ועדת הבריאות, כנסת 24, פרוטוקול מספר 67, 2022-01-25 11:20

עידית סילמן: צוהריים טובים לכולם, היום יום שלישי כ"ג בשבט התשפ"ב 25 לינואר 2022 למניינם.

עידית סילמן: אני מתכבדת לפתוח את ישיבת ועדת הבריאות בנושא הפרעות אכילה, תמונת מצב.

עידית סילמן: הפרעות אכילה כוללות טווח נרחב של בעיות הקשורות באכילה בעלת רכיב ריגשי, החל בהפרעות קלות כגון פחד מהשנה, הרגלי תזונה חריגים, דיאטות קיצוניות ושימוש באמצעים חריגים להורדה במשקל כגון תרופות, הקאות יזומות דרך הפרעות אכילה בלתי מסווגות ועד הצורות החמורות של אנורקסיה ובולימיה.

עידית סילמן: הפרעות אכילה נחשבות בכלל אחת המחלות הנפוצות ביותר בקרב נערות, נשים צעירות בעולם המערבי.

עידית סילמן: כ-50% מהחולות בהפרעות אכילה סובלות מאבחנה פסיכיאטרית נוספת.

עידית סילמן: צריך לומר שהטיפול בהפרעות אכילה הוא חלק מתחום בריאות הנפש, תחום שאנחנו עוסקים בו בוועדה בצורה נרחבת מאוד ובהפרעות האלה משולבים זה בזה תחומים גופניים ונפשיים.

עידית סילמן: לכן הטיפול בהם הוא מורכב יותר, הוא דורש תשומות נוספות מעבר למקובל בתחום בריאות הנפש.

עידית סילמן: המחקר האחרון בנושא, של הכנסת, שנערך ב-2016 ויושב ממש על השולחן של הממ"מ בקשה גם של חברת הכנסת לימור תלם מגן, גם שלי, למבחן נוסף של הדברים.

עידית סילמן: העריך כי בישראל יש בין 37 אלף ל-50 אלף איש שסובלים בהפרעות אכילה.

עידית סילמן: אנחנו יודעים וברור לנו שעקב מגפת הקורונה שמה שאנחנו מגדירים אותה כמגפה שקופה ואנחנו ניוותר איתה כמגיפה שאחרי המגיפה של הקורונה, ביום שאחרי, בתחום הזה.

עידית סילמן: אז לאור החשיבות של הנושא הזמנתי לכאן לוועדת הבריאות גם נציגים, שימי תבורי, יהודית באומן יחד עם קארין באומן ואת אירה דולפין היקרה שייספרו כל אחת את סיפורה.

עידית סילמן: נמצאים איתנו בזום עוד הרבה אנשים, צמצמנו את טווח האנשים שיוכלו להגיע לכאן לוועדה היום באמת בגלל הקורונה וההגבלות פה במשכן.

עידית סילמן: הפרעת אכילה זה מאבק, לא פחות, מאבק בכל קילוגרם הוא אויב, כל מבט חטוף במראה מלווה באימה ופחד ושנאה אכזרית הרבה פעמים כלפי הגוף.

עידית סילמן: מאבק של התמודדות מול מרדף חסר פשרות אחרי עולמות יופי וזוהר מתעתעים.

עידית סילמן: כמו ניסיון לתפוס רוח, רצון למימוש סטנדרט שאינו בר השגה ומאמץ עיקש להשביע מחשבות וטרדות שלעולם לא יגיעו לסיפוקן.

עידית סילמן: ההתמודדות שמלווה בטכניקות של הסתרה, של לבישת בגדים גדולים כדי לטשטש את מתאר הגוף, של פתיחת ברז כדי להחריש את ראשי ההקאות והכחשות חוזרות ונשנות מהקרובים ומהסביבה.

עידית סילמן: לא מובן מאליו שהגעתם לכאן היום, קארין ואירה, לא מובן מאליו שהסכמתן לבוא לפתוח ולחשוף בפני ובפני הציבור צוהר אל עולם של קושי, סבל והרבה בושה אינסופית.

עידית סילמן: אתן אמיצות ומעוררות השראה כל אחת במאבקה ומפיצות אור גדול של עוצמה וחוסן.

עידית סילמן: בדיון היום נבקש לשמוע גם מהמשרדים, משרד הבריאות ומשרד האוצר, על הצעדים הקיימים היום, על הצעדים המתוכננים להתמודדות עם המחלה וכן תמונת מצב נוכחית ועדכנית.

עידית סילמן: תמונת המצב שאנחנו מבקשים לבחון היא לגבי מספר מיטות האשפוז העומדות גם לאשפוז יום וגם לטיפול יום, פעילות מרפאות והקמת בתים שיקומיים, רצף טיפולי בין המסגרות לטיפול בהפרעות אכילה, אבחון ואיסוף מידע על חולות וחולים, תקינת כוח אדם וגיוס אנשי מקצוע.

עידית סילמן: בנוסף, נבקש לשמוע על פעילות מערכת החינוך, הרווחה ומשרדי ממשלה נוספים, למניעת הפרעות אכילה והתמודדות איתן.

עידית סילמן: אני כן חייבת לומר שביחד עם חברת הכנסת לימוד תלם מגן אנחנו נקיים ב-15 לפברואר יום גדול בתחום הפרעות אכילה והתמודדות.

עידית סילמן: אנחנו נסיר את המסך מעל התחום הזה.

עידית סילמן: אני יכולה לומר שגם באופן אישי, לאור באמת לשכת פניות הציבור שיש לי בבריאות וגם בשבתי כיושבת ראש ועדת הבריאות של הכנסת, אני מקבלת אין ספור פניות של אימהות ושל נערות ואני חייבת לומר שקצרה היריעה וקצרה גם ידי מלסייע ולעזור.

עידית סילמן: יושבים כאן נציגים של בתי החולים השונים שמקבלים ממני כל הזמן טלפונים, חדשות לבקרים, בוקר, צוהריים וערב, בבקשה שיעזרו.

עידית סילמן: אני ממש מתחננת הרבה פעמים למקום, לסיוע, לאינטייק ראשוני, לאבחון.

עידית סילמן: אני כבר לא מדברת על טיפול שלוקח כמה חודשים.

עידית סילמן: צריך לזכור, לדוגמא נערה שמגיעה אלי כבר והורים שמגיעים אלי עם נערה שהפסיק לה המחזור, זה כבר שלב שהוא מתקדם ומשם כדור השלג יכול רק להתדרדר וזו נורה אדומה שנדלקה מאוחר מדי.

עידית סילמן: ומה הם הסימנים?

עידית סילמן: איך אנחנו מזהים אותם?

עידית סילמן: בתוך העולם של המגפה השקופה שאנחנו יודעים שהנתונים, כי אנחנו גם מזהים אותם ומקבלים אותם בשטח הלכה למעשה, קפצו לאין שיעור ותיכף אנחנו נדבר פה על הנתונים.

עידית סילמן: אני מבקשת גם להסיר את הסטיגמה והבושה מזה, וגם להרים את המסך על עולם הפרעות האכילה.

עידית סילמן: אני שמחה שיש לי שותפה אדירה פה בכנסת, חברת הכנסת לימור תלם מגן שבאמת מעבר לזה שהיא חברת כנסת חרוצה ומרשימה.

עידית סילמן: היא באה עם עולם אישי גדול בתחום הזה שמקל גם עלינו להסיר את הסטיגמה, את הבושה, להרים את המסכים, להביא את הסיפורים כמו שהם ואנחנו גאים בזה שהסיפורים האלה באים פה כנסת ישראל והם יום אחר יום.

עידית סילמן: בשבוע הבא אנחנו נערוך כאן ביום שלישי בבוקר דיון ענק עם מתמודדי הנפש של הכנסת ואנחנו נזמין את הציבור להשתתף ביחד עם הכתבת דפנה ליאל ועם 12N.

