוונת ולא אסביר יותר.

אימאן ח'טיב יאסין: אבל מה שקורה שם זה בושה וחרפה.

אופיר כץ: בושה וחרפה זה לשרוף את אותו רכב תשע פעמים.

אימאן ח'טיב יאסין: אני עוברת לנושא שעל סדר היום.

אימאן ח'טיב יאסין: אני מודה לחברת הכנסת רות על הדיון.

אימאן ח'טיב יאסין: אני חושבת שזה דיון נחוץ וחשוב ביותר.

אימאן ח'טיב יאסין: כמנהלת מתנ"ס לשעבר, כשקיבלנו פרויקטים מסוימים בתחומי תרבות, בערים מעורבות לא הייתה אפשרות לאותם מתנ"סים ערביים לקבל תקצוב, בגלל שהם נמצאים בעיר מעורבת וזה לא עונה על הקריטריונים וההגדרות של החברה הערבית.

אימאן ח'טיב יאסין: אני חושבת שהאחריות והכתובת של כל יישוב ויישוב היא בראש ובראשונה על העירייה או על הרשות מול משרדי הממשלה, וטוב שבא מישהו בסוף, מפלגה כמו רע"ם, שאומר שיש צורך אדיר בתוך החברה הערבית בכל מה שקשור בתחומי החיים שלהם.

אימאן ח'טיב יאסין: טוב שרע"ם שמה את זה על השולחן ומבקשת שתהיה התייחסות ויהיה מענה.

אימאן ח'טיב יאסין: נכון שהמענה לא מספיק, ולא רק לערים המעורבות.

אימאן ח'טיב יאסין: אנחנו שומעים כל הזמן איך מתייחסים לתוכנית הזאת.

אימאן ח'טיב יאסין: כאילו שאנחנו באנו לגזול כסף ממישהו.

אימאן ח'טיב יאסין: כאילו שאנחנו לקחנו - - -

שלמה קרעי: התוכנית הזאת היא תוכנית לערבים בלבד?

אימאן ח'טיב יאסין: כן, תוכנית החומש היא לחברה הערבית.

שלמה קרעי: כלומר, לחזק את הפורעים ולא לחזק את הקורבנות?

רות וסרמן לנדה: בכלל לא.

נעמה לזימי: שלמה, אתה אומר שכל הערבים פורעים?

נעמה לזימי: זה מה שאתה חושב?

קריאות: - - -

אלכס קושניר: חברים, אני מבקש לא להפריע אחד לשני.

נעמה לזימי: מה הבעיה בלחזק את החברה הערבית?

שלמה קרעי: לחזק גם וגם - - -

אלכס קושניר: שלמה ונעמה, מספיק.

שלמה קרעי: התוכנית צריכה לחזק את הקורבנות - - -

נעמה לזימי: אתה אומר משהו דמגוגי.

נעמה לזימי: יש פה נתונים - - -

אופיר כץ: הפרעות שהיו - - -

אלכס קושניר: נעמה לזימי, אופיר כץ ושלמה קרעי – קריאה ראשונה.

נעמה לזימי: חוצפה.

נעמה לזימי: כאילו הם לא אזרחי המדינה - - -

אופיר כץ: מי שפחד לצאת מהבית שלו - - -

אלכס קושניר: נעמה לזימי ואופיר כץ, קריאה שנייה.

אימאן ח'טיב יאסין: אם תמשיכו לחשוב בצורה הזאת המצב רק ילך ויחריף.

אימאן ח'טיב יאסין: אנחנו באנו לתת מענים לדברים שהם אל"ף-בי"ת בחיי אזרח במדינת ישראל.

אימאן ח'טיב יאסין: עכשיו אני נמצאת פה ובאותו הזמן יש עוד שני דיונים שגם בהם אני חייבת להיות, אחד מהם בוועדת הפנים, על הניתוק של החשמל.

אימאן ח'טיב יאסין: אתם יודעים מה קרה בקרה האחרונה?

אימאן ח'טיב יאסין: איך עשרות אנשים במשך עשרות ימים - - -

שלמה קרעי: מה עם ההתיישבות הצעירה?

שלמה קרעי: גם להם את דואגת?

אימאן ח'טיב יאסין: שייתנו לכולם חשמל, לא אכפת לי.

שלמה קרעי: אז למה הצבעת נגד?

אימאן ח'טיב יאסין: אני לא רוצה להתייחס למה שאתה אומר, אני אמשיך בקו המחשבה שלי.

אימאן ח'טיב יאסין: אני חושבת - - -

נעמה לזימי: אנשים מתו כי הם הדליקו פחמים בבית - - -

אלכס קושניר: נעמה, אני לא מבין למה את מפריעה לה.

אימאן ח'טיב יאסין: אני חושבת שהתוכנית מבורכת, אבל היא לא מספקת לגבי הערים המעורבות.

אימאן ח'טיב יאסין: הפער הנוראי שנערם שנים על גבי שנים ביישובים ובעיריות, שלא נתנו לאזרחים הערבים של אותה עיר כמעט שום דבר – אני חושבת שאתם צריכים ללכת ולשאול למה לא נתנו להם.

אימאן ח'טיב יאסין: יש כתובת ויש אחריות לכל דבר.

אימאן ח'טיב יאסין: אנחנו רוצים לפעול עוד ועוד כדי לאפשר לכל אזרח במדינת ישראל חיים מכובדים.

אימאן ח'טיב יאסין: וכן, חובתי הראשונה היא לדאוג לחברה שלי, כי אני שליחה שלה ובשביל זה הצביעו לי ובשביל זה אני יושבת כאן.

אימאן ח'טיב יאסין: הכספים - - -

אורית סטרוק: כל הכבוד.

אורית סטרוק: הלוואי שראשי הימין בקואליציה היו מדברים ככה.

אלכס קושניר: אורית סטרוק, קריאה ראשונה.

אימאן ח'טיב יאסין: אנחנו לא מדברים על נדבות מאף אחד, זאת זכות שלנו, אנחנו בשנה אחת משלמים במיסים את ה-30 מיליארד שאתם מדברים עליהם.

אימאן ח'טיב יאסין: ומה אנחנו מקבלים לאורך כל הדרך?

אימאן ח'טיב יאסין: לא תשתיות, לא חשמל, לא תכנון, לא בנייה.

אימאן ח'טיב יאסין: כלום אנחנו לא מקבלים.

אימאן ח'טיב יאסין: וכשיש אפשרות - - -

שלמה קרעי: אתם מקבלים כמו כולם.

אימאן ח'טיב יאסין: וכשיש סוף-סוף אפשרות לשינוי, כשיש נצנוץ אור קטן אחרי שנים שאתם נמצאים בשלטון, אתם לא יכולים לקבל את זה.

אימאן ח'טיב יאסין: מילא לא כח"כים וכפוליטיקאים, אבל אפילו לא כבני אדם.

אימאן ח'טיב יאסין: אני חושבת שכשאנחנו יושבים כאן אנחנו בראש ובראשונה צריכים להיות בני אדם, לפני הכול.

אלכס קושניר: תודה רבה, אימאן.

אימאן ח'טיב יאסין: מה שקורה כאן זה לא ייאמן.

אימאן ח'טיב יאסין: עברו חודשים והאש הזאת לא נרגעת.

אימאן ח'טיב יאסין: אני לא מבינה את זה.

אימאן ח'טיב יאסין: זה כאילו באנו ולקחנו מהכיס שלהם.

אימאן ח'טיב יאסין: הייתם שמחים אם היינו ממשיכים לבקש ולקבל כל הזמן פירורים והבטחות בלי כיסוי.

אימאן ח'טיב יאסין: על זה הייתם שמחים.

אימאן ח'טיב יאסין: אבל כשעכשיו בא מישהו ושם את הדברים על השולחן ואומר שזאת זכותנו ואי אפשר להמשיך כמו שהיה – זה לא מוצא חן בעיניכם, כי אתם מרגישים שהכוח לא נמצא בידיים שלכם.

שלמה קרעי: איתך אין לנו בעיה, אימאן, יש לנו בעיה עם אנשי הימין בקואליציה.

אלכס קושניר: תודה רבה, אימאן.

אלכס קושניר: שמחה רוטמן, בבקשה.

שמחה רוטמן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

שמחה רוטמן: הבעיה שלי עם התוכנית הזאת היא שהיא הפוכה לחלוטין.

שמחה רוטמן: אני קורא את מטרות התוכנית ורואה ש-1 צריך להיות 5, 2 צריך להיות 4 וכו'.

שמחה רוטמן: שמחתי לגלות שלוד, העיר החדשה שלי, מופיעה בראש הרשימה.

שמחה רוטמן: אבל הסתכלתי על הנתונים וראיתי שכשמתחילים עם נתונים לא נכונים ועם תפיסה לא נכונה, תוכנית טובה לא תוכל לצאת מזה.

אלכס קושניר: שמחה, אני מבקש קודם לתת לממשלה להציג את התוכנית ורק אחר כך להתייחס למצגת.

שמחה רוטמן: אני לא יודע אם אני אוכל להישאר לזה, כי יש דיונים מקבילים בוועדות אחרות.

שמחה רוטמן: התוכנית היא בעייתית בגלל שהיעד הראשון שמופיע בה הוא פיתוח כלכלי-חברתי לחברה הערבית וצמצום פערים בין תושבי הערים המעורבות.

שמחה רוטמן: זאת אומרת, הבעיה בערים המעורבות זה הפער.

שמחה רוטמן: זאת הבעיה.

שמחה רוטמן: לא זה שרצחו יהודים בגלל שהם יהודים.

שמחה רוטמן: זאת לא בעיה בכלל.

שמחה רוטמן: גם לא החוסר בביטחון אישי, אגב, גם לערבים וגם ליהודים.

שמחה רוטמן: גם זה לא בעיה.

שמחה רוטמן: בוודאי לא הבעיה מספר אחת.

נעמה לזימי: אבל כתוב פה ביטחון אישי.

שמחה רוטמן: אלא הבעיה היא - - -

רות וסרמן לנדה: אני חייבת לציין משהו, רק משפט אחד - - -

אלכס קושניר: לא, רות, לא.

אלכס קושניר: כל אחד שיפריע לשני יקבל פה קריאה שנייה ושלישית ויעוף החוצה.

אלכס קושניר: זה לא יכול להתנהל ככה.

שלמה קרעי: קריאת ביניים - - -

אלכס קושניר: אתה בקריאה שלישית, צא החוצה.

שלמה קרעי: לא, בשנייה.

אלכס קושניר: שלמה, החוצה.

אלכס קושניר: אתה בשלישית, תצא החוצה.

אלכס קושניר: צא החוצה לחמש דקות, תשתה קפה, תחזור.

אלכס קושניר: החוצה.

אלכס קושניר: שמחה, בבקשה.

אלכס קושניר: (חבר הכנסת שלמה קרעי יוצא מחדר הוועדה).

שמחה רוטמן: אז אני אומר שאם רוצים לטפל בערים המעורבות, דבר ראשון צריך לדאוג לביטחון האישי.

שמחה רוטמן: אגב, בהקשר הזה צריך לברך את משטרת לוד על זה שהקימו תחנה בתוך השכונה הערבית.

שמחה רוטמן: אני שומע שזה פועל טוב, אין בזה בעיה, זה דבר שצריך להתקדם, כי קודם כול צריך שיהיה ביטחון אישי, כי בלי ביטחון אין כלכלה ואין כלום ואף אחד לא יכול לדאוג לשום דבר.

שמחה רוטמן: דבר שני, התזה כאן שגויה מיסודה, כי היא אומרת שהבעיה של הערים המעורבות זה הפערים.

שמחה רוטמן: כשאני מתסכל על לוד אני רואה שהאשכול של העיר הוא 4, שזה אשכול די נמוך.

שמחה רוטמן: אבל מה הם עושים?

שמחה רוטמן: כתוב: באזורים הסטטיסטיים הערביים האשכול הוא 1 או 2.

שמחה רוטמן: אבל ברור ששם זה 1 או 2, כי הערבים שמתקדמים בחיים עוברים לאזורים היהודיים.

שמחה רוטמן: ואין בעיה עם זה, זה מצוין, שיעברו והעיר כולה תהיה מעורבת, זה לא מפריע לי.

שמחה רוטמן: מפריע לי השקר כאילו הבעיה פה היא הפערים.

שמחה רוטמן: לידי, דלת מול דלת, בית מול בית, יושבים שכנים ערבים עם רכבים שאפילו הרכב שאני מקבל מהכנסת לא מתחרה בהם.