עידית סילמן: אז מפה לשם, חברת הכנסת לימור תלם מגן בבקשה.

עידית סילמן: שותפה יקרה, חברה טובה, בהחלט זכיתי.

לימור מגן תלם: תודה רבה, עידית אני קודם כל רוצה להודות ליושבת ראש הוועדה על הקיום של הדיון הכל כך חשוב הזה.

לימור מגן תלם: הנושא של הפרעות אכילה הוא נושא שהיה ככה מטואטא מתחת לשטיח, ככה לא אהבו לדבר עליו, פשוט לא אהבו לדבר עליו, הוא לא עלה לסדר היום הציבורי, הוא לא נחשב לנושא סקסי.

לימור מגן תלם: כשאני הגעתי לכנסת אני בעצם בחרתי בו כנושא מרכזי להתעסק בו ואני מאוד שמחה שחברתי יושבת ראש הוועדה עידית סילמן לצידי בעניין הזה ויחד אנחנו נעשה פה הרבה דברים בנוסף ליום המיוחד שנעשה ב-15 לפברואר.

לימור מגן תלם: אנחנו נקיים פאנל, אנחנו נביא רופאים לשמוע את הצד שלהם, מנכ"לים של עמותות שמטפלים בנושא הזה, מטופלות ובעקבות היום הזה אנחנו באמת נצא עם מסקנות ותובנות ונמשיך לטפל בנושא הזה.

לימור מגן תלם: אני באתי מהעולם הזה, אני באתי מעולם הדוגמנות כך שצמחתי מתוך העולם וראיתי מסביבי את הנושא של הפרעות אכילה בכל מקום ועל כל צעד ושעל.

לימור מגן תלם: ואני חייבת לומר שבעקבות הקורונה ובעקבות השיטוט ברשתות החברתיות הנושא של הפרעות אכילה עלה בעשרות מונים.

לימור מגן תלם: מנתונים שבדקתי, עקב הקורונה הנושא של הפרעות האכילה עלה ב-40%, תלונות עלו ב-40% בעקבות הקורונה כך שזה נתון מטורף לדעתי.

לימור מגן תלם: אני קוראת לו מגפה שקטה, זה מגפה שקטה שהולכת ומתעצמת וצריך להתייחס אליה במלוא חומרת המצב.

לימור מגן תלם: אני מקבלת כמו עידית, כמו יושבת ראש הוועדה, עשרות פניות מאימהות שמבקשות עזרה, מבקשות שנקדם להם את התור הבלתי נגמר, אם זה למיטת אשפוז, אם זה לתזונאית שמתמחה בהפרעות אכילה שיש חוסר מאוד מאוד גדול בתחום הזה.

לימור מגן תלם: אני ממש 24/7 מחויבת לעניין הזה ועושה ככל שאני יכולה.

לימור מגן תלם: אני חייבת לציין שנמצאים איתנו פה שימי תבורי, יהודית באומן וקארין באומן שאני מלווה אותה כבר מספר חודשים ועוזרת לה ככל האפשר.

לימור מגן תלם: יהודית באומן פה היא לביאה אמיתית שנלחמת בכל כוחה בכל המערכות ואיפה שרק אפשר, על מנת לסייע לביתה לקארין.

לימור מגן תלם: כמובן עוד מעט יושבת ראש הוועדה תיתן להן את האפשרות לדבר ולספר לנו את הסיפור האישי שלהן עם כל הקשיים והבירוקרטיה הקשורה בזה.

לימור מגן תלם: נמצא איתנו גם בזום עדי ברקן שמאוד חשוב לי שיושבת ראש הוועדה תיתן לו את זכות הדיבור.

עידית סילמן: כן ברור.

לימור מגן תלם: הוא כבר שני עשורים מטפל בהתנדבות בכל הנושא של הפרעות אכילה, נלחם בנושא הזה, מגיע לבתי ספר, מרצה, מגיע לצבא, מדבר, מלווה נערות באופן אישי, באמת כרוך מאוד לנושא הזה ויש לנו המון מה ללמוד ממנו.

לימור מגן תלם: מה שכן חשוב לי לומר זה שבחודשים האחרונים אני נלחמתי מאוד מאוד קשה כדי להשיג תקציבים לנושא של הפרעות אכילה אחרי שראיתי את גודל ה-disaster בתחום הזה.

לימור מגן תלם: אני פניתי לשר האוצר אביגדור ליברמן, ישבתי איתו שעות רבות, הצגתי לו את כל הנתונים ולשמחתי הרבה שר האוצר אישר לי תקציב של 30 מיליון שקלים שזה תקציב מאוד מאוד משמעותי לנושא של הפרעות אכילה.

לימור מגן תלם: אני ממש בימים האחרונים ובימים הקרובים יושבת ואשב עם משרד הבריאות על מנת לנתב את התקציבים האלה לאן שצריך.

לימור מגן תלם: אנחנו נוסיף מיטות אשפוז כדי לקצר את תורי ההמתנה.

לימור מגן תלם: יש לנו פה כבר מספר בתי חולים שפנו והביעו צורך במיטות אשפוז, כמו בית החולים זיו שביקש עוד ארבע מיטות, בית חולים אסף הרופא שביקש עוד שש מיטות ובית חולים בנהריה שביקש עוד שש מיטות.

לימור מגן תלם: מעבר לזה אנחנו נוסיף עוד מספר רב של עמדות יום שגם יש תור המתנה מאוד מאוד ארוך, כך שהנושא של תוספת עמדות יום יקצר את תורי ההמתנה.

לימור מגן תלם: אנחנו נקצה תקציבים גם לבתים מאזנים, אנחנו רוצים גם להקצות חלק מהתקציב להכשרה של תזונאיות, של רופאים, כל הנושא של הטיפול בקהילה צריך מאוד מאוד לחזק אותו.

עידית סילמן: כן, נכון.

עידית סילמן: הרצף הטיפולי אותו הדגשנו, בוודאי.

לימור מגן תלם: הרצף הטיפולי, נכון, מאוד מאוד חשוב.

לימור מגן תלם: ועוד נושא שחשבנו להקצות חלק מהתקציבים ואנחנו עובדים על זה, זה נושא של אשפוז בית שגם נוצר צורך לנושא הזה.

לימור מגן תלם: כך שבימים הקרובים אנחנו נשב על החלוקה של התקציבים ואנחנו נביא באמת בשורה גדולה לכולם בתחום של הפרעות האכילה.

לימור מגן תלם: ושוב תודה רבה עידית על זה שאת חלק מכל התהליך הזה.

עידית סילמן: תודה, תודה.

עידית סילמן: אני רוצה באמת לברך אותך לימור גם על הקצאת המשאבים בתוך דיוני חוק ההסדרים והתקציב, גם פה מתוך הוועדה הקצנו תקציב לא מועט למען הפרעות האכילה ולמען מיטות אשפוז.

עידית סילמן: נמצאת איתנו כאן גם ציפי מנהלת מבית החולים מעייני הישועה בתחום הזה, שהיא תיכף תקבל גם את רשות הדיבור.

עידית סילמן: היכולת להביא גם את ההתייחסות המגדרית ואת הטיפול בהפרעות אכילה באותה הפרדה מגדרית שמתייחסת לבעיות כאלה או אחרות, היא חשובה ואנחנו רואים אותה לנכון ואנחנו שמים את זה גם בפוקוס.

עידית סילמן: ועדת הבריאות של הכנסת התכנסה וסיירה בשבועות האחרונים בבתי החולים השונים, גם בשניידר, גם במעייני הישועה, גם בזיו, גם במחלקות של הפרעות אכילה, כדי לראות ולאמוד את ממדי התופעה וכדי באמת לבנות תוכנית סדורה ואמיתית ואיכותית ביחד עם משרד הבריאות והאוצר, לאור ריבוי התופעה.

עידית סילמן: אני כן יכולה לומר שיש לנו דלת פתוחה גם במשרד הבריאות וגם במשרד האוצר, לימור את יודעת את זה כי ישבת עם הנציגים של משרד הבריאות.

עידית סילמן: אנחנו בונים בימים אלה את התוכנית הזו שאני מקווה שעד ה-15 לפברואר נוכל להציג אותה כבר בגאווה ובאמת לומר שתוך זמן קצר הבאנו בשורה אדירה ביחד לתחום של ההפרעות אכילה בארץ ופתיחת מיטות אשפוז, שתיכף גם ציפי תבוא ותספר איך זה נראה מתוך בתי החולים, התמודדות אדירה.

עידית סילמן: אני חייבת לומר שהמצוקה הזו עולה מהשטח, עולה מהמשפחות, עולה מהבתים, עולה מהצוותים הטיפוליים, ואנחנו כאן כדי לסדר.

עידית סילמן: אז תודה רבה לך לימור על הסיוע הזה.

עידית סילמן: וכן אליכם משפחת תבורי, קארין, יהודית ושימי.

עידית סילמן: יהודית אני אשמח שתפתחי את.

יהודית באומן: צוהריים טובים, אני קצת רוצה למהר כי קארין מאוד עייפה, הבאתי אותה בגלל שהיא באמת רצתה לשתף פה את הרגשות שלה ואת הניסיון שלה מהמחלקה היחידה שיש לנו בארץ שהיא תל השומר.

יהודית באומן: קודם נתחיל בזה שבאמת הגעתי לפה, זאת לא הפעם הראשונה שאני יושבת פה מול ועדת שרים ואני מדברת ואני אפילו בוכה קצת ומבקשת ופונה לעזרה של עוד פתיחת מחלקה, רק בגלל שלא כולם מסתדרות באותו בית, לא כל אחת מסתדרת באותו מטבח וזאת הייתה הבקשה שלי.

יהודית באומן: שייפתחו, יתנו אופציה לפתיחות בקשר לפתיחת מחלקות באיכילוב, בכל בית חולים מחלקה קטנה וראויה לבנות, כי אני לא באתי לדבר רע, אבל באתי קודם כל לציין שמאז שבאמת פגשנו לראשונה את לימור מגן, נפתחו דלתות.

יהודית באומן: קודם כל נפתחה דלת בלב של קארין, היא פגשה לא חבר כנסת בלבד, היא פגשה אישיות עם אוזן קשבת ורגש שזה אומר שהיא הקשיבה לה.

יהודית באומן: למה לא הסתדרת?

יהודית באומן: 41 פעמים היית בתל השומר וברחת משם.

יהודית באומן: והתשובה הזאת, אני אתן לקארין להסביר.

יהודית באומן: מה שכן בא ממני ואני מגיעה פה בשם הרבה מאוד אימהות, אנחנו נמצאות בחיים האלו, אנחנו האימהות חיות את הכאב, אנחנו המטפלות, אנחנו הפסיכולוגיות, אנחנו בעצם הדמות העיקרית והיחידה.

יהודית באומן: בואו נאמר שאתם מדברים על הבנות שיש להן הפרעות אכילה, אבל קצת קצת שכחתן שיש בהן עוד סבל שהוא סבל שאני פה בכנסת לא יכולה להסביר אותו.

יהודית באומן: אני לא יכולה לתת לכם בשעה שמץ של ניסיון חיים של 16 שנה מה אני בתור אמא עוברת כדי להחזיק את קארין בחיים.

יהודית באומן: שזה אומר יום צום, יום אכילה והקאה, ובגלל שהיא אוכלת כל כך הרבה ביום של האכילה ומקיאה, הגוף גונב לה 200 גרם.

יהודית באומן: מי פה יכול להסביר לי את התופעה הזו של 15,000 ₪ שאני צריכה להשיג כל חודש כדי שהגוף שלה יגנום 200 או 300 גרם כמו שד"ר ישורון באיכילוב, זה שמטפל בה ביום יום, שזה פלסטר.

יהודית באומן: אינפוזיה, נוזלים, ויטמינים, ברזל.

יהודית באומן: זה מה שמחזיק אותה וככה 16 שנים.

יהודית באומן: אני בתור אמא, אני לא אומרת על עצמי לביאה כמו שכולם אומרים, אני אומרת אמא ואני יודעת שהרבה מאוד אימהות מרימות ידיים, לא יכולות לעמוד בסכומי העתק האלה.

יהודית באומן: זה לפעמים להזעיק מטפלת בלילה, שלא נדבר על סכומים מזעריים של ביטוח לאומי שנותנים, שזה רק יומיים אוכל.

יהודית באומן: מטפלת שלוקחת מאתנו 400 שקלים, הגענו למצב הכי נמוך שיכול להיות, עד כדי כך שביקשנו מלימור עזרה לגיוס המונים שאין לנו.

יהודית באומן: אנחנו מחזיקים ילדים, לא מבלים, כמו שכולם מכירים אותי, לא מעילי פרווה, לא טיולים, החיים שלי הם נתונים אך ורק למען קארין, שהיא תישאר חיה.

יהודית באומן: זה כל כך קשה לראות ילדה שהבאת לעולם הזה דועכת יום יום כמו נר ואין פה אשמות.

יהודית באומן: זה ההורים, זה היה על הקיר, זה לא היה על הקיר, לא רק דוגמניות סובלות מהפרעות אכילה, הרבה בנות מהמגזר הדתי, מהמגזר הערבי, מכל מיני, זה לא רק מחלה של דוגמניות.

יהודית באומן: אני למדתי את זה, אני חיה את זה, אני פוגשת, פונים אלי, כל כך הרבה הורים בבכי ובתחנונים 'תלכי תדברי גם בשבילנו'.

יהודית באומן: אנחנו האימהות צריכות גם לקבל תמיכה, גם צריכים בנו לטפל ולעזור ולהבין מה פתאום שימי תבורי הזמר פונה לקהל בגיוס, כי אין לנו, אין לנו לא בית ואין לנו שום דבר.

יהודית באומן: מה שאני בתור אמא עשיתי למען קארין, אני לא חושבת שתיוולד אמא כזו עלי האדמות.

יהודית באומן: רצתי לחו"ל, מכרתי בית, ניסיתי הכל מהכל ובסופו של דבר הבנתי שמדינת ישראל זה המקום שלנו, זאת האהבה וזה החום.

יהודית באומן: למה לא פותחים מרכזים נוספים ולמה לא מפרידים?

יהודית באומן: בתל השומר יש מחלקה נהדרת, אוקיי.

יהודית באומן: תפרידו, תחצו את המחלקה לשניים, חצי מחלקה של בנות סרבניות לצערי הרב כמו קארין, שלא מצליחות, שפוחדות לעלות משקל יותר ממה שהן פוחדות למות.

יהודית באומן: זה בדוק, בדוק, בעיניים שלהן אני רואה ושומעת אותה כל יום.

יהודית באומן: שחררי אותי אמא, אני לא מסוגלת להעלות.

יהודית באומן: חצי מחלקה שלא מיד הרימו טלפון ויגידו 'בואי קחי אותה כי היא לא משתפת פעולה'.

יהודית באומן: לתת לה ספייס, לתת לה קצת אמפתיה, קצת רגש, היא לא הביאה על עצמה את המחלה הזאת, זאת מחלה שהגיעה ולא משנה מאיזו סיבה, היא שם.

יהודית באומן: אז מעבר לקארין, היא רוצה לספר מה קרה לה באשפוז האחרון אחרי שלימור מגן שברה את כל הכללים ופנתה וטלפנה והתחננה בפני ד"ר גור שיקבל אותה.