אלכס קושניר: אל תקנא...

שמחה רוטמן: אני לא מקנא בכלל, אני מפרגן.

שמחה רוטמן: אני רק אומר שזה לא נכון למקד את הבעיה בחברה הערבית במקום שהכוונה תהיה לעזור לעיר במצוקה שהרמה הסוציו-אקונומית הכללית שלה, על היהודים והערבים שבה, היא 4.

שמחה רוטמן: אגב, היא אמרה שלכחול לבן לא הצביעו הרבה בלוד, וזה נכון.

שמחה רוטמן: אבל לך, אלכס, כן הצביעו הרבה בלוד.

שמחה רוטמן: ותחשוב על השכבות הסוציו-אקונומיות הנמוכות בלוד שהצביעו לך ולליכוד ולש"ס, שאומרים "איזה יופי, שופכים על העיר שלנו תקציבים" – אבל למי זה הולך?

שמחה רוטמן: לאלה שפרעו בנו, לאלה שהרגו בנו.

שמחה רוטמן: זה המסר שאתם בממשלת ישראל רוצים לתת לאנשים בשכבות הנמוכות, לאנשים בלוד, לאנשים ברמה הסוציו-אקונומית הנמוכה?

שמחה רוטמן: שנותנים פרס לטרור?

שמחה רוטמן: שופכים כסף על העיר ולא נותנים אותו לעירייה, שתחלק אותו בצורה הגיונית בתוך העיר, אלא נותנים אותו לחברה הערבית, כאילו זאת הבעיה של העיר לוד ולא שהאשכול הסוציו-אקונומי של עיר במרכז הארץ הוא 4, בגלל הפשיעה, בגלל האלימות, בגלל חוסר הטיפול בחברה הערבית.

שמחה רוטמן: לכן אני אומר שהקונספט כולו הוא שגוי, ואתם כולכם נפלתם שבויים למפלגת רע"ם.

שמחה רוטמן: בהקשר הזה אני בהחלט מפרגן למפלגת רע"ם על איך שהיא מצליחה לסובב את כולכם על האצבע הקטנה ולהסביר לכם שהבעיה בערים המעורבות זה החברה הערבית.

שמחה רוטמן: אבל לא, הבעיה של תושבי לוד, הבעיה של תושבי רמלה, הבעיה של תושבי עכו, הבעיה של תושבי מעלות תרשיחא ונוף הגליל היא שמדינת ישראל הזניחה את היהודים, עוד לפני שהיא הזניחה את הערבים.

שמחה רוטמן: את הערבים היא מזניחה בכל הארץ, אבל - - -

אלכס קושניר: כמה שנים הממשלה הזניחה אותם?

שמחה רוטמן: כשאתה והמפלגה שלך, אלכס, הייתם בממשלה.

אלכס קושניר: אני לא הייתי בממשלה.

שמחה רוטמן: אלכס, כשראש המפלגה שלך היה שר בכיר ואפילו חבר קבינט בממשלה.

שמחה רוטמן: הוא היה כך בכמה וכמה ממשלות.

שמחה רוטמן: למה לא עשיתם שום דבר, אלכס?

שמחה רוטמן: אני הייתי באופוזיציה.

אלכס קושניר: גם אתם הייתם בממשלה.

שמחה רוטמן: למה לא עשיתם שום דבר, אלה המצביעים שלכם.

אלכס קושניר: רגע, המפלגה שלך לא הייתה בממשלה?

שמחה רוטמן: אתה הסטת את הדיון וקיבלת תשובה במקום.

שמחה רוטמן: אם אתה רוצה לעסוק בגופו של דבר ולראות איך מתקדמים קדימה, אפשר לעשות את זה.

שמחה רוטמן: אבל אם אתה רוצה לריב מי התחיל - - -

אלכס קושניר: אתה זה שהולך אחורה.

שמחה רוטמן: לא, אתה שאלת כמה שנים זה קורה.

שמחה רוטמן: אז אני מזכיר שליברמן היה שר ב-2013 - - -

אלכס קושניר: עד שיש פה סוף-סוף ניסיון אמיתי של הממשלה לפתור את הבעיה הזאת - - -

שמחה רוטמן: אלכס, מתי ליברמן לא היה שר בממשלת ישראל?

אלכס קושניר: הרבה פעמים הוא היה באופוזיציה.

שמחה רוטמן: פחות מדי.

שמחה רוטמן: בכל מקרה, אני מאוד מקווה שמהבית הזה יצא מסר שאנחנו דואגים לעם ישראל וכמובן גם לתושבי מדינת ישראל - - -

אלכס קושניר: זה בדיוק המסר.

שמחה רוטמן: לא, המסר הוא שהיעד מספר אחת של הערים המעורבות הוא פיתוח כלכלי-חברתי לחברה הערבית.

שמחה רוטמן: זה יעד מספר אחת.

רות וסרמן לנדה: אבל זה חלק מתוכנית החומש - - -

אלכס קושניר: שמחה, הנקודה שלך ברורה, תודה רבה.

נעמה לזימי: אתה יודע מה זה סוציולוגיה?

נעמה לזימי: אתה מבין מה זה פערים בחברה - - -

רות וסרמן לנדה: אני יכולה לומר משפט אחד?

אלכס קושניר: לא.

אלכס קושניר: אחרי שנסיים את הסבב של חברי הכנסת.

אלכס קושניר: תקשיבו, הדיון הזה מסתיים ב-11:30, אתם רוצים לשמוע את הממשלה או שאתם רוצים לדבר?

אלכס קושניר: תחליטו, חברי הכנסת, אם אתם רוצים לדבר, אין בעיה, אני אתן לכולם לדבר ובסוף הממשלה לא תדבר בכלל.

ולדימיר בליאק: לא, אולי קודם נראה את המצגת?

אלכס קושניר: זה בדיוק מה שאני אומר.

אלכס קושניר: אבל יש פה חברי כנסת שבוער בהם לדבר עוד לפני שהם בכלל ראו את המצגת.

אורית סטרוק: אלכס, אני רוצה לדבר.

אלכס קושניר: בבקשה, אורית סטרוק.

ינון אזולאי: למה שלא תגיד שחברי הכנסת שלך אחראים וראו את המצגת לפני הדיון?

אלכס קושניר: אבל מה עם הציבור?

אלכס קושניר: הוא לא צריך לראות?

ולדימיר בליאק: גם אני ראיתי את המצגת לפני, אבל מן הראוי לתת לממשלה להציג אותה.

אלכס קושניר: בבקשה, אורית סטרוק.

אורית סטרוק: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אורית סטרוק: אני לא רגילה להגיע לוועדה שלך, פשוט בצלאל לא יכול להגיע אז הגעתי במקומו.

אלכס קושניר: ברוכה באה.

אורית סטרוק: הרבה לפני שנשמע את נציגי הממשלה, אני רוצה להציע, אחרי שעיינתי במצגת הממשלתית, שהוועדה והכנסת – הרי רוב חברי הכנסת נבחרו בקולות האזרחים הלאומיים שחשובה להם היהדות של המדינה – ידחו את המצגת הזו ואת התוכנית שמאחוריה מכול וכול וישלחו את הממשלה לעשות שיעורי בית אחרים לגמרי.

אורית סטרוק: אדוני, במצגת הזו, שרוב רובה הוא הצגת פערים – ואני לא מתייחסת לכך שהצגת הפערים נעשתה בחסות המכון שקורא לעצמו המכון הישראלי לדמוקרטיה – היעד כתוב בהתחלה והמטרות כתובות בסוף.

אורית סטרוק: המסקנה והיעדים של הממשלה בעקבות פרעות תשפ"א הם "הבה נחזק את האוכלוסייה הערבית דווקא בערים המעורבות".

אורית סטרוק: זאת אחרי מה שאנחנו שמענו מראש עיריית לוד בכינוס שדולת ארץ ישראל: ש-400 משפחות יהודיות עזבו את לוד לקראת תחילת שנת הלימודים הנוכחית – ובגלל זה חברי שמחה רוטמן עבר ללוד.

אורית סטרוק: כדי לחזק את לוד.

אורית סטרוק: 400 משפחות יהודיות עזבו את לוד, והן לא עזבו בגלל שלא בא להן על לוד, הן עזבו בגלל הפרעות שהיו שם.

אורית סטרוק: אז במקום לחזק את האוכלוסייה היהודית בלוד כדי שלא תנטוש את לוד; ובמקום לחזק את האוכלוסייה היהודית כדי שלא תנטוש את עכו, שכבר נטשה את מרכז העיר עכו; ובמקום לחזק את האוכלוסייה היהודית ברמלה, שנמצאת כל הזמן תחת איומים – במקום זה באים ומחזקים את האוכלוסייה הערבית.

אורית סטרוק: אדוני, התוכנית הזאת היא בעצם ועדת אור 2.

אורית סטרוק: הנחת היסוד מאחורי התוכנית הזאת היא שהערבים ביצעו פרעות כי הם מסכנים, כי הם מופלים לרעה, אז הבה נחזק עכשיו את האוכלוסייה הערבית בערים האלו, על חשבון האוכלוסייה היהודית.

אורית סטרוק: זאת תעודת עניות לממשלה, ואני קוראת לכם, חברי הכנסת הנורמליים, שעדיין נחשבים לאומיים בממשלה הזו – כולל אותך, אדוני היושב-ראש, כולל מיכל שיר, כולל חברי הכנסת מישראל ביתנו ויש עתיד – אתם אמורים להיות אלה שמחזקים את האוכלוסייה היהודית.

אורית סטרוק: אז איפה החיזוק הזה?

אורית סטרוק: זאת הנקודה הראשונה.

אלכס קושניר: כל זה זה רק הנקודה הראשונית, אורית?

אורית סטרוק: כן.

אלכס קושניר: לא, אין פה נאומים.

אורית סטרוק: אז את הנקודה השנייה אני אשמור לאחר כך.

אלכס קושניר: תודה רבה.

אורית סטרוק: אבל זאת נקודה שאני מבקשת שתסכלו עליה כשאתם מסתכלים על המצגת.

אורית סטרוק: יש לנו כאן מצגת שהיא ועדת אור 2, ועל ממשלה שתקדם את זה תהיה אות קלון.

אלכס קושניר: אופיר כץ, בבקשה.

אופיר כץ: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אופיר כץ: אני רוצה קודם כול לברך את היוזמים על הדיון החשוב הזה, ובאותה הזדמנות לאחל לחברת הכנסת קרן ברק, שגם היא מהיוזמים, החלמה מהירה.

אופיר כץ: אני גם רוצה לפרגן לחברת הכנסת יאסין, שאמרה בצורה ברורה "אלה הבוחרים שלנו ואנחנו צריכים לשרת אותם".

אופיר כץ: רק חבל שיש מפלגות בקואליציה – כמו המפלגה של נפתלי בנט – ששלחו אותן בוחרים מסוימים וכבר יום למוחרת הוא רימה, שיקר ועשה מעשה נוכלות לבוחרים שלו.

אופיר כץ: שילמד ממנה איך מחויבים לבוחרים ששלחו אותך.

אופיר כץ: מה שחסר לי בתוכנית הזאת זה עלייה וקליטה.

אופיר כץ: איך אנחנו רוצים לחזק את הערים האלו.

אופיר כץ: יש ראשי רשויות שעשו פרויקטים נפלאים, הביאו עלייה וחיזקו בערים האלה התיישבות יהודית.

אופיר כץ: אנחנו לא רואים את זה בתוכנית הזאת, וחבל, כי אם אנחנו רוצים לחזק את הערים האלה אז אחת התוכניות המרכזיות היא לעשות עלייה.

אופיר כץ: ראשי הרשויות הוכיחו שהם יודעים לעשות את זה.

אופיר כץ: דבר נוסף, מה שרואים פה זה יריקה בפרצוף של ראשי הרשויות.

אופיר כץ: האינטרס של ראשי הרשויות הוא שכן יהיה דו-קיום וכן יתאפשרו חיים משותפים, אבל הממשלה אומרת פה שהיא לא סופרת אותם לא רוצה שיתוף פעולה איתם, אלא היא רוצה לתת אך ורק לערבים, לפי תוכניות שהיא תקבע.

אופיר כץ: אני תמיד שומע שרוצים לחזק את השלטון המקומי ושראשי הרשויות יודעים יותר טוב מכל אחד בממשלה מה טוב לתושבים שלהם, ופתאום אני רואה משהו יוצא דופן – תוכנית של 300 מיליון שבה אומרים לראשי הערים: אתם לא יודעים מה טוב, אנחנו רוצים לנתב את הכסף לתושבים הערבים.