יהודית באומן: אז התנאי שלו היה שבעה ימים במחלקה הפנימית כדי שתוכיחי את עצמך שאת באמת רוצה ואחרי זה תעלי.

יהודית באומן: ופה אני רוצה לתת לקארין רגע לספר.

עידית סילמן: קארין היקרה, רק תקרבי את המיקרופון.

עידית סילמן: אז קודם כל קארין תודה רבה, מאוד מוערך בעינינו שאת באה ואני רוצה לומר שאת קול שמושתק ואת קול להרבה נערות ולהרבה מתמודדות ומתמודדים שסובלים ושלא יודעים להביא את הסבל שלהם לידי ביטוי ואנחנו שמחים שאת כאן איתנו היום.

עידית סילמן: אנחנו כאן כדי להילחם עבור התופעה ועבור אותם מתמודדים ומתמודדות ולשבור להם קירות ברזל וזכוכית.

עידית סילמן: בבקשה.

קארין באומן: תודה.

קארין באומן: אני גם שמחה להיות פה למרות שאני קצת עייפה אבל אני רוצה להשמיע שוב את הקול שלי ולומר שאני קיבלתי תנאי מד"ר גור שמנהל את המחלקה של הפרעות האכילה בתל השומר, שקודם אני צריכה להיות מאושפזת בפנימית ו' בתל השומר שבוע ימים ורק אז הוא יסכים להעלות אותי למחלקה, יד לוחצת יד.

קארין באומן: ואני הייתי בהתחלה נגד אבל אמרתי שאני רוצה לחיות, אני לא רוצה למות, אז אני אעשה את זה.

קארין באומן: באתי לפנימית ו', התאשפזתי, עליתי קצת במשקל, התאוששתי טיפה וביום שאמרו לי שהגיע היום שאני יכולה לעלות למחלקה של ד"ר גור, שמחתי אמרתי זהו טוב, הכל בסדר, הינה הגיע היום.

קארין באומן: וכשעליתי למחלקה פשוט חשכו עייני, התייחסו אלי בצורה נוראית, שמו אותי פשוט על מיטה ואמרו לי לא לרדת מהמיטה בתנועות כאלה אגרסיביות, את לא יורדת, את לא זזה, את צרכייך את עושה על המיטה, אין לעשן סיגריה, אין הפסקה.

קארין באומן: עשיתי את מה שעשיתי, הרגשתי כאילו עשיתי את כל המאמץ בפנימית ו' ואני עולה למחלקה וככה אני מתקבלת?

קארין באומן: ראיתי אור ופתאום חושך דווקא במקום שאני צריכה להמשיך הלאה.

קארין באומן: זרקו לי שתי שמיכות בצורה כזאת כאילו ילד בפעוטון שמתעללים בו, שתי שמיכות דקות וקפאתי מקור שם.

קארין באומן: אמרו לי זה מה יש וסגרו לי את הווילון בפנים, עוד מעט יביאו לך את הפרוטוקול של מה שאת צריכה ומה שמגיע לך.

קארין באומן: זהו, אני יכולה להגיד שהבנות שם וראו את היחס הזה היו בעצמן בזה, אני פשוט לא רציתי להיות שם יותר, רציתי רק ללכת ועדיף היה להיות ולהישאר בפנימית ו'.

קארין באומן: איך שם הצלחתי ושם הקדמתי, רק לא במחלקה הזאת.

קארין באומן: אני לא רוצה לכלכך, אני באמת לא רוצה להגיד דברים אבל זאת האמת, כי אין לי זמן, אני חוזרת אחורה ואני לא רוצה.

קארין באומן: אני רוצה לשמור על מה שהשגתי ואני פשוט מאוד מפחדת שאתם אומרים ב-15 יהיה עוד, יהיו עוד פעילויות ועוד מודעות, אבל אנחנו נחלשות.

קארין באומן: זאת מחלה קשה, מתים מזה.

עידית סילמן: נכון.

קארין באומן: אני מפחדת שלא יהיה לי זמן לחכות לעוד פעילויות ולעוד מודעות.

קארין באומן: צריך לפעול, צריכים לפעול מהר כי אין זמן.

קארין באומן: זאת מחלה שאוכלת אותנו.

קארין באומן: אני מפחדת.

קארין באומן: אני מפחדת לאבד את החיים כאלה כי פה יש רצון, אני אוהבת את החיים, אני כמה שנים לא הייתי בים, אני רוצה לראות את הים.

קארין באומן: אני רוצה את השיער שלי, את הגוף שלי, את הנשיות שלי, אני גם רוצה ואני מפחדת שלא יהיה לי זמן.

קארין באומן: שאולי עושים דברים והכל אבל אין זמן, צריכים מהר לפתוח עוד איזו יחידה, איזה משהו שישמרו עלינו ולא יתייחסו אלינו כאילו אנחנו איזו מפלצת.

קארין באומן: אנחנו גם בני אדם, אנחנו גם רוצות, אני גם רוצה, אני לא רוצה להיות למעלה.

קארין באומן: אני מצטערת, אני מצטערת, אני לא רוצה להיות למעלה.

עידית סילמן: זה בסדר גמור קארין.

יהודית באומן: אני רוצה להוסיף שלקארין קשה מאוד להרחיב פה ואני מבינה שהיא מאוד עייפה, רק שפשוט מאוד הגענו למצב שאנחנו מגייסים את עצמנו בגלל הסיבה שאין מקומות ואין מספיק מודעות עד שלימור מגן נכנסה באמת, ואין אוזן קשבת כי זה מה שקרה בכנסת.

יהודית באומן: אני הגעתי הנה, סיפרתי את אותו סיפור, קארין הייתה במצב של 44 קילו, הרבה יותר טוב ממה שעכשיו, עדי ברקן גם היה והוא הציע לפתוח עוד מרכזים והציע לתת מעצמו.

קארין באומן: לימור היא בעייני פשוט מלאך שהתחילה להעיר את כל העניין, היא העירה את כל העניין שהיה חבוי ומוסתר ואף אחד לא יודע כמה מתות, כמה מתות, כמה נפטרות.

יהודית באומן: הרבה מתות מהמחלה, הרבה לא מספרים שמתות.

קארין באומן: כמעט כל שבוע שבועיים, חודש, אני רואה חברה שלי שמתה.

קארין באומן: אני לא יכולה לראות את זה יותר, אני מפחדת.

יהודית באומן: אנחנו פה נצא למלחמה שקארי לא תהיה הבאה, אנחנו נעשה הכל אפילו אם צריך לטוס ללוס אנג'לס לארגן כוחות כי זה לא מהיום להיום.

יהודית באומן: אני מבינה שבכנסת כל הצעת חוק שעולה וכל דבר חדש שעולה לוקח הרבה מאוד זמן.

יהודית באומן: אני הייתי פה לפני שלוש שנים יחד עם שימי ודיברנו וסיפרנו את אותו סיפור שקשה לנו.

יהודית באומן: ונאמר מאז לעכשיו זה כל כך הרבה התדרדר שמצאנו מחלקה בלוס אנג'לס, השאלה איך מעבירים, מאיפה אנחנו מגייסים את הכוחות הפיננסיים, מאיפה אנחנו מגייסים את הכוחות האמיתיים לעשות את הצעד הזה.

יהודית באומן: זה אפילו עלה לי במחשבה, סעי לשם כמו פלוני אלמוני שלקח את הילד שלו ועזרו לו בקהילה היהודית ותראי מה אפשר.

יהודית באומן: כי אמא תעשה הכל כדי להציל את הילדה שלה.