אופיר כץ: והיו גם פרעות.

אופיר כץ: ומי שהתמודד עם הפרעות האלה זה קודם כול היהודים, שפחדו לצאת מהבית.

אופיר כץ: פה אנחנו בעצם נותנים פרס לפורעים.

אופיר כץ: זה מה שקורה בתוכנית הזאת.

אופיר כץ: במקום לתת את זה לראש הרשות, שידע הכי טוב איך לשקם ואיך לטפל בביטחון האישי ובכל מיני פרויקטים אחרים, אומרים: לא, אנחנו לא מתייחסים אליהם, אנחנו נותנים את זה אך ורק לאוכלוסייה הערבית.

אופיר כץ: ואותה אוכלוסייה יהודית, שבמשך חודשים פחדה לצאת מהבית, ששרפו לה מכונית, שרצחו לה יהודים בערים האלה – לא מקבלת שום מענה לביטחון האישי של התושבים.

אופיר כץ: מסתכלים על זה כאילו הביטחון האישי של היהודים והערבים לוקה בחסר באותה מידה.

אופיר כץ: ממש לא.

אופיר כץ: מי שפחד לצאת מהבתים זה היהודים, ומי שטבחו בהם זה היהודים, ומי שזרקו אבנים ובקבוקי תבערה זה הערבים כלפי יהודים, ואל תנסו במצגת הזאת לשנות את זה בכך שאתם רושמים שהביטחון האישי של היהודים ושל הערבים נפגע באותה מידה.

אופיר כץ: זה שקר, זה הונאה של הציבור, כי מי שטבח פה במישהו זה הערבים ביהודים.

אופיר כץ: תודה.

אלכס קושניר: תודה רבה, אופיר כץ.

אלכס קושניר: נעמה לזימי, בבקשה.

נעמה לזימי: תודה.

נעמה לזימי: אני אהיה קצרה כי חשוב לשמוע את הממשלה, אבל חשוב שגם נגיד דברים מהצד השני ולא רק לתת לכל השטף שהיה פה להיאמר ואז תצטרכו לדבר מתוך התגוננות ולא מתוך כבוד לדיון הזה.

נעמה לזימי: נדמה שיש פה מי שמשרת אותם מאוד פוליטית שהחברה הערבית תישאר במקום שהיא נמצאת בו עכשיו, מקום של תת-השקעה.

נעמה לזימי: זה משרת אותם פוליטית, גם אם זה לרעת הציבור הכללי כולו ולרעת החברה הערבית, שמה לעשות, הם אזרחי המדינה ומגיע להם שישקיעו בהם.

נעמה לזימי: כל ניתוח סוציולוגי הכי ראשוני יגיד שלחברות מסוימות יש מאפיינים, וצריך להתמודד איתם כדי לדעת לתקן את המצב.

נעמה לזימי: וזה שהמדינה עושה את זה זה לא כי היא מפלה את החברה היהודית או הכללית, אלא כי היא מתמודדת עם נקודות עיוורון שהיו לה במשך שנים, שגרמו לפערים האלה וגרמו להיעדר ביטחון אישי.

נעמה לזימי: זה קרה בדיוק בגלל ההזנחה הזאת ובדיוק בגלל הפערים האלה.

אורית סטרוק: זה בדיוק מה שאת - - -

אלכס קושניר: אורית סטרוק, קריאה שנייה.

נעמה לזימי: מה שהמדינה עושה פה היום – ויישר כוח גדול על זה – זה להתמודד מהשורש עם בעיית הביטחון האישי, בעיית הפשיעה, המצוקה הכלכלית ומה שזה מייצר.

נעמה לזימי: כי כשמייצרים מענים ועוגנים אמיתיים – רק אז אפשר לתקן, ולא רק באמצעות תוכניות פשיעה בבתי הסוהר או באמצעות איסוף נשקים.

נעמה לזימי: גם זה חשוב, אבל זה כבר לאחר מעשה.

נעמה לזימי: צריך לייצר תשתית שמייצרת לחברה שלמה הזדמנות.

נעמה לזימי: זה נכון, אגב, לכל חברה מובחנת שיש לה נתונים סוציולוגיים משלה.

נעמה לזימי: אני אתן דוגמה.

נעמה לזימי: אני חוקרת עכשיו את הנושא של מפעל ההזנה.

נעמה לזימי: זה נושא חשוב, ילד שלומד לא צריך להיות רעב, זה משפיע גם על הציונים ועל ההצלחה בלימודים.

נעמה לזימי: מדינת ישראל נולדה כשבבתי הספר היו מטבחים ולא היה דבר כזה תלמיד רעב, ולאט לאט השירות התדרדר.

נעמה לזימי: במשרד החינוך נדמה שבערים של הערבים לא צריך את מפעל ההזנה, כי הם לא מבקשים.

נעמה לזימי: אבל מחקר סוציולוגי שבדק לעומק את העניין מצא שלא הייתה עד כה התאמה תרבותית לצרכים ולרצונות של קהילות שאנחנו לא מכירים את הטעם הקולינרי שלהן וסוגיות תרבותיות שמשפיעות בנושא.

נעמה לזימי: משרד החינוך פשוט חשב לאורך השנים שאין אנשים רעבים בחברה הערבית.

נעמה לזימי: אז זה מה שמטפלים בו עכשיו.

נעמה לזימי: מתמודדים עם הפערים האלה ועושים להם התאמות מתוך הגינות ומתוך הבנה שיצירת שוויון נעשית גם באמצעות חלוקת משאבים מוכוונת.

נעמה לזימי: דרך זה כולנו נזכה לביטחון אישי ודרך זה כל המדינה תזכה לשגשוג כלכלי.

נעמה לזימי: הרי כשיש ירידה גדולה בשיעור התעסוקה של צעירים ערבים זה משפיע על הכלכלה הישראלית, זה משפיע על כולנו.

נעמה לזימי: אז האם לא צריך להתמודד עם זה?

נעמה לזימי: בוודאי שכן.

נעמה לזימי: אז תודה רבה לכם, נציגי הממשלה.

נעמה לזימי: אני רוצה לשמוע אתכם, אבל חשוב שגם הקול הזה ייאמר ולא רק השטף שהיה פה קודם.

אלכס קושניר: אני לא חושב שאנחנו נצליח לשמוע את הממשלה, כי הח"כים מצטרפים ורוצים לדבר.

אלכס קושניר: יש פה רצון גדול מאוד להשמיע ואין בכלל רצון לשמוע.

אלכס קושניר: בסדר, חברי הכנסת רוצים לדבר, אז אני נותן להם.

אלכס קושניר: ינון אזולאי, בבקשה.

ינון אזולאי: אני מוכן לוותר אם אתה רוצה לשמוע - - -

אלכס קושניר: לא, ממילא גם אלי כהן רוצה לדבר, אז בבקשה, אין בעיה.

ינון אזולאי: אני מוכן לוותר, תתחיל עם הממשלה.

אלכס קושניר: אלי כהן.

אלי כהן: אני רוצה להתייחס במשפט קצר אחד.

אלי כהן: קודם כול אני מברך על התוכנית ומברך את יוזמי התוכנית.

אלי כהן: יחד עם זאת, אני חושב שהתוכנית הזאת היא לעג לרש, מהסיבה הפשוטה: לפי הנתונים שמוצגים כאן ישנם 128,000 תושבים ערבים בערים המעורבות, שזה בערך 6% מהאוכלוסייה.

אלי כהן: אם נכפיל במה שניתן בנושא הזה למנסור עבאס, שזה פחות או יותר 50 מיליארד, נראה שצריך להקצות להם בערך שלושה מיליארד.

אלי כהן: לכן הסכום שמוקצה כאן, 300 מיליון שקלים, בטל בשישים ביחס לסכום שצריך להקצות לפי החלק היחסי שלהם באוכלוסייה.

אלי כהן: תודה רבה.

אלכס קושניר: תודה רבה.

אלכס קושניר: קרן ברק, בבקשה.

אופיר כץ: אני מקריא בשמה.

אלכס קושניר: אמרתי בתחילת הדיון שקרן ברק היא בין יוזמי הדיון הזה, אבל היא לא יכולה להגיע לפה.

אלכס קושניר: היא ביקשה שמישהו יקריא את הדברים שלה, אז ביקשתי ממנה שתפנה לאופיר, ועכשיו אופיר מקריא את מה שקרן רוצה להגיד.

אלכס קושניר: אופיר, בבקשה.

אופיר כץ: ניתן תקציב ענק למגזר הערבי, 30 מיליארד שקל.

אופיר כץ: בערים המעורבות נמצאים 10% מערביי ישראל, אבל הם קיבלו רק אחוז אחד בודד מהתקציב – 300 מיליון מתוך 30 מיליארד.

אופיר כץ: קודם כול, הם אמורים לקבל שלושה מיליארד מהתקציב, לפי חישוב פשוט של 10% מתוך 30 מיליארד, וגם לפי החשיבות העצומה של ההשקעה בהם.

אופיר כץ: השקעה מותאמת בערים המעורבות היא קריטית לכל מדינת ישראל; לא רק עבורם, אלא עבורנו.

אופיר כץ: השפעתם על המדינה היא מכרעת.

אופיר כץ: ההשקעה בערים המעורבות צריכה להיות בראש ובראשונה במניעת פשיעה בחברה הערבית מצד אחד, ובהשקעה בחינוך ובתשתיות מצד שני.

אופיר כץ: הערים המעורבות יכולות לערער ולגרור את כל המדינה למטה, ואם נעשה טיפול שורש ונשקיע בהן, הן ישפיעו על כל המדינה לטובה.

אופיר כץ: אבל – וזה חשוב – למדנו מהעבר שתוכנית של המדינה מלמעלה לא מסייעת כראוי.

אופיר כץ: כספים שהמדינה מפזרת מלמעלה מגיעים כמעט תמיד לידיים הלא נכונות ולמשפחות הפשע.

אופיר כץ: את המכרזים של הטיפול השלטון המקומי צריך לנהל, כי רק הוא יודע לנווט את הכסף למקומות הנכונים שיובילו להישגים ולוודא שהכסף לא יגיע לידיים הלא נכונות.

אופיר כץ: לכן מאוד חשוב שהם אלה שיובילו את מימוש התוכנית.

אלכס קושניר: תודה רבה.

אלכס קושניר: הממשלה, בבקשה.

אלכס קושניר: סוף-סוף.

אלכס קושניר: מי מציג את המצגת?

אדהם דראושה: בוקר טוב, אדוני היושב-ראש, אני אדהם דראושה, מהמשרד לשוויון חברתי.

אדהם דראושה: אני יועץ למנכ"ל המשרד.

אדהם דראושה: במשרד לשוויון חברתי נמצאת הרשות לפיתוח כלכלי, שאחראית על תוכניות החומש לחברה הערבית ומתכללת אותן.

אדהם דראושה: לפני הצגת המצגת אני חייב לציין שתי נקודות.

אדהם דראושה: ב-24 באוקטובר 2021 אישרנו את תוכנית החומש לחברה הערבית.

אדהם דראושה: התוכנית בעיקרה מתייחסת לפיתוח כלכלי-חברתי ביישובים הערביים.

אדהם דראושה: עד חודש יולי אף משרד ממשלתי לא עסק בנושא הערים המעורבות, עד שתיקנו את החלטת ממשלה מס' 169, ועכשיו אנחנו נמצאים בעיצומו של הליך גיבוש של תוכנית חומש - - -

אופיר כץ: מה זאת אומרת "לא היה"?

אופיר כץ: היו גם בעבר החלטות ממשלה.

אדהם דראושה: אין רשות ממשלתית שמתעסקת ספציפית - - -

אופיר כץ: אבל היו החלטות ממשלה - - -

רות וסרמן לנדה: אבל אין רשות ממשלתית ואין אבא ואימא לסוגיית הערים המעורבות, זאת אחת הבעיות.

רות וסרמן לנדה: הוא צודק.

רות וסרמן לנדה: והפריזמה שלהם היא רק הפריזמה הערבית.

אופיר כץ: לא, הוא אומר שלא הייתה בכלל התייחסות.

אופיר כץ: אבל כן היו החלטות ממשלה ספציפיות לערים המעורבות.

רות וסרמן לנדה: היו החלטות לערים ספציפיות אבל לא כסוגיית מאקרו במדינת ישראל, בטח לא אחרי מאורעות מאי.

אורית סטרוק: אבל מי בממשלה דואג לאוכלוסייה היהודית בערים המעורבות, שהותקפה ושנחלשת?

רות וסרמן לנדה: אבל זה בדיוק מה שנאמר פה.

רות וסרמן לנדה: הדיון עוסק בזה שיש לקונה לגבי הערים המעורבות באופן כללי.

רות וסרמן לנדה: הפריזמה שלהם – וזה לגיטימי – זו הפריזמה של האוכלוסייה הערבית - - -

אורית סטרוק: אני שואלת אותך בתור אצבע בקואליציה - - -

אלכס קושניר: אורית סטרוק, את בקריאה שלישית.

אלכס קושניר: תצאי בבקשה החוצה לחמש דקות ותחזרי חזרה.

אורית סטרוק: גם היא מדברת.

אלכס קושניר: אבל היא ענתה לך.

אלכס קושניר: אם לא היית קוראת היא לא הייתה מדברת.

רות וסרמן לנדה: אני מעלה את זה כדי לתקן - - -

אלכס קושניר: תקשיבו, נציג הממשלה אמר חצי משפט וזה כבר פתח פה דיון.

אלכס קושניר: הוא עוד אפילו לא סיים משפט אחד.

אורית סטרוק: אז לכן - - -

אלכס קושניר: אורית, צאי החוצה לחמש דקות ואז תחזרי חזרה.

אורית סטרוק: בסדר, ניפש עוד חמש דקות.

אורית סטרוק: אני רק אומרת שהם דיברו לפניי ואותם לא הוצאת.

אלכס קושניר: שש דקות.

אלכס קושניר: בבקשה, אדוני.

אלכס קושניר: (חברת כנסת אורית סטרוק יוצאת מחדר הוועדה).

אדהם דראושה: החלטה 550 מתייחסת ליישובים הערביים, והיא אושרה בממשלה ב-24 באוקטובר 2021, ועכשיו אנחנו נמצאים בעיצומו של הליך גיבוש של תוכנית חומש לאוכלוסייה הערבית בערים המעורבות.

אדהם דראושה: אנחנו ניצמד לציר המקצועי בהצגת המצגת ונציג את כל המספרים המדויקים.

אדהם דראושה: רק נסתייג ונאמר שעוד אין החלטת ממשלה מאושרת בנושא הזה, ואנחנו נמצאים בעיצומו של הליך לגיבוש - - -

אלכס קושניר: לא הבנתי איזו החלטת ממשלה לא מאושרת.

אדהם דראושה: שמתייחסת לאוכלוסייה הערבית בערים המעורבות.

אדהם דראושה: מה שנדרשנו לדיון הזה.

אלכס קושניר: אין החלטת ממשלה כזו?

רות וסרמן לנדה: לא, אין.

רות וסרמן לנדה: זה הלקח מהתוכנית הקודמת.

רות וסרמן לנדה: אף פעם לא התייחסו לערבים בתוך הערים המעורבות, וזאת הפעם הראשונה - - -

אלכס קושניר: אז זה בעצם נגזרת של ההחלטה הגדולה בנושא - - - ?

אדהם דראושה: בדיוק.

אדהם דראושה: אנחנו נציג את המספרים ונראה לאן הכסף מיועד.

אדהם דראושה: יונתן פז יציג.

יונתן פז: שלום, אני יונתן פז, מנהל האגף החברתי ברשות לפיתוח כלכלי של המיעוטים, גוף שאמון על החברה הערבית במשרד לשוויון חברתי.

יונתן פז: אני נמצא פה במקום חסן טואפרה, שהוא מנהל הרשות והוא כרגע שוהה בחו"ל.

יונתן פז: נמצאים פה איתי נציגים של הרשות לפיתוח ונציגי משרד ראש הממשלה, שמגבשים איתנו את התוכנית.

יונתן פז: החלטת הממשלה היא בהיקף של 300 מיליון שקלים, והיא נגזרת של החלטת ממשלה 550, שמתמקדת בחברה הערבית.

יונתן פז: מתוכם 150 מיליון שקלים הם תוספתיים ו-150 הם ממקורות של המשרדים.

יונתן פז: זה סעיף שיוצא מתוך ההחלטה הכללית על תוכנית החומש שהוזכרה קודם.

אופיר כץ: שאלה.

אופיר כץ: מתי 150 הימים מסתיימים?

יונתן פז: סוף מרץ.

אופיר כץ: ואיך 300 המיליון מחולקים?

אופיר כץ: זה לכל הרשויות המעורבות, לא משנה מה האחוז?

אופיר כץ: זה לכל ה-26?

יונתן פז: כן.

אופיר כץ: אז מה יוצא להם?

אופיר כץ: 10 מיליון לרשות?

ינון אזולאי: לא.

ינון אזולאי: יש את זה במצגת.

ינון אזולאי: הם עשו לפי הסוציו-אקונומי בכל עיר.

יונתן פז: אני אגיע לזה במצגת.

יונתן פז: מטרות התוכנית מוצגות לפניכם, לא לפי סדר עדיפות.

יונתן פז: המטרה הראשונה היא פיתוח כלכלי-חברתי לחברה הערבית וצמצום פערים בין תושבי הערים המעורבות.

יונתן פז: המטרה השנייה היא ביסוס ופיתוח מרקם חיים משותפים בין התושבים.

יונתן פז: המטרה השלישית היא לעסוק בכל מה שקשור לשיפור תחושת הביטחון האישי, בין השאר לאור אירועי מאי.

יונתן פז: המטרה הרביעית היא חיזוק כלים ומענים של השלטון המקומי עבור האוכלוסיות בערים המעורבות.

יונתן פז: המטרה החמישית היא חיזוק ופיתוח מנועי צמיחה לרשויות המקומיות, והיא תיעשה ככל שייתנן תקציב מעבר ל-300 מיליון השקלים שקיימים בהחלטה.

ינון אזולאי: אז למה אתה שם את זה במטרות אם אתה אפילו לא יודע אם תקבל בשביל זה כסף?

ינון אזולאי: אם אתה לא מתקצב אותה אל תשים אותה במטרות שלך.

רון מרגלית: אני רון מרגלית, ממשרד ראש הממשלה.

רון מרגלית: המשרדים רשאים להקצות את הכסף המשרדי - - -

ינון אזולאי: משרד הפנים נמצא פה?

יונתן פז: לא.

ינון אזולאי: הוא לא בתוכנית?

רון מרגלית: למשרד הפנים יהיה אחד הפרקים של התוכנית.

ינון אזולאי: אני חושב שהיה חשוב שהם יבואו.

אלכס קושניר: יונתן, בבקשה.

יונתן פז: אני אשתדל לגעת גם בהגדרות ובנתונים, כדי לייצר עבורנו מסגרת דיון ביחס לנושאים שעלו.

יונתן פז: ראשית, אין הגדרה ממשלתית רשמית לרשות מעורבת.

יונתן פז: ההגדרה שקיימת היא הגדרה של הלמ"ס, והיא קובעת שיישוב מעורב הוא יישוב שיש בו רוב מכריע של תושבים יהודים ומיעוט ניכר של תושבים ערבים.

ג'ידא רינאוי-זועבי: מה זה רוב מכריע?

יונתן פז: תכף אני אראה את ההתפלגות בערים.

יונתן פז: ההגדרה של הלמ"ס לא נוקבת במספרים, אבל תכף אציג את המספרים ותוכלו לראות את החלוקה הדמוגרפית.

ינון אזולאי: אבל איך אתה מגיע למספרים שאתה מביא בהמשך אם הלמ"ס לא הגדיר לך אותם?

ינון אזולאי: מי כן הגדיר לך את זה?

ינון אזולאי: למה לקחת דווקא את הערים האלה, בעוד שעיר שיש בה רק 3% ערבים, אתה לא אומר שהיא עיר מעורבת?

ג'ידא רינאוי-זועבי: נכון.

ג'ידא רינאוי-זועבי: חלק מהדברים שאני הולכת לקדם זה הגדרה בתוך משרד הפנים של מה זה עיר מעורבת.

רות וסרמן לנדה: אני הנחתי הצעת חוק שמגדירה את זה על פי יועצים משפטיים וגם על פי הגדרת הלמ"ס, שהיא מאוד כללית.

יונתן פז: בכל מקרה, זה מה שעומד לרשותנו כרגע.

יונתן פז: מדובר על שבע הערים שמוצגות לפניכם, כאשר ירושלים נמצאת בחוץ לאור העובדה שקיימת החלטת ממשלה נפרדת שעוסקת בה.

יונתן פז: מוצגת כאן גם חלוקה סוציו-אקונומית בתוך היישובים, כדי להדגיש שבעצם יש שוני משמעותי בין הערים, ולכן בתוכנית אנחנו נתייחס אל הערים בצורה שונה, ואנחנו מתכוונים לאפשר מענים דיפרנציאליים, בהתאם לחוק עדיפות לאומית.

יונתן פז: לגבי האוכלוסייה, הטור האמצעי מציג את שיעור התושבים בתוך כל אחת מהערים.

יונתן פז: כמו שאתם רואים, יש הבדל משמעותי בין הערים.

יונתן פז: יש ערים שבהן שיעור התושבים מגיע כמעט לשליש או מעל לרבע, ויש ערים שהאחוז אומנם נמוך, למשל יפו, אבל המספרים הנומינליים הם יחסית גבוהים.

יונתן פז: בטור השמאלי אפשר לראות את החלוקה הסוציו-אקונומית לפי אזורים סטטיסטיים שבהם מתגוררת החברה הערבית בתוך הערים.

יונתן פז: אנחנו מציגים את זה כאן בסמוך לאשכול הסוציו-אקונומי העירוני כדי לעמוד על ההבדלים שקיימים ביחס לאזורים שבהם מתגוררת החברה הערבית.

יונתן פז: כמו שהוזכר פה קודם, יש שכונות שהן מעורבות לחלוטין, אבל כשמסתכלים על הנתונים בוודאי רואים שיש הבדלים משמעותיים ביחס לאזורים הסטטיסטיים שבהם מתגוררת החברה הערבית.

אלכס קושניר: מה קורה בנוף הגליל ומעלות תרשיחא?

ג'ידא רינאוי-זועבי: זה מפוזר, זה לא שכונות-שכונות.

ינון אזולאי: אבל בתרשיחא הוא מסתכל על זה כקובץ אחד שכמעט כולם בו באותו סוציו-אקונומי.

ג'ידא רינאוי-זועבי: כי אין שכונות של ערבים בתוך תרשיחא.

ינון אזולאי: היום בתוך מעלות יש שכונות שהן כבר מעורבות, ואותו דבר בנוף הגליל.

ג'ידא רינאוי-זועבי: בנוף הגליל זאת שכונה אחת.

ג'ידא רינאוי-זועבי: מה קורה עם כרמיאל?

יונתן פז: אני רק אגיד עוד דבר אחד ביחס לאוכלוסייה של הערים.

יונתן פז: הגישה שלנו בתוך גיבוש ההחלטה היא לא להתייחס לערים המעורבות – לא בדיון ולא בעת גיבוש ההחלטה – כאל מקשה אחת, משום שיש הבדלים משמעותיים ביניהן.

יונתן פז: לשאלתך, ערים שניתן אולי להגדיר כערים מעורבות בהתהוות – למשל כרמיאל, באר שבע ואולי עוד ערים שיהפכו מעורבות בעתיד – לא נכללות כרגע בהחלטה.

יונתן פז: אבל אנחנו כן מזהים מגמה כזו.

יונתן פז: אני ממשיך.

יונתן פז: אני אציג נתונים נבחרים מתוך מחקר מקיף שמבצע המכון הישראלי לדמוקרטיה בשיתוף עם הרשות לפיתוח כלכלי.

יונתן פז: המחקר ייצר בסיס נתונים מאוד משמעותי ביחס לפערים בנוגע לחברה הערבית בערים המעורבות.

יונתן פז: לפני כן, יש לומר שלמעט פרסומים מסוימים הנושא נחקר מעט.

יונתן פז: תמונת המצב בנוגע לחינוך והתקציב השנתי הממוצע לתלמיד מראה שיש פערים, למשל בבתי הספר היסודיים, בין החינוך העברי לערבי.

יונתן פז: יש פערים בחמישוני טיפוח זהים בכל הערים המעורבות, פרט לחיפה ותל אביב, שבהן התקציב הוא יחסית שוויוני.