יהודית באומן: אני לא אעמוד בזה שאני מתחילה לתאר לעצמי שמאז שלימוד נכנסה לסיפור הזה עם כל הפרעות האכילה, שפתאום אני אשמע אחרי שנתיים שכל כך הרבה בנות מבריאות, ובנו ופתחו ולי אין את הילדה הזאת.

עידית סילמן: שזה לא יכול להיות.

יהודית באומן: שזה לא יכול להיות דבר כזה.

עידית סילמן: יהודית אני רוצה לומר לך משהו על זה.

עידית סילמן: אני יכולה לומר לך שמרגע, ואני אומרת את זה כי גם לימור וגם אני חברות כנסת פה במשכן הזה, חדשות, אני יכולה לומר לך שנלחמתי כדי להקים את ועדת הבריאות הזאת ולהביא בריאות לקדמת הבמה הציבורית הפוליטית ולא בצחוק.

עידית סילמן: וזאת הייתה מלחמה קשה מאוד להביא את הוועדה הזאת ולהפריד אותה מוועדת העבודה והרווחה, כי זה חשוב לנו, כי אנחנו באמת נלחמות כאן ויש כאן חברי וחברות כנסת שנלחמים הלכה למעשה על חיים של בני אדם ושל המטופלים והמתמודדים.

עידית סילמן: כל מה שאנחנו רואים לנגד העיניים שלנו זה באמת את אותו חסד ואותה חמלה שהרבה פעמים אין ונדחקת החוצה מסיבות רבות ושונות.

עידית סילמן: אנחנו לא ניתן שהמקרים האלה ישובו ויחזרו על עצמם.

עידית סילמן: בנפש מטפלים בנפש בסוף, אי אפשר לטפל רק בתרופות ואי אפשר לטפל רק במחלקות.

עידית סילמן: זה צריך להיות סביבנו, צריכה להיות תמיכה משפחתית, כי את זאת שבסוף צריכה להחזיק את המשפחה ולהחזיק את הילדה שלך ולא יכול להיות שגם לא תהיה מעטפת טיפולים משפחתית כי זאת הנפש בסוף.

יהודית באומן: לגמרי, לגמרי, לגמרי.

יהודית באומן: אני רוצה להוסיף ראש ועדת הכנסת עוד דבר אחד, קשה מאוד להבין אצל הבנות האלו את ההפרעה הנפשית הזאת.

עידית סילמן: זה מגיע מאוחר מדי.

יהודית באומן: הן כל כך אינטליגנטיות, אני עומדת מול שופט והוא מבקש ממני להביא את קארין, הוא לא מבין שום דבר באנורקסיה, וקארין מגיעה אליו, מדברת כמו חברת כנסת, כל כך אינטליגנטית ואני שואלת את עצמי דבר אחד - -

עידית סילמן: מחלה מתעתעת.

יהודית באומן: מתעתעת, ואיך אפשר להבדיל האם הילדה חולה בנפש או זה איזה תא שנמצא במוח לדמוי גוף.

קארין באומן: זה מתחיל מהנפש.

עידית סילמן: נכון וציפי תספר לך שהיא מבית החולים מעייני הישועה, שכשאני הגעתי אליהם לביקור שהוא ביקור ובחינה של דברים גיליתי שם אחת שאני מאוד אוהבת, אחת שאני צעדתי לצידה חיים ארוכים בתוך המחלקה שנמצאת במצב קשה, שנמצאת במצב שהיא צריכה עזרה וכולנו לא ידענו מזה, כאנשים שהכי קרובים אליה והנורות האדומות לא נדלקו מספיק זמן ואף אחד לא ידע מזה.

עידית סילמן: הבושה וההסתרה, כי זה חלק מהמחלה, זו ההתמודדות הנפשית שמלווה את המחלה הזאת, היא כל כך עצומה וכל כך גדולה ולצערי אין לנו מספיק אפשרות לטפל ואין לנו מספיק מסגרות טיפוליות, אנחנו לנו מספיק רצף טיפולי ואין לנו מספיק יכולת לתמוך בסביבה ובמשפחה, כי המשפחה עצמה צריכה עזרה כדי להחזיק את אותם מתמודדים.

יהודית באומן: המשפחה הופכת למשפחה חולה.

יהודית באומן: ואני רוצה לומר משהו על תל השומר, הרבה בנות מתלוננות על ד"ר גור, אוקיי, אבל אני חושבת שאם הוא רופא אחד ויחיד בארץ שמטפל, אני שואלת את עצמי לפעמים ריבונו של עולם, אתה מטפל ב-40 בנות, אנחנו בבת אחת, אני יכולה להבין באיזשהו מקום את הנוקשות שלו.

יהודית באומן: צריך להוסיף עוד צוות, עוד רופאים, עוד מומחים ואני לא מדברת על מחר או מחורתים, כאן ועכשיו.

יהודית באומן: הבנות שמתות, המשפחות מסרבות לדבר, הן מתביישות.

יהודית באומן: אני לא מתביישת, אני מדברת בשמם של כל המשפחות.

עידית סילמן: ישר כוח, כל הכבוד, כל הכבוד זה לא מובן מאליו.

יהודית באומן: תצילו את האימהות.

אלון טל: אני אבקש לשאול רק שאלה.

עידית סילמן: כן, בבקשה חבר הכנסת אלון טל.

אלון טל: קודם כל אני רוצה באמת לברך על הדיון אבל לימור, אני לא ידעתי על היוזמה הזאת ואני מברך אותה, זה פשוט פיקוח נפש וזה כל כך חשוב.

עידית סילמן: הצלת חיים.

אלון טל: אני רק רוצה להזכיר לעצמנו שאומנם מדובר במחלה וכשאנחנו עוסקים עכשיו, אנחנו חייבים לטפל בסימפטומים וכולי, אבל הבא נזכור שיש פה תסמונת חברתית מאוד בעייתית.

עידית סילמן: ברור.

אלון טל: התחלתי ככה לחפש באינטרנט, 91% מהנשים בארצות הברית לא מרוצות מהגוף שלהן, יש להן את הבעיה של הדימוי העצמי.

אלון טל: ובישראל 65% מהנשים מאמינות שהן סובלות מעודף משקל.

אלון טל: זאת מחלה חברתית שמטיפה לאיזשהו דימוי שהוא לא הגיוני וכל אחד נולד עם גוף אחר וצריך לחגוג את זה ואני מניח שאולי נחשוב אפילו על הרחבת הדיון במשותף עם ועדת החינוך, כי זה מתחיל כנראה באיזושהי ציפייה חברתית שהיא חולנית, סליחה אני מצטער.

עידית סילמן: אני חייבת לומר אלון בקטע הזה - -

אלון טל: צריכות באמת הבנות לגדול עם אהבה עצמית.

עידית סילמן: אלון, יש לנו היום רשתות חברתיות שמאתגרות את כולנו כמה רמות מעל.

עידית סילמן: לימור גם יכולה להגיד לך כי אחד הבנים שלה הוא גורו בתחום של הרשתות החברתיות והוא יודע איך מתנהלים שם ואיך רצים שם, ואתה יודע זה גם משהו שאני לא ידעתי ומגיע לפתחנו.

עידית סילמן: בסופו של דבר אנחנו עצמנו היום עם רשתות חברתיות לא יודעים להתמודד ולהסתדר.

עידית סילמן: בסופו של דבר זה מגיע לבני הנוער שלנו ואנחנו רואים את התופעות החברתיות הרחבות, אנחנו זימנו דיון שהוא רחב יותר וזה יבוא ב-15/02, עם שרת החינוך, עם שר הרווחה, לעשות את זה אינטרדיסציפלינרי כי בסוף המענה צריך להיות של כולם ביחד וזה חינוך מגיל צעיר.

עידית סילמן: אבל האם אנחנו מקדישים לזה מספיק זמן?