יונתן פז: גם אם נביט על שיעור הזכאות לבגרות בערים המעורבות נוכל לראות כי בשנת 2019 שיעור הזכאות לבגרות בקרב הבנים בערים המעורבות עומד בסך הכול על 49%, לעומת 71% בקרב בנים באוכלוסייה היהודית.

יונתן פז: גם כשמשווים לנתונים הכלל-ארציים רואים שמצבם של הערבים בערים המעורבות פחות טוב לעומת יתר הרשויות הערביות, שבהן המספר עומד על 51%.

יונתן פז: גם אם נסתכל על איכות הבגרות ביחס לאוכלוסייה הערבית נראה פערים משמעותיים במבט המצרפי.

יונתן פז: כמו שאתם רואים, יש תמונה דיפרנציאלית בלוד, יפו ורמלה.

יונתן פז: ישנם פערים מאוד משמעותיים.

יונתן פז: מצד שמאל ניתן לראות את הפערים במצב המצרפי, שהם באמת מאוד משמעותיים.

יונתן פז: ביחס לשיעור התעסוקה חשוב להגיד שרוב הערים המעורבות מתאפיינות בהיעדר חסמים מרכזיים שמאפיינים רבות מהרשויות הערביות.

יונתן פז: בערים המעורבות יש קרבה למוקדי מסחר, יש אזורי תעשייה גדולים, יש אזורי תעסוקה שמייצרים היצע משמעותי, יש תשתית תחבורתית רחבה, החסם הגאוגרפי כמעט לא קיים, ואפילו יותר מזה, גם כשמביטים על העברית הדבורה רואים הבדל משמעותי של דוברי עברית דבורה בקרב החברה הערבית בערים המעורבות לעומת הרשויות הערביות.

יונתן פז: עם זאת, כמו שמוצג לפניכם, בכל זאת יש פערים מאוד משמעותיים בתוך הערים, שכוללים הבדלים מאוד גדולים ביחס לאיכות ופוטנציאל התעסוקה בערים המעורבות.

יונתן פז: אם נסתכל על השכר החודשי הממוצע של שכירים בערים אפשר לראות שבעשור האחרון ישנה עלייה משמעותית שהשפיעה גם על החברה היהודית וגם על החברה הערבית, וזה דבר מבורך.

יונתן פז: עם זאת, הפערים נותרים משמעותיים גם בקרב נשים וגם בקרב גברים, וזה יוצר אפקטים בכל מה שקשור לעוני.

ינון אזולאי: כשאתה מדבר על שיעור התעסוקה, בדקתם גם ממה נובעים הפערים האלה?

ינון אזולאי: יכול להיות שזה קשור באי-רצון לצאת לעבודה?

ינון אזולאי: כמו שבמגזר החרדי, שיש את תורתו אומנותו, הגברים פחות יוצאים.

ינון אזולאי: גם פה עשיתם את הבדיקה למה?

יונתן פז: תכף אני אספר קצת על הצוותים שעובדים - - -

ינון אזולאי: אני רוצה לדעת איך הגעתם לנתון הזה.

ינון אזולאי: אתם נותנים פה נתון של שיעורי תעסוקה אצל נשים ערביות ורואים שהוא מאוד נמוך לעומת נשים יהודיות - - -

רות וסרמן לנדה: עניין של תעסוקה זה עניין לאומי, ובהקשר הלאומי אני נלחמתי על זה שהגיל של היעד הלאומי של תעסוקה לגברים ערבים ירד מ-25 ל-18, כי אלה עיקר האנשים שאם אין להם תעסוקה הם יותר נמשכים לעניין הפשיעה.

רות וסרמן לנדה: וזה כן נכנס לתוכנית החומש - - -

ינון אזולאי: אני מבין, אבל זאת לא השאלה ששאלתי.

רות וסרמן לנדה: זה לא כל כך עניין של ערים מעורבות.

רות וסרמן לנדה: דווקא בערים המעורבות העניין של הנשים הוא פחות משמעותי.

ינון אזולאי: אני שאלתי איך הם הגיעו לנתון הזה ולמה.

ינון אזולאי: כלומר, האם עשו מחקר למה הנשים לא יוצאות לעבוד ולמה הגברים יוצאים פחות לעבוד.

ינון אזולאי: דבר נוסף, הבאתם פה את השכר החודשי הממוצע, אבל הייתי שואל גם מה התפקידים שלהם.

ינון אזולאי: יכול להיות שהם בתפקיד בכיר אבל הם לא מקבלים את השכר שמגיע להם.

ינון אזולאי: אז אני שואל האם בדקתם גם את זה.

ינון אזולאי: אני הייתי רוצה לדעת למה הם הגיעו למצב הזה ומה מקור הבעיה.

יונתן פז: כשאדבר על הצוותים אוכל להרחיב על זה, אבל הנתונים מספרים את הסיפור באופן כללי, והם נשענים על הנתונים של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה.

יונתן פז: מה שהצוותים עושים זה בעצם לאפיין בדיוק את החסמים.

יונתן פז: כלומר, לנסות להבין את הסיבות למצב ובהתאם לזה לנסות לייצר כלי סיוע ומענים שמטפלים באותם חסמים.

יונתן פז: בכל מה שקשור לתחום התעסוקה אנחנו מזהים, למשל, שהכוון תעסוקתי הוא כלי משמעותי לטיפול בחלק מהחסמים שעולים.

יונתן פז: אני ממשיך.

יונתן פז: החסמים האלה באים לידי ביטוי בכל מה שקשור להכנסה כספית למשקי הבית.

יונתן פז: יש פער של קרוב ל-38% בהכנסה של משקי הבית, וזה עוד כשממוצע המפרנסים במשק בית ערבי גדול יותר מהממוצע במשק בית יהודי בערים המעורבות.

יונתן פז: הנתונים בתחום החינוך, התעסוקה, וההכנסה באים לידי ביטוי גם במצב העוני.

יונתן פז: כפי שאתם רואים כאן, מעל לשליש מהערבים בערים המעורבות נמצאים בעוני, שזה פי 2.5 ביחס לציבור היהודי.

יונתן פז: אצל הילדים זה קרוב למחצית מהילדים, שזה פי 4.5 מהילדים היהודים בערים המעורבות.

אלכס קושניר: איך זה ביחס לאוכלוסייה הערבית לא בערים המעורבות?

יונתן פז: הגרף הכתום העליון מציג את האוכלוסייה הערבית.

יונתן פז: זה פחות - - -

אלכס קושניר: אז בעצם מכל הנתונים שראינו עד עכשיו אחת המסקנות היא שהמצב של האוכלוסייה הערבית בערים המעורבות הוא טוב יותר מבחינה כלכלית מאשר המצב של האוכלוסייה הערבית בערים הלא מעורבות.

אלכס קושניר: רואים את זה גם בהכנסה, גם בשכר וגם ב - - -

ג'ידא רינאוי-זועבי: קצת יותר טוב.

רות וסרמן לנדה: זה מאוד מאוד מטעה.

רות וסרמן לנדה: זאת תמונת מצב מטעה מאוד, כי הפערים בין האוכלוסיות הערביות שחיות בערים המעורבות גדולים.

רות וסרמן לנדה: לא נכון להסתכל על זה ברמה הזאת.

אלכס קושניר: אבל אם אני משווה בין אוכלוסייה שגרה בעיר ערבית לבין אוכלוסייה ערבית שגרה בעיר מעורבת - - -

רות וסרמן לנדה: אבל זה לא בר השוואה, וזה יכול לגרום להשקיע מיליונים בדברים הלא נכונים.

רות וסרמן לנדה: והשאלה פה היא האם העניין של התעסוקה לא צריך להיות ברמת המאקרו.

רות וסרמן לנדה: זה לא קשור לערים המעורבות; בערים המעורבות יש זוויות אחרות, יותר מדויקות, שאפשר וכדאי ויותר כלכלי להשקיע בהן את הכספים מבחינת התוצר.

ג'ידא רינאוי-זועבי: את מדברת עכשיו על פתרונות, אבל מה שאלכס איבחן, ובצדק, זה שמבחינת כל המדדים הסוציו-אקונומיים המצב של הערבים בערים המעורבות באופן כללי קצת יותר טוב לעומת היישובים הלא מעורבים.

רות וסרמן לנדה: זה פשוט לא נכון.

אלכס קושניר: בואו נמשיך במצגת, לא על כל דבר צריך דיון.

אורית סטרוק: אדוני היושב-ראש, אני חדשה אצלך ולא מכירה כל כך איך זה עובד.

אורית סטרוק: מה הסדר?

אורית סטרוק: פשוט אני רואה חברי כנסת שמדברים בלי רשות דיבור - - -

אלכס קושניר: אורית, כשהשאלה היא לעניין המצגת אז אין בעיה כמובן.

אורית סטרוק: אז אני רוצה לשאול לעניין המצגת.

אורית סטרוק: האם כשאתם עושים תוכנית חומש לערים המעורבות אתם לוקחים בחשבון את העובדה שבערים האלה חיות קהילות יהודיות שנפגעו קשה מאוד וחלק מהם שוקלים ואפילו ביצעו עזיבה בעקבות הפרעות שהיו - - -

ג'ידא רינאוי-זועבי: מה זה קשור למצגת?

אורית סטרוק: סליחה, אני שואלת אותו בדיוק כמו שאת ורות שאלתם.

אורית סטרוק: האם אתם לוקחים בחשבון שכשאתם פועלים אך ורק לחיזוק האוכלוסייה הערבית ולצמצום הפערים בינם לבין היהודים – כלומר, אתם בעצם אומרים ליהודים להשתנמך בפני אלה שפרעו בהם עכשיו - - -

אלכס קושניר: למה להשתנמך?

אלכס קושניר: מה זה קשור בכלל?

אורית סטרוק: אולי תשכיל אותי, אולי יש בממשלה פורום אחר שעוסק בעצם ימים אלה בחיזוק הקהילות היהודיות בערים המעורבות.

אורית סטרוק: אם אני אשמע שיש דבר כזה ושמשקיעים את אותם כספים ושחושבים באותה מידה על הצרכים המדויקים של הקהילות היהודיות שספגו עכשיו מכה כל כך קשה, אני אהיה יותר רגועה וגם לא תהיה לי ביקורת - - -

ג'ידא רינאוי-זועבי: אבל אורית, תסתכלי על הנתונים פה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: על מה את מדברת?

אורית סטרוק: היא מפריעה לי לדבר, אתה יכול להוציא אותה.

אלכס קושניר: אורית, תודה רבה שאת מרשה לי, אני מעריך את זה מאוד.

אורית סטרוק: שנייה, אני כבר מסיימת.

אורית סטרוק: השאלה אם יש פערים בין האוכלוסייה היהודית לאוכלוסייה הערבית בתוך הערים המעורבות היא שאלת הפערים גם בכלל המדינה.

אורית סטרוק: אבל כשאתם ניגשים לערים המעורבות מתוך מחשבה רק על הפערים האלה, המשמעות היא שאתם בעצם נותנים סוג של לגיטימציה לפרעות, ושמעתי את זה פה גם מחברות כנסת שדיברו קודם, שאמרו כאילו הפרעות התרחשו בגלל שהערבים המסכנים היו יותר דפוקים מהשכנים היהודים שלהם.

אורית סטרוק: אסור לתת בדל לגיטימציה לעניין הזה וחייבים לטפל בחיזוק האוכלוסיות שספגו את האלימות הנוראה הזו.

אורית סטרוק: אם אתם לא ממונים על זה ויש פורום אחר בממשלה שממונה על זה, תשכילו אותנו ותגידו לנו מיהו הפורום האחר שמחזק היום את הקהילה היהודית בלוד, בעכו, ברמלה - - -

אופיר כץ: מנסור ו-ווליד.

רות וסרמן לנדה: כי 12 שנים היה פורום כזה.

רות וסרמן לנדה: ..

רות וסרמן לנדה: הלקונה הזאת לא נולדה היום.

אורית סטרוק: - - - וכמה כסף ניתן לאנשים שעכשיו ספגו.

אלכס קושניר: אני עדיין מחכה לסימן שאלה בסוף.

אורית סטרוק: סיימתי.

שלמה קרעי: סימן השאלה זה איך אתם הופכים את הערים המעורבות לשכונה בריונית שבה מי שאלים מנצח.

שלמה קרעי: זה מה שאתם עושים כאן במצגת הזאת.

אופיר כץ: היא רק שאלה אם יש פורום כזה.

אורית סטרוק: זה מה ששאלתי.

אורית סטרוק: תודה, אופיר.

אלכס קושניר: הבנתי, בסדר.

אלכס קושניר: מיכל שיר, בבקשה.

אלכס קושניר: מעניין אותי אם נצליח להגיע לסוף המצגת הזאת.

מיכל שיר סגמן: אני אדבר מאוד בקצרה.

מיכל שיר סגמן: קודם אציין שנתוני הלמ"ס מעודכנים עד לשנת 2019, ולפני חודש זה היה עדיין 2017.

מיכל שיר סגמן: מה שאומר שנתוני הקורונה לא משתקפים פה, כלומר אנחנו עדיין לא רואים את נזקי הקורונה לעסקים ולמשקי הבית.

מיכל שיר סגמן: זה אומר שההחרפה, כולל הדירוג הסוציו-אקונומי, לא מעודכנת, ובעצם אנחנו נשענים פה על נתונים לא מדויקים, וזאת בעיה.

מיכל שיר סגמן: יתרה מכך, כשקובעים מדד סוציו-אקונומי לעיר – הרי יש הבדל בין צפון תל אביב לדרום תל אביב, יש הבדל בין יפו לבבלי.

מיכל שיר סגמן: כלומר, יש הבדל בין אזורים שונים בתוך הערים, כולל בתוך הערים המעורבות.

ינון אזולאי: הם דווקא התחשבו בזה כאן.

מיכל שיר סגמן: אני חושבת שצריך לשנות את השיטה, על אחת כמה וכמה בערים מעורבות, שיש בהן מורכבות פנימית, אחרת דין ילד בשכונה בעייתית יהיה כדין ילד שגר באזור מבוסס יותר.

מיכל שיר סגמן: ולכן אני חושבת שהגישה הזאת היא גישה בעייתית, הנתונים הם נתונים בעייתיים, וצריך להסתכל על כל שכונה ושכונה בנפרד.

ינון אזולאי: מיכל, תסתכלי בעמוד 5 או 6 במצגת.

ינון אזולאי: הם הסתכלו שם על פי שכונות.

ינון אזולאי: השאלה היא האם הם גם תקצבו את זה על פי שכונות.

אלכס קושניר: אם מתישהו בכלל נצליח להגיע לשאלה הזאת במצגת.

ינון אזולאי: מה שהיא אומרת זה נכון, והשאלה היא האם הסתכלו על זה גם בתקצוב של התוכנית.

מיכל שיר סגמן: אבל ינון, מלכתחילה הבסיס שעליו אתה בונה את הבית הוא בסיס של נתונים שהם לא רלוונטיים לשנת 2022.

מיכל שיר סגמן: והרי נפל דבר בישראל בשנתיים האחרונות.

ינון אזולאי: את צודקת, באמת בלמ"ס רק עכשיו הוציאו את 2019.

מיכל שיר סגמן: אבל חיים של אנשים תלויים בזה באופן ישיר.

ינון אזולאי: לכן הם אלה שהיו צריכים לעשות את זה, לא הלמ"ס.

מיכל שיר סגמן: ולכן לדעתי השיטה שבה אנחנו מסתכלים בכלל על ערים בישראל צריכה להשתנות, וגם זה בעייתי לבחון בשנת 2022 נתונים של שנת 2019, כאילו הקורונה לא הייתה פה.

ינון אזולאי: בהערה קטנה למה שמיכל אמרה, יש שכונות שהן ברמה 2 אבל היום עשו שם פינוי-בינוי ובנו שם מגדלים של עשירים, ופתאום הרמה שלהם היום מגיעה גם ל-8 ו-9.

מיכל שיר סגמן: בכלל החישוב של זה – לפי כמה רכבים יש לך וכל מיני דברים כאלה – צריך להשתנות, זה כבר לא רלוונטי היום.

מיכל שיר סגמן: הרי גם לאנשים שאין להם כסף יש רכב היום.

אלכס קושניר: תודה רבה, מיכל.

אלכס קושניר: ולדימיר בליאק, בבקשה.

ולדימיר בליאק: תודה.

ולדימיר בליאק: אני רוצה לומר מספר מילים על החברה הערבית ואז אדבר על הערים המעורבות.

ולדימיר בליאק: בחודשים האחרונים אני מסתובב לא מעט בחברה הערבית ואין ספק שיש שם מצב של תת-השקעה שנוצר במשך הרבה מאוד שנים – גם בתשתיות, גם בפיתוח אזורי תעשייה, גם בתעסוקה, גם בקרב הצעירים ונשים.

ולדימיר בליאק: ואיכשהו יש לי רושם שהרבה מאוד שנים חשבו שהחצר האחורית לא תגיע אלינו אלא תישאר שם.

ולדימיר בליאק: אבל היא כן מגיעה, בכל מיני צורות, כולל צורות מכוערות כמו הפשיעה.

ולדימיר בליאק: אגב, ניסו לספר לנו שאי אפשר לטפל בפשיעה במגזר הערבי, אבל היום אני קורא בישראל היום שהסתבר שמאז שהתחיל המבצע, ב-19 באוקטובר, יש ירידה של 40% במקרי הירי בחברה הערבית.

ינון אזולאי: עדיין יש הרבה מה לתקן שם.

ולדימיר בליאק: זה רק אומר שאם יש תוכנית ואם יש אנשים ויש מחויבות לנושא, אז אפשר לטפל בו.

שלמה קרעי: לך תספר לתושבי שמעון הצדיק מה התוכנית שלכם עושה.

ולדימיר בליאק: אפשר לא להפריע לי? תודה.

ולדימיר בליאק: כשאנחנו מדברים על הערים המעורבות אני מבין שאין בדיוק הסכמה על ההגדרה מי הן הערים המעורבות.

ולדימיר בליאק: אם בונים תוכנית, צריך קודם להיסגר על ההגדרה.

ולדימיר בליאק: לגבי התוכנית, פחות חשוב לי מה הסעיף הראשון, השני והשלישי, זה ויכוח מיותר.

ולדימיר בליאק: אבל אם אנחנו לא נטפל בצמצום הפערים אנחנו לא נגיע לתוצאות.

ולדימיר בליאק: אנחנו צריכים להשקיע גם בקהילה הערבית וגם בקהילה היהודית, ואם לא נצמצם את הפערים לא עשינו שום דבר.

ולדימיר בליאק: אני מסכים עם חבר הכנסת אופיר כץ שצריך להוסיף התייחסות גם לנושא העלייה והקליטה, בעיניי זה מאוד חשוב.

אלכס קושניר: תודה רבה.

אלכס קושניר: ג'ידא, בבקשה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: תודה רבה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: א', תודה על הדיון החשוב, היושב-ראש.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אני רוצה לפתוח בלהגיד משהו לרשות לפיתוח כלכלי של החברה הערבית.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אני עבדתי איתם מ-2013 ואני רוצה להגיד להם תודה על עבודה מקצועית, מבוססת נתונים, תוך בניית עבודה עם החברה האזרחית והרשויות המקומיות.

ג'ידא רינאוי-זועבי: יישר כוח.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אני רוצה להתייחס בקצרה לשני דברים.

ג'ידא רינאוי-זועבי: הנושא של ההגדרה של עיר מעורבת, לא רק בלמ"ס אלא גם במשרד הפנים, זה נושא שצריך להתחיל לעסוק בו.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אני חושבת שכשיש 15% תושבים ערבים בכל יישוב מעורב – זה ההגדרה המתבקשת.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אל לנו לשכוח שגם בבאר שבע, גם בכרמיאל וגם בעוד מקומות השיעור של התושבים הערבים מתחיל לעלות, וצריך לבנות בתוך כל רשות מקומית אסטרטגיה איך לנהל את הקהילות השונות בתוך כל עיר מעורבת.

ג'ידא רינאוי-זועבי: דבר שני, הפרויקט האישי שלי בכנסת הזאת זה ייצוג הולם.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אני מדברת על ייצוג הולם דווקא של בכירים ושל בכירות.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אני רוצה לבקש מכם להסתכל על השקף בעמוד 14, "תמונת מצב ייצוג הולם".

ג'ידא רינאוי-זועבי: בעמודה השמאלית נמצא כל הסיפור.

ג'ידא רינאוי-זועבי: כשאנחנו מסתכלים על מספר הבכירים הערבים מתוך כלל הבכירים בעיריות, אז למשל בעיר הדו-קיום חיפה אנחנו רואים 7% בלבד.

ג'ידא רינאוי-זועבי: בתל אביב-יפו 2% בלבד.

ג'ידא רינאוי-זועבי: בנוף הגליל 0%.

ג'ידא רינאוי-זועבי: זה מספר את כל הסיפור.

ג'ידא רינאוי-זועבי: משם צריך להתחיל.

ג'ידא רינאוי-זועבי: ולכן אחת מהצעות החוק שלי, שהיא בנושא ייצוג הולם, זה לעסוק בזה ולדרוש שעיריות מעורבות יתעסקו בנושא הזה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: כי כל עוד אין ייצוג הולם וכל עוד אין בכירים ובכירות במחלקות העירייה – גזברים, מהנדסות, יועצות משפטיות – אי אפשר להתייחס לכלל האוכלוסייה בתוך הערים המעורבות.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אני רוצה את הסיוע של כולנו כדי שנתחיל לעסוק בנושא של...

ג'ידא רינאוי-זועבי: אני לא רוצה להגיד דו-קיום בערים המעורבות, אלא ביכולת של התושבים הערבים בערים האלו להשפיע על קבלת ההחלטות המוניציפלית בתוך הערים.

ג'ידא רינאוי-זועבי: תודה רבה.

אלכס קושניר: תודה.

אלכס קושניר: יואב קיש, בבקשה.

יואב קיש: ממה שאני מכיר יש להם חברי מועצה ברמה המוניציפלית.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אני מדברת על עובדים בכירים.

יואב קיש: אבל בסוף מועצת העיר היא הגוף המרכזי - - -

ג'ידא רינאוי-זועבי: ואגב, גם מבחינת חברי מועצה המספרים הם על הפנים.

יואב קיש: אני רוצה לומר דבר אחד.

יואב קיש: אני חושב שיש פה אירועים שונים; אתה לא יכול להתייחס לרמלה וללוד כמו לתל אביב ולחיפה, אלה מקרים שונים וצריך להתייחס ספציפית לכל אחד מהם.

יואב קיש: אני רוצה דווקא לגעת במקומות היותר קשים, איפה שהייתה אלימות קשה בשומר החומות, שזה לוד ועכו.

יואב קיש: דרך אגב, בנוף הגליל כמעט לא היו אירועים של אלימות, אם אני לא טועה, כך שזה מודל יותר מוצלח.

רות וסרמן לנדה: היו.

יואב קיש: פחות יחסית.

יואב קיש: יכול להיות ששווה ללמוד - - -

רות וסרמן לנדה: כל שבת שורפים שם איזה משהו אחר של יהודים.

אלכס קושניר: רות, אל תפריעי בבקשה.

יואב קיש: לא אמרתי שלא היו, אמרתי שאי אפשר להשוות לעומת מה שהיה.

יואב קיש: אני מניח שאת מסכימה איתי, אז לא צריך להעיר על כל דבר שמישהו אומר פה.

יואב קיש: הבעיה היא שאלה ערים חלשות, בהגדרה.

יואב קיש: ופה אני מתחבר למה שאמרה חברת הכנסת סטרוק.

יואב קיש: אם סוגרים את הפער רק בחברה הערבית אבל לא מתייחסים לכל האירוע כולו, זה פוגע קשות בעיר.

יואב קיש: לא יכול להיות שמסתכלים על זה רק מהזווית הזאת.

יואב קיש: נכון, צריך להסתכל גם מהזווית הזאת, אני לא אומר שזה לא נכון, להפך, צריך לעשות את זה, אני בעד זה.

יואב קיש: אבל אם זו כל ההסתכלות, זה ירסק את העיר.

יואב קיש: ושוב, אני לא מדבר על חיפה ותל אביב.

יואב קיש: צריך לזכור שהיישוב היהודי בעיר קיבל מכה קשה של אלימות, וחייבים לתת לו מענה, והדבר הראשון זה ביטחון.

יואב קיש: קודם כול שוטרים.

יואב קיש: דרך אגב, לכולם.

יואב קיש: הנושא של ביטחון אישי הוא הבעיה הכי מרכזית, וברגע שנטפל בה אז האלימות תרד בעיר עצמה ובמגזר הערבי.