עידית סילמן: האם בזמן הקורונה כשאנשים סבלו וילדים היו מבודדים בבית לבד והמחשבות רצו לכיוונים רבים ושונים מלבד האשמה של האם הבאתי בידוד על משפחתי, על עצמי?

עידית סילמן: מי חולה?

עידית סילמן: מה חול?

עידית סילמן: לאן זה מכניס אותנו?

עידית סילמן: ואיפה הטיפול הנפשי שבני הנוער והילדים שלנו כולם זקוקים לו?

עידית סילמן: בסופו של דבר צריך לומר שהפרעות אכילה זה חלק מאותה שרשרת של תופעות.

עידית סילמן: אתה יודע, הביצה והתרנגולת, זה בעקבות זה או להיפך אבל בסופו של דבר זה סימפטום רחב היקף.

עידית סילמן: ויכולה לומר ציפי פה ותיכף מנהלי בתי חולים נוספים יעלו ויגידו לך כמה התופעה רחבה.

עידית סילמן: אירה דולפין שיושבת איתנו כאן

עידית סילמן: גם רואה את זה והיא רואה את זה ממקומות אפילו של ספורט, של בריאות.

אירה דולפין: מעצמי, מה זה ממקומות?

אירה דולפין: מעצמי, ממה שחוויתי על בשרי.

עידית סילמן: בוודאי, אבל אני אומרת זה בדיוק המראה ההפוכה והיא יכולה לספר לך שהפוך, מי שבאה לשמור על עצמה ולטפח את עצמה ולתת לעצמה את התחושה שהיא שולטת על גופה ועל חייה, אירה דולפין בואי תמשיכי בבקשה.

מיכל מרים וולדיגר: אני מבקשת רק, אם אפשר שנייה - -

עידית סילמן: את רוצה לפנייה?

מיכל מרים וולדיגר: אני אשמח אם אפשר.

אירה דולפין: האמת שאני השארתי שני ילדים מבודדים חולי קורונה בשביל לבוא לפה בגלל שזה היה לי נורא חשוב ולפני שאני מתחילה אני ככה רוצה להודות לחברת הוועדה וכמובן לך חברת הכנסת עידית סילמן שהזמנת אותי לדיון כל כך חשוב.

אירה דולפין: מי שלא מכיר את הסיפור שלי, אז אני בצעירותי סבלתי מהפרעות אכילה קשות, כמובן כמו שכבר ציינתם קודם, אני לא דיברתי על זה, במיוחד לאורך כל הקריירה שלי שכל מה שאני מקדמת זה כמובן בריאות וכושר.

אירה דולפין: אז זה היה משהו שממש התביישתי בו.

אירה דולפין: זה התחיל בגיל 15 מאז שאני זוכרת את עצמי בתור נערה צעירה התחלתי לשנוא את הגוף שלי ואת איך שאני נראית.

אירה דולפין: הייתי בטוחה כמובן שאם אני אוריד במשקל ואני אהיה רזה יותר אז אני גם אוהב את עצמי ואת הגוף שלי יותר.

אירה דולפין: הייתה תקופה שהפסקתי לאכול לחלוטין, לחלוטין לגמרי.

אירה דולפין: כמובן שירדתי המון במשקל, לא שהייתי צריכה כשאני מסתכלת על התמונות היום.

אירה דולפין: למרבה הפלא, אחרי שירדתי כל כך הרבה משקל עדיין שנאתי את עצמי ואת איך שאני נראית ויותר חשוב מזה, לא הייתי מאושרת.

אירה דולפין: אז המלחמה שלי עם עצמי, עם האוכל, הייתה מאוד קשה.

אירה דולפין: כמובן שמענו פה את הסיפור הקשה והמצמרר של קארין שבאמת מחזיר אחורה, באמת מלחמה והרבה מכשולים.

אירה דולפין: לא אהבתי את האוכל שאמא שלי עשתה לי וכמובן עשיתי את כל הטריקים של האוכל, ולחלק, ולאכול שום דבר וכלום בלי רטבים, בלי שמן, בלי כלום בעצם, אוכל בלי כלום זה נקרא.

אירה דולפין: בגלל זה אני יש לי רדאר לבדוק בן אדם של הפרעות אכילה ב"ככה".

אירה דולפין: זאת אומרת כמובן בגלל שאני מטפלת וחיה את התחום אז, כל משפט שני של בחורה שבאה ואומרת לי 'מה, אבל אחרי אימון אני לא רעבה', אני מזהה את זה לא בדקות ולא בשניות, במבט שלה אני כבר רואה את זה מיד.

אירה דולפין: או 'הצום היה נורא קל לי', זה דברים שכאילו לא צריך לחכות למה שאמרתם 'היא רזתה, היא זה', הדברים האלה זה בום, חץ בלב.

אירה דולפין: כיום בעידן שלנו אני מגדירה כל בחורה שנייה סובלת מהפרעת אכילה כלשהי, להפרעות אכילה אין גיל, אין טיימינג, אין תקופה.

אירה דולפין: היום הנערות של היום, דיברנו על רשת חברתית בגלל זה גם חיברת אותי לעניין הזה.

אירה דולפין: בחורה באה אלי וכשהיא אומרת לי לא 'אני רוצה להתאמן ואני רוצה להיות בריאה, חטובה וחזקה', כשהיא באה ואומרת לי 'אבל אני רוצה להיכנס לג'ינס יותר קטן' כי כמובן שמידה יותר קטנה היא יותר טובה.

אירה דולפין: או שהיא רוצה רווח ברגליים, או שהיא רוצה להוריד את הבטן כשכמובן אין לה שום בטן.

אירה דולפין: אז הרדאר הזה פועל אצלי ואני ישר נכנסת למה שנקרא "קריז" במירכאות, כי אני יודעת לזהות את זה, כי הייתי שם ועשיתי את כל הטריקים האלה.

אירה דולפין: דיברתם על נתונים, אז כמובן שקורונה בצעדי ענק החריפה את המאבק של כל מי שסובלת מהפרעות אכילה, כי אנשים מן הסתם - -

עידית סילמן: והכניסה למעגל הזה רבים נוספים.

אירה דולפין: כן, אז אנחנו כמו שאמרת בין 30 ל-40 אלף אנשים, נשים וגברים כאחד שסובלים מהפרעות אכילה וכל שנה בעצם מצטרפים עוד כ-1,500 אנשים שאני מניחה שהמספר הזה יגדל כי אנחנו בתקופת קורונה בלתי נגמרת.

אירה דולפין: בארצות הברית, חבר הכנסת הנחמד פה שדיבר, אז התופעה הזאת היא אצל 30 מיליון אנשים, זה הנתון.

אירה דולפין: וכל מה שקורה בארץ, אנחנו תמיד מסתכלים הרי על ארצות הברית ואזה מלחיץ אותי שאולי נגיע לממדים כאלה.

אירה דולפין: 9 מתוך 10 אנשים מנסים כל יום דיאטה, כדורי הרזיה, תה ואני לא אמשיך.

אירה דולפין: חצי מהמספר הזה גם מכפיל את המשקל שלו אחרי שהוא מנסה את הדיאטה.

אירה דולפין: הייתי בכנס בסוף השבוע, כנס גדול בדרום של עורכי דין, הכנס הוא כמובן על אורח חיים בריא, בריאות וכושר.

אירה דולפין: אז פתחתי את הכנס לראשונה מזה שבעבר סבלתי מהפרעות אכילה.

אירה דולפין: היו שם קצת נערות מתבגרות והן אמרו לי 'אבל מה את עושה פה?

אירה דולפין: למה את לא הולכת להעביר את ההרצאה הגאונית או מה שזה לא יהיה בבתי הספר.

אירה דולפין: זה נחמד שאת מעבירה את זה לנו ולעורכי הדין, אבל זה חייב להתחיל מהחינוך'.