יואב קיש: וזה הדבר המרכזי לתפיסתי: קודם כול להחזיר את הביטחון האישי, ולא רק למגזר הערבי.

יואב קיש: זאת הנקודה שאני מבקש להתמקד בה.

יואב קיש: דבר שני, אני רואה שאתם מחלקים את הכסף לפי תוכניות מוגדרות.

יואב קיש: אני הייתי שמח לשמוע מה רמת הגמישות של ראש העיר במשאבים האלה.

יואב קיש: אני חושב שחייבים לתת לראש העיר גמישות, כי הוא זה שנמצא במקום והוא הדרג הכי קרוב לאירועים ולקבלת ההחלטות.

אופיר כץ: מדלגים עליהם.

יואב קיש: אז זאת תקלה חמורה.

יואב קיש: הוא חייב לקבל גמישות בהקצאת משאבים, בהתאם לצרכים כפי שהוא רואה לנגד עיניו.

יואב קיש: תודה.

אלכס קושניר: תודה רבה.

אלכס קושניר: סימון דוידסון, בבקשה.

אלכס קושניר: אל סוף המצגת לא נגיע היום.

אלכס קושניר: גם קחו בחשבון שראש עיריית לוד מבקש לדבר כבר שעה.

סימון דוידסון: אני באמת מנסה להבין מה אנשים שהם נגד התוכנית רוצים, למשל חברת הכנסת סטרוק.

סימון דוידסון: מה אנחנו רוצים, שהילדים האלה יהיו מסכנים?

סימון דוידסון: שיהיו אלימים?

סימון דוידסון: שלא יתקדמו?

סימון דוידסון: שלא יצאו מהמעגל שהם נמצאים בו היום?

אורית סטרוק: אנחנו רוצים שתשווה.

אורית סטרוק: שתסגור פערים בין - - -

אלכס קושניר: אורית, לא כל פעם שמזכירים את שמך את צריכה להגיב.

אורית סטרוק: תשווה את רמלה לגבעתיים.

אלכס קושניר: אבל אמרת את זה כבר.

סימון דוידסון: אני יכול לתת לך הרבה מאוד השוואות.

סימון דוידסון: אני מסתובב הרבה מאוד בחברה הערבית, והאינטרס שלי כיהודי שחי במדינה הזאת הוא שהחברה הערבית תתחזק.

סימון דוידסון: האינטרס שלי הוא שילדים שנמצאים במקום שאין להם מה לעשות בו אחרי הצוהריים, שאין להם מעש, שאין להם מתקנים, שאין להם תרבות, שאין להם ספורט – האינטרס שלי הוא שיהיה להם הרבה יותר.

סימון דוידסון: זה מה שיוציא את הילדים האלו מהמעגל שהם נמצאים בו היום.

סימון דוידסון: זה העתיד שלהם.

סימון דוידסון: אני מברך את המשרד לשוויון חברתי וגם ישבתי עם חסן לפני ארבעה חודשים בנושא הספורט.

סימון דוידסון: ולמה אני כל הזמן מדבר על הספורט?

סימון דוידסון: כי באמצעות הספורט – ואני מדבר מנתונים, על סמך דברים שקרו בעולם – באמצעות מתקנים, באמצעות תוכנית, הורידו את הפשע, הורידו את האלימות, סגרו פערים בחברה, למשל בארצות הברית בין שחורים ללבנים, באזורים גדולים מאוד, על ידי תקציב המדינה.

סימון דוידסון: אבל שכשאני מסתכל על התוכנית הזאת אני לא רואה ספורט, רק קידום ספורט עילית.

סימון דוידסון: אז אני יודע שמתוקצב כסף בתוכנית החומש, אבל אם לא יהיה פרויקטור לנושא הזה, מישהו שידע לתפעל את האירוע הזה, לא יבנו מתקנים.

סימון דוידסון: כי ב-20 השנים האחרונות יותר מ-50% מהכסף שנצבר למתקני ספורט לא שימש לבניית מתקנים.

סימון דוידסון: ולמה לא נבנו מתקנים?

סימון דוידסון: כי רוצים מצ'ינג, בזמן שלהרבה מאוד עיריות ומועצות בחברה הערבית אין כסף לשלם את המצ'ינג הזה, לפעמים גם לא 10%, ואז סוגרים להם את ההזדמנות והם לא יכולים לבנות.

סימון דוידסון: ואז גם נכנס נוהל האוצר החודש, כי הנושא של הטוטו עבר למשרד הספורט והם מקשים יותר, ואז אי אפשר לבנות.

סימון דוידסון: אני אתן לכם דוגמה.

סימון דוידסון: אגודת כדורגל שרצתה להקים תאורה לילדים קיבלה בקול הקורא את הכסף ממשרד הספורט, אבל אז הגיע נוהל האוצר, פסקה קטנה בתוך הנושא הזה – ופתאום אי אפשר לקבל את הכסף.

סימון דוידסון: זאת אומרת שהילדים לא יוכלו לשחק כדורגל, רק בחושך.

סימון דוידסון: אז צריכים לפתוח את הראש ולהבין את החשיבות של מתקני הספורט.

סימון דוידסון: אני מבקש מחברי הכנסת להתחבר אליי בנושא הזה.

סימון דוידסון: אם לא נקל על העיריות ועל המועצות לקבל את הכסף הזה – שהוא גם ככה צבוע – כדי לבנות את המתקנים, פשוט לא יבנו מתקנים, ואז הילדים ימשיכו להסתובב ברחובות בלי שיש להם איפה לשחק ואיפה לעשות פעילות ספורטיבית.

סימון דוידסון: צריך לטפל בנושא הזה, גם דרך ועדת כספים.

סימון דוידסון: תודה רבה.

אלכס קושניר: ינון אזולאי, בבקשה.

ינון אזולאי: אני אתן קודם ליאיר רביבו, אבל אני מבקש להיות אחריו.

אלכס קושניר: ראש עיריית לוד, יאיר רביבו, נמצא בזום.

אלכס קושניר: בבקשה.

יאיר רביבו: שלום.

יאיר רביבו: אני רוצה לומר שהתוכנית שהוצגה במצגת היא קצת מקוממת.

יאיר רביבו: אני פעלתי - - -

אלכס קושניר: אדוני ראש העיר, אנחנו לא הגענו לסוף המצגת לכן אנחנו לא יודעים.

אלכס קושניר: אבל דבר.

יאיר רביבו: המצגת הוצגה ושודרה, ואני חושב שזה בושה וחרפה שמדינת ישראל מוציאה מצגת כזאת תחת סמל שלה.

יאיר רביבו: שמי שמכין את המצגת יידע שמדובר בדיני נפשות.

יאיר רביבו: אם נביא לפה זר שייקח את המצגת הזה הוא יבין שהיה פה משהו שונה לגמרי.

יאיר רביבו: הוא יבין שהיו פה פרעות אבל הן נגרמו רק בגלל מצוקה חומרית של האוכלוסייה הערבית ואפילו הייתה להם עילה לצאת לפרעות, כי מצבם החומרי והפיזי היה בכי רע, ועכשיו צריך לתקן את זה על ידי שיפור התשתיות בחברה הערבית – שזה משהו שכולנו בעדו – ועל ידי העצמה של החברה הערבית.

יאיר רביבו: אבל החברה היהודית, שמהווה 70% עד 80% מהיישובים המעורבים, בכלל לא קיימת, אין פה התייחסות לחוסן הנפשי ולמצבם הקהילתי של התושבים היהודים באותם יישובים.

יאיר רביבו: וזה מקומם כי דווקא אני זה שנלחמתי והלכתי לבג"ץ נגד תוכנית החומש שהתעלמה מהתושבים הערבים.

יאיר רביבו: הרי כבר יש תוכנית חומש לחברה הערבית בסך של 30 מיליארד, ואני באתי והצגתי ש-10% מהערבים גרים ביישובים המעורבים ולכן צריך להקצות 10%, כלומר שלושה מיליארד, בתוך תוכנית החומש.

יאיר רביבו: זה בדיוק מה שאנחנו אומרים.

יאיר רביבו: בתוכנית החומש אתם לא צריכים להקצות שום דבר, רק לשנות את המספר ולקבוע שהתוכנית הזאת חלה גם על התושבים הערבים שגרים ביישובים המעורבים.

יאיר רביבו: הרי יודעים לחתוך איזה שכונות ערביות יש בלוד, כפי שהמשרד לפריפריה ידע לקבוע שכונות מסוימות בערים חזקות, כמו שכונת ג'סי כהן בחולון.

יאיר רביבו: אפשר לעשות את זה.

יאיר רביבו: ולכן את 300 המיליון צריכים להקצות לכלל התושבים, יהודים וערבים כאחד.

יאיר רביבו: אבל לאו דווקא בממשקים של יהודים-ערבים.

יאיר רביבו: כל הזמן מחפשים את הדו-קיום, אבל חבר'ה, הדו-קיום התפוצץ פה במאי שנה שעברה, ועכשיו צריך לדעת לטפל באוכלוסיות ולא כל הזמן רק לחפש פעולות משותפות בין יהודים לערבים.

יאיר רביבו: אגב, הקול קורא של 50 מיליון שקל לחמש רשויות בנגב ובגליל הוא נחמד מאוד, אבל הוא כל הזמן פוסל תוכניות, כי הוא רוצה רק תוכניות שיש בהן ממשקים בין יהודים לערבים.

יאיר רביבו: חבר'ה, בואו נשים את הדברים על השולחן: לא כל דבר חייב להיות משותף בין יהודים לערבים; יש צרכים של האוכלוסייה היהודית לבד ויש צרכים של האוכלוסייה הערבית לבד; צרכים אמיתיים שקיימים בערים האלה.

יאיר רביבו: הערים האלה משוועת לשיפור תשתיות, לפתרונות של חינוך בלתי פורמלי, לבעיות של ביטחון אישי, לבעיות של חוסן קהילתי ונפשי.

יאיר רביבו: אז תנו לראשי הערים, הם יודעים איפה צריך להשקיע.

יאיר רביבו: אם רוצים לטפל ממוקד באוכלוסייה הערבית, שיתכבד הפורום הנכבד הזה ויכריז שתוכנית החומש עם ה-30 מיליארד חלה על כל תושב ערבי במדינת ישראל באשר הוא.

יאיר רביבו: מה שעשו בתוכנית זה פשוט מקומם – החליטו להדיר את התקציבים מהתושבים הערבים בערים האלה.

יאיר רביבו: אצלי בלוד יש 30,000 תושבים ערבים.

יאיר רביבו: אם זה היה אחד מתוך היישובים הערביים במדינת ישראל זה היה היישוב השמיני בגודלו.

יאיר רביבו: לכן אני מבקש שתעשו תיקון ותקבעו בהחלטה גורפת שתוכנית החומש חלה על כל תושב ערבי במדינת ישראל, נקודה.

יאיר רביבו: ואם רוצים להשקיע בערים המעורבות – שאני שוב מזכיר שהרוב בהן הוא האוכלוסייה היהודית – אז צריך להשקיע בכלל העיר, ולא לעשות זאת כמו במצגת, שכל הנראטיב שלה הוא רק דרך עיניים ערביות.

יאיר רביבו: תודה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: מכיוון שאתה ראש העירייה אני רוצה לשאול אותך למה רק 3% מכלל העובדים הבכירים אצלך הם ערבים.

יאיר רביבו: התשובה יותר מפתיעה ממה שאת חושבת.

יאיר רביבו: 100% ממי שמגיע למכרזים מתקבל.

יאיר רביבו: 100%.

יאיר רביבו: פשוט לא רוצים להגיע.

יאיר רביבו: אנחנו מפרסמים את זה בכל מקום - - -

ג'ידא רינאוי-זועבי: לא, אני שואלת על משהו אחר - - -

שלמה קרעי: הוא ענה.

אופיר כץ: הוא אמר לך שמי שניגש מתקבל.

יאיר רביבו: 100% ממי שמגיע למכרזים מתקבל.

יאיר רביבו: אני נותן עדיפות לתושבים ערבים, אבל לא רוצים להגיע.

ג'ידא רינאוי-זועבי: זאת לא תשובה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: זה בדיוק כמו שכשאני שואלת את חברת החשמל את אותה שאלה היא אומרת שלא ניגשים.

ג'ידא רינאוי-זועבי: סליחה, האחריות היא שלך.

שלמה קרעי: איך בדיוק?

אופיר כץ: מה, הוא צריך להכריח אנשים לגשת?

אופיר כץ: לא הבנתי.

ג'ידא רינאוי-זועבי: הנגשה של מכרזים, הוצאה של קולות קוראים שהם ייעודיים לערבים - - -

שלמה קרעי: ג'ידא, תודי שהוא ענה לך תשובה ניצחת.

שלמה קרעי: 100% ממי שניגש מתקבל.

ג'ידא רינאוי-זועבי: ממש לא.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אני אומרת ש - - -

אלכס קושניר: תודה רבה.

אלכס קושניר: ינון אזולאי, בבקשה.

ינון אזולאי: תודה לך, אדוני היושב-ראש, תודה לראש העיר.

ינון אזולאי: האמת שאני חייב להגיד משהו לגבי ראש העיר של לוד יאיר רביבו וראש עיריית עכו.

ינון אזולאי: אני מכיר את הביקורת שהם חטפו לפני מה שהיה בשומר החומות, שאמרו להם שהם נותנים יותר לערבים ופחות מתייחסים אלינו.

ינון אזולאי: אני מכיר את זה מקרוב, אני מכיר את העיר לוד, אני נמצא בה, אני חי אותה ואת עכו כמובן.

ינון אזולאי: אי אפשר להגיד שהם לא קיבלו מבחינת העירייה.

ינון אזולאי: לכן אני מתחבר למה שהוא אומר – כשעושים תוכנית, תנו לראשי הערים את הכוח, כי הם יודעים לכלכל את הצעדים שלהם טוב מאוד.

ינון אזולאי: תנו להם את הכוח להחליט איפה הם רוצים את התוכניות האלה, הם מכירים את התושבים שלהם טוב מאוד.

ינון אזולאי: אם אתם רוצים לדעת עד כמה הם מכירים את התושבים שלהם תשבו עם הנציגים של העיריות ותשאלו אותם מה היחס בין ראש העיר לחבר מועצה או לסגן ראש העיר, ותבינו ששיתוף הפעולה הוא טוב.

ינון אזולאי: ולכן אם אתם תיתנו את הכוח לראש העיר הוא ידע להתמודד עם זה יותר מאשר כל משרד אחר שיבוא מלמעלה.

ינון אזולאי: אני חושב שמשרד הפנים היה צריך להיות חלק מוביל, ולא רק איזה משבצת אחת ששמו פה.

ינון אזולאי: משרד הפנים הוא האבא של השלטון המקומי והוא היה צריך להיות מעורב יותר סביב השולחן הזה.

ינון אזולאי: אני בעד לתת לציבור הערבי תקציבים, כדי שיהיה להם טוב, אנחנו בעד, אני לא חושב שיש פה מישהו שלא רוצה שיהיה להם טוב, כולנו רוצים שיהיה טוב, וככל שתשקיע תהיה פחות פשיעה, כמו בכל אוכלוסייה, זה ברור.

ינון אזולאי: אני מסתכל ואני רואה שאתם רוצים לעשות צמצום פערים.

ינון אזולאי: אבל גם בצד השני יש פערים.

ינון אזולאי: ובשביל לצמצם את הפערים אתה צריך להשקיע בשני הצדדים.

ינון אזולאי: שני הצדדים צריכים להיות מושקעים באותה תוכנית.

ינון אזולאי: אם שמת פה שקל, שים גם שם שקל.

ינון אזולאי: ואלה דברים שרק ראש עיר יכול לעשות.

ינון אזולאי: כשאני מסתכל על תל אביב, שבה 4.5% מהאוכלוסייה מקבלים... אגב, תל אביב בכלל לא צריכה את הכסף של הממשלה.

ינון אזולאי: היא עיר עשירה, לא חסר לה כסף.

ינון אזולאי: הייתי שואל את עיריית תל אביב לגבי 5.3% העובדים הערבים שלה – שזה יותר מאחוז האוכלוסייה שלהם – במה הם עובדים.

ינון אזולאי: אתם יודעים איפה נגלה שהם נמצאים?

ינון אזולאי: סליחה שאני אומר את זה, אבל נראה אנשי תחזוקה ומנקים.

ינון אזולאי: שם הם נמצאים.

ינון אזולאי: אז זה לא חוכמה לרשום 5.3, החוכמה היא גם לדעת איפה.

ינון אזולאי: ולגבי 4.5%, שזה חצי ואפילו פחות מחצי לעומת השאר – השאלה של חברת הכנסת ג'ידא הייתה במקום.

ינון אזולאי: בכרמיאל ובאר שבע יש יותר מ-4.5%.

ינון אזולאי: למה הם לא - - -

רות וסרמן לנדה: לכן ההגדרה מאוד חשובה.

ינון אזולאי: רות, פעם אחת תנסי לא... תסתכלו על באר שבע, תסתכלו על כרמיאל, יש בהן יותר מ-4.5%, אז למה להן אתם לא קוראים עיר מעורבת?

ינון אזולאי: למה תל אביב היא כן מעורבת?

ינון אזולאי: לגבי החינוך, כשאני מסתכל על הטבלה של הזכאים לבגרות אני רואה מקומות, למשל מעלות, שאפילו יותר טובים מהיהודים.

ינון אזולאי: אז קחו את המקומות האלה כמודל ותסתכלו איך שם הגיעו למצב הזה.

ינון אזולאי: זה כמו שראינו שבנוף הגליל כמעט לא היו פרעות.

ינון אזולאי: כי כנראה שיש שם משהו שגרם לזה.

ינון אזולאי: אני הייתי בעכו, ואני אומר לכם, אני גדלתי בעכו ובתור ילד היה לנו כיף להגיע לעכו העתיקה, היינו מגיעים באחת עשרה ושתים עשרה בלילה בלי פחד.

ינון אזולאי: בשומר החומות באתי בתור חבר כנסת ופחדתי להיכנס לעכו העתיקה.

ינון אזולאי: נכנסתי בכל זאת, בלי לבקש משטרה ובלי לבקש כלום, והיה פחד.

ינון אזולאי: שזה דבר שאני לא מכיר בעכו.

ינון אזולאי: ואני יודע שיש שכונות מעורבות בעיר, ואתם צריכים לתת להן, אבל עוד פעם, אתם צריכים להסתכל גם על המגזר היהודי.

ינון אזולאי: צריך להסתכל על החברה היהודית ועל החברה הערבית אותו דבר.

ינון אזולאי: כי אם אתם רוצים שעיר מעורבת תמשיך לחיות בדו-קיום צריך לתת לשניהם.

ינון אזולאי: לתת רק לאחד יגרום לפערים.

ינון אזולאי: ולכן התוכנית הזאת אפילו לא בדרך ללהיות מושלמת.

ינון אזולאי: עם כל הרצון הטוב – ואני בטוח שכאנשים מובילים במשרדים וכפקידי ממשלה הרצון שלכם הוא טוב – יש פה הרבה חורים, ואי אפשר לצאת לדרך לפני שאנחנו ממלאים אותם בתוכן אמיתי.

ינון אזולאי: תודה.

אלכס קושניר: תודה רבה.

אדהם דראושה: אדוני היושב-ראש, אני רוצה לענות לחבר הכנסת אזולאי.

אלכס קושניר: לא, אתה לא יכול, כי חברי הכנסת נמצאים היום במוד של פלט והם לא מוכנים להקשיב לכלום.

אלכס קושניר: שלמה קרעי, בבקשה.

שלמה קרעי: תודה, אדוני יושב-הראש.

שלמה קרעי: קודם כול אני רוצה לומר שבדרך כלל כשיש תוכניות לא שוויוניות שנוגעות למגזר הערבי הן עוברות בקלות את המשוכה המשפטית.

שלמה קרעי: הכול כשר בתוכניות כאלו.

שלמה קרעי: יש להם את הנציגים שלהם בקרב המשפטנים וזה עובר בשקט.

שלמה קרעי: בדרך כלל אנחנו שמחים כי אז גם ליהודים נשארים קצת פירורים מהתוכניות האלה וגם אנחנו נהנים מזה, אבל התוכנית הזאת, כמו שאמרה חברת הכנסת ח'טיב יאסין, זאת תוכנית רק לערבים, זאת לא תוכנית ליהודים.

שלמה קרעי: בעיניי לא ייתכן שבאים לטפל בבעיה, ובמקום לחזק את הערים המעורבות, במקום לחזק את העיר עצמה, מחזקים איזשהו בורג בתוך העיר, משהו חלקי, במקום לתת לרשות עצמה לחזק את העיר ולחזק את כל התושבים שלה.

שלמה קרעי: אבל יש לי גם בעיה עם הנראטיב של התוכנית.

שלמה קרעי: הרי למה צצה המצגת הזאת?

שלמה קרעי: למה בא הדיון הזה על הערים המעורבות?

שלמה קרעי: בגלל הפרעות של שומר החומות.

שלמה קרעי: וכשאנחנו באים בעקבות הפרעות האלו, שכללו אלפים, בכל מיני מקומות – אני לא אומר שכולם, אבל היה חלק לא מבוטל באותן ערים מעורבות שפגעו ביהודים באופן לאומני; שרפו בתים, שרפו רכבים, עשו לינצ'ים ביהודים באופן מאוד משמעותי.

שלמה קרעי: ועכשיו אנחנו באים ונותנים תוכנית שהיא פרס לפורעים.

שלמה קרעי: זה כמו שהממשלה עשתה בזמנו בחומש: רצחו יהודי?

שלמה קרעי: אז בואו נפנה אותם.

שלמה קרעי: לתת פרס לפורע, לתת פרס לבריון, זה דבר שהוא לא מתקבל על הדעת.

שלמה קרעי: והנראטיב של התוכנית, שהיא לערבים בלבד – זה מחזק את זה.

שלמה קרעי: ברור שבגלל הפרעות אנחנו רוצים לחזק אותם, וכנראה שאם האוכלוסייה תהיה יותר חזקה תהיה להם פחות מוטיבציה לפרוע, אבל אי אפשר להפוך את זה לתוכנית ממשלתית שבה כל דאלים גבר, שבה מי שאלים מקבל כסף, מקבל פרס.

שלמה קרעי: הדבר הזה לא ייתכן.

שלמה קרעי: דבר שאי אפשר להתעלם ממנו זה הנושא של החינוך.

שלמה קרעי: כשעומדים אימאמים במסגדים ומחנכים ומרצים לקהל מאזיניהם ללכת ולפרוע, ללכת ולפגוע במדינת ישראל – אי אפשר לתת תוכנית כזאת לפני שהחינוך והאג'נדה משתנות בתוך החברה שממנה זה בא.

שלמה קרעי: לא יכול להיות שנותנים מאות מיליונים ומצד שני ההסתה ממשיכה במסגדים ובמקומות נוספים.

שלמה קרעי: הדבר הזה חייב להיות משולב, זאת אומרת, אם אתם רוצים שנחזק אתכם אתם חייבים לחזק את מדינת ישראל; אתם לא יכולים להיות נגד מדינת ישראל ולקבל פרס בחזרה.

שלמה קרעי: וראשי הערים הם אלו שיכולים לסגור את הדבר הזה, ולכן צריך לתת לראשי הערים את היכולת והפררוגטיבה לשנות את התוכנית ואת ההקצאות לפי ראות עיניהם, כמובן בפיקוח של הממשלה, כדי לראות שזה לא נעלם ולא הולך למקומות אחרים.

שלמה קרעי: זה חייב להיות בשילוב ידיים עם ראש העיר, שמחובר לתושבים ונבחר על ידם.

שלמה קרעי: אי אפשר לדלג מעל הראש שלהם ולחשוב שתצא לנו תוכנית טובה.

שלמה קרעי: תודה.

אלכס קושניר: אימאן ח'טיב יאסין, בבקשה.

אימאן ח'טיב יאסין: אתה נאנח כאילו - - -

אלכס קושניר: כי כבר 11:30 ואני מסיים את הדיון בלי שהגענו אפילו לחצי מהמצגת.

אלכס קושניר: זה דיון מבוזבז.

אורית סטרוק: צריכים לקחת את המצגת הזו חזרה - - -

שלמה קרעי: צריך לערוך את המצגת הזאת.

אלכס קושניר: סליחה שאני אומר את זה, אבל זה דיון מבוזבז.

אורית סטרוק: הם צריכים לקחת את המצגת חזרה ולהכין הכול מחדש.

אורית סטרוק: זאת תעודת עניות לממשלה - - -

אלכס קושניר: הבנתי, תודה רבה, הדיון הסתיים.