אירה דולפין: אז אני מאוד שמחה שבמערכת החינוך לומדים תנ"ך ותושב"ע ואני כבר לא יודעת מה.

אירה דולפין: אבל הפרעות אכילה, אכילה נכונה, למה אוכל זה לא אויב, חייב להיות כחלק משיעור רגיל.

אירה דולפין: אני רואה את זה על הבת שלי, יש לי ילדה בת 9 שמתעמלת והיא שואלת אותי 'אמא, למה אין לי רווח ברגליים?

אירה דולפין: ' אז אני אומרת סבבה, אז זה מתחיל אצלי בבית ואני לוקחת אחריות על עצמי.

אירה דולפין: אבל אני גם מניחה שאם היו מלמדים אותם את הדברים האלה אז היא לא הייתה באה ושואלת אותי דברים כאלה מצמררים.

אירה דולפין: כמו שקארין אמרה, זה קודם כל הפרעה נפשית ואחר כך כל השאר.

אירה דולפין: זאת אומרת, אנחנו מזהים את זה בגילאים מאוד מאוד צעירים, כמו שאמרתי לכם, אני מזהה את הדבר הזה מקילומטרים.

אירה דולפין: שזה מתחיל בדיוק כמו שהיא אומרת, ממש ממש בקטן, במספר הזה.

אירה דולפין: אני נלחמת למען ההפרעה הזאת כל יום, כמובן ברשתות החברתיות, כל התכנים שלי וכל המלחמה שלי זה בעצם להראות את הנורמליזציה, את המאבק, את הניצחון, מה אפשר לעשות, איך אפשר לעזור, שאוכל הוא לא אויב, שאפשר להיות מאושרים לא משנה איזה מידה את בג'ינס.

אירה דולפין: אנחנו לא שופטים אנשים לפי המידות שלהם כי אנחנו רואים שהסוף של זה יכול להיות מר וקשה.

אירה דולפין: אני מאמינה שלנו יש את האחריות ואת הכוח להעלות את המודעות, למגר את התופעה ואני מקווה שעוד יצטרפו אלי.

אירה דולפין: אני מרגישה קצת בודדה במאבק הזה, זה לא מספיק כי המספרים עולים והמספרים קשים.

עידית סילמן: אירה אנחנו באנו להעלות את המאבק הזה על נס.

אירה דולפין: סליחה שזה לקח קצת יותר.

עידית סילמן: זה בסדר, אנחנו באנו להעלות את המאבק הזה על נס ולפתוח אותו ולזמן אלינו דווקא את הנערות ודווקא את הנערים שיש להם שאלות ואני ולימור מחויבת לכך בתוך המערכות השונות וגם אני מאמינה בפורומים רציניים שאנחנו נשמח שאת תהיי שותפה אליהם.

אירה דולפין: אני אשמח ממש.

אירה דולפין: אתם עושים פה עבודת קודש וזה מדהים שזה סוף סוף מתקדם.

אירה דולפין: אני רואה את הגלגלים מתחילים לנוע - -

עידית סילמן: האמת שיש הרבה דברים טובים בממשלה הזאת.

אירה דולפין: לא, אני רואה שאת ממש עובדת קשה וזה ניכר לעין, אני פה לא מעט.

עידית סילמן: תודה.

עידית סילמן: חבר הכנסת מיכל וולדיגר ואז נעבור לשימי תבורי שהם רוצים עוד מעט ללכת.

עידית סילמן: בבקשה חברת הכנסת.

מיכל מרים וולדיגר: אז קודם כל תודה רבה, צוהריים טובים, תודה לכל חברות וחברי הכנסת שכאן ולקארין ולאמא שלה וכמובן לך, באמת לכולם ולעידית, כמובן ללימור, על הנושא החשוב הזה.

מיכל מרים וולדיגר: אני כן אגיד שאני כבר למעלה מ-16 שנה נמצאת בתוך התחום של בריאות הנפש שהיא כוללת בחובה לא מעט הפרעות, קשיים ומחלות.

מיכל מרים וולדיגר: וכן אני יכולה לומר ואולי אני קצת יפוגג את מה שאמרה עידית על "היי הו" לממשלה, אני חושבת שהנושא שאני שמעתי עליו לא מעט והחגיגות שנחגגו על 500 מיליון שקל תוספת לבריאות הנפש, זה נשמע באמת מאוד משמח וטוב אבל כשפורטים את זה מגלים שמדובר ב-400 מיליון שקלים שהולכים לבינוי ונפרסים על פני שבע שנים ומתחלקים בין כל בתי החולים.

מיכל מרים וולדיגר: בעצם משיחות עם מנהלי בתי החולים זה באמת כלום, ורק ה-100 מיליון שנמצאים בבסיס התקציב שזה מבורך, אבל זה באמת קצה קצהו ובעיקר בשל גדילת האוכלוסייה והזדקנותה פחות כדאי לתת תוכניות ומענים לבחורה צעירה ויפה כמו קארין ורבות ורבים כמוה.

מיכל מרים וולדיגר: לכן בעייני צריך לעשות פה באמת שינוי חשיבה, שינוי תודעתי ואני מפנה את עיקר הדברים שלי לאוצר, בעיקר לשם.

מיכל מרים וולדיגר: כמובן גם למשרד הבריאות אבל בעיקר לאוצר שסוף סוף יבין, באמת שיבין שאי אפשר להסתכל על דברים מהחור של הגרוש, אלא להבין שכל שקל וכל דולר שמכניסים בשלב מוקדם יותר, אנחנו חוסכים למדינה פי 10 או פי 100 או לפעמים פי 1,000.

מיכל מרים וולדיגר: יש מחקר מדהים של בועז סופר שכתב את זה על הפסיכולוגיה הציבורית, וזה ממש מבוסס על מחקר רציני שהוא עשה, שהמדינה מפסידה כל שנה, כדאי לרשום את זה, כל שנה 60 מיליארד שקל בשל אי השקעה במניעה ובשלבים המוקדמים יותר.

מיכל מרים וולדיגר: כשעוד אפשר להציל את הצעירים והצעירות, או אפילו בן אדם מבוגר שנקלע בפעם לראשונה לסיטואציה קשה וצריך טיפול קצר מועד וזמין כמו שהחוק מחייב, חוק ביטוח בריאות ממלכתית, והוא לא מקבל את זה.

מיכל מרים וולדיגר: הוא מקבל את הטיפול ומגיעים כמו אלייך ואלייך לימור, גם אלי מאות ואלפי פניות שאנשים מחכים לתור למשהו שהוא דחוף.

מיכל מרים וולדיגר: חשבו על בן אדם שצריך ניתוח לב או דיאליזה והם צריכים לחכות שנה וחצי לאינטייק.

מיכל מרים וולדיגר: זה פשוט שערורייה גם ברמה החברתית, גם ברמה המוסרית, גם ברמה העקרונית, אבל גם ברמה הכלכלית.

מיכל מרים וולדיגר: אנחנו מפסידים מיליארדי שקלים כל שנה בגלל היעדר מענים.

מיכל מרים וולדיגר: אני רוצה כן להוסיף ולומר שבעיני, קודם כל הפרעות אכילה כדבר בפני עצמו, אנחנו יודעים על מחקרים שרוב רובם של הצעירים והצעירות, אנשים שמתמודדים עם זה, רובם זה בעצם הסימפטום.

מיכל מרים וולדיגר: זה נובע מפגיעה מינית בשלב כלשהו, זה נובע מפגיעות - -

עידית סילמן: הרבה פעמים אבל לא תמיד.

מיכל מרים וולדיגר: כן, לא לכולם אבל ברובם זה מגיע ממשהו הרבה יותר קודם, שאם היו מטפלים בו כמו שצריך זה לא היה מתפתח לדרגות כאלה.

מיכל מרים וולדיגר: אנחנו מכירים את הסטטיסטיקה שמדברת על 1 מתוך 4 שמתה בשלב הדבר הזה.

מיכל מרים וולדיגר: זה משהו שהוא באמת מציל חיים, צריך לטפל בזה וצריך לטפל בזה ובזה אני מסיימת, באמת בצורה הוליסטית.

מיכל מרים וולדיגר: התקציב מאוד חשוב, מאוד חשוב התקציב ולבנות עוד מסגרות.

מיכל מרים וולדיגר: אבל זה לא רק התקציב, זה טיפול הוליסטי שמתחיל בקהילה שגם לה יש חלק בסטיגמות כמו שאמרת, באפליה.

מיכל מרים וולדיגר: זה ממשיך לרצף טיפולי שצריך להיות רצף של כל השלבים של הטיפול.

מיכל מרים וולדיגר: וכמובן ולא פחות חשוב זה חיזוק המשפחה.

מיכל מרים וולדיגר: המשפחה לא מקבלת מספיק, במדינות רבות בעולם למשפחה יש מעמד חוקי, במדינת ישראל לא.

מיכל מרים וולדיגר: המשפחה ברוב המקרים גם אצל אנשי המקצוע, לצערי, כמובן הרוב הוא בסדר אבל יש הרבה כאלה שהמשפחה היא בעצם מפריעה והיא מקלקלת, היא גורם מפריע לצערי והיא חלק גדול מהבעיה.

מיכל מרים וולדיגר: וזה כל כך הפוך, המשפחה היא חלק גדול מהפתרון וצריך לתת לה מענים גם בחקיקה וגם בעזרה יומיומית, וגם בתקציבים.

מיכל מרים וולדיגר: צריך לשים את המשפחה, בעייני שם זה מתחיל, השינוי צריך להתחיל משם ואז באמת עוד חזון למועד, אבל משם אני רואה את ההתחלה של הפתרון ולא כבעיה.

מיכל מרים וולדיגר: תודה.

עידית סילמן: תודה.

עידית סילמן: שימי תבורי אני רוצה לעבור אלייך לכמה מילים ולפני כן, כן לומר ולהתייחס לדברייך שאני מברכת אבל שסוף סוף יש ועדה כזו ששמה אל מול העיניים שלה את הנושאים האלה ושבוע אחר שבוע דנה בנושאים של בריאות הנפש ומביאה אותם לקדמת הבמה ולא מוותרת ומאתגרת את המערכת.

עידית סילמן: ואני מברכת על זה שלראשונה שר האוצר שם סכום כסף גדול.

עידית סילמן: גם בחוק ההסדרים והתקציב שאני העברתי כאן בוועדה בקאפ למיטות, וגם בתוך תקציב אישי לתוך המקום הזה של הפרעות אכילה שלא היה בעבר.

מיכל מרים וולדיגר: לא, המיטות הפסיכיאטריות ירד הסכום שלהם, בעוד בכל המקומות האחרים זה עלה, המיטות הפסיכיאטריות מקבלות פחות כסף ולכן בית החולים נראה כמו שהוא נראה.

עידית סילמן: אז אני רק רוצה לומר שאני גאה שסוף סוף יש תוכניות שייבנו, אחרי שנים של הזנחה ושל דחיקת הנושא לקרן זווית.

עידית סילמן: וצריך לומר, שם זה היה, לא דיברו על זה, לא טיפלו בזה, לא קמה כאן חבורה של חברות כנסת ששמות את זה בקדמת הבמה והחליטו שהן נוגעות בנושא הזה ומביאות את זה לכולם כאן.

עידית סילמן: אני כן חייבת לומר שדווקא אני שבאמת הייתי מתעמלת וספורטאית בעבר ולמדתי את זה גם בתואר הראשון וגם בתואר השני שלי בווינגייט, וראיתי למול עיני כמה התופעה היא רחבה, היא משמעותית, כמה המשקל הוא משפיע וכמה החינוך הוא חשוב.

עידית סילמן: והתקציב הזה לתוך מערכת החינוך ולהכשרות, הוא קריטי ומשמעותי.

עידית סילמן: צריך לומר שמי שיש לו ומתמודד עם הפרעת נפש או איזושהי התמודדות נפשית כזאת או אחרת, מהרגע שנזהה אותה עד שהוא יראה רופא ייקח זמן.

עידית סילמן: כמה זמן לוקח לנו לראות היום רופא משפחה מרגע שאנחנו מרגישים שאנחנו חולים?

עידית סילמן: תוך שבוע גג אנחנו אצל רופא משפחה.

עידית סילמן: זה מה שצריך להיות גם במחלה הזאת, היא מחלה ככל המחלות.

עידית סילמן: צריך לפתוח את זה, צריך לאפשר לרופאי המשפחה לזהות, לטפל.

עידית סילמן: הקהילה היא קריטית וחשובה, לא צריך לחכות לפסיכיאטר שיזהה ויאמר.

עידית סילמן: צריך שכבר רופא המשפחה בשלב המקדים יוכל להפנות לפסיכולוגיה ציבורית ולפסיכותרפיסטים בקהילה כדי שיוכלו לתת את המזור ואת המענה.

יהודית באומן: דרך אגב, מאוד מסוכן לשלב פסיכיאטר עם הפרעות אכילה.

יהודית באומן: יש הרבה מאוד פסיכיאטרים שלא מבינים כלום בהפרעות אכילה.

עידית סילמן: הפרעות אכילה זאת נישה שצריך באמת להתמחות בה.

יהודית באומן: Specialist, אנשים מומחים שמבינים בהפרעות אכילה.

יהודית באומן: לא איזה פסיכיאטר שאומר 'אברבנאל'.

יהודית באומן: מה ילדה עם אי ספיקת כליות סופנית והפרעת אכילה צריכה לחפש בין מיטות של חמש חולות באברבנאל?

יהודית באומן: זה היה אסון, זה היה אסון מה שקרה לנו לפני שש שנים.

יהודית באומן: אני באתי כמו רוח רפאים ומזל שהייתי אפוטרופוס, מצאתי ילדה במיטה עם סליחה על הביטוי, ארבע מופרעות שהפחידו אותה.

יהודית באומן: צריכים לדעת איפה לשים את הבנות שלנו.

יהודית באומן: לא להיפטר מהן 'טאק-טאק' למחלקה הפסיכיאטרית, מקום ראוי.

יהודית באומן: עכשיו שימי.

עידית סילמן: שימי בבקשה.

שימי תבורי: טוב, שלום לכולם, אני לא באתי להרצות אבל - -

עידית סילמן: באת לשתף מהמקום האישי.

שימי תבורי: כן, אני קודם כל מאוד שמח שקמה הוועדה הזו ואני מקווה שהיא תמשיך לא כמו שהייתה לנו ועדה לפני שלוש שנים, היינו פה ישבנו באותו מקום ושום דבר לא קרה.

שימי תבורי: אני מאמין ומאמין בכם שתהיה הצלחה ותפתחו עוד כמה מחלקות בכמה בתי חולים בארץ ושישו ושימחו.

שימי תבורי: מילים בקשר ליהודית, אני חייב לספר שאני שש שנים נמצא בבית הזה איתם ובאמת אומרים לביאה, אני אומר היא גם לביאה והיא גם אריה והיא כל דבר, והיא נתנה את כל החיים שלה למען 16 שנים, למען הילדה הזו.

שימי תבורי: אני מקווה שמפה יצא מתוק כמו שאומרים.

עידית סילמן: תודה שימי.

שימי תבורי: ולמרות שאני לא באתי לתקן את העולם ולא לשנות סדרי בראשית.

עידית סילמן: אנחנו משתדלים לעשות פה תיקון עולם.

שימי תבורי: אני מקווה שיהיה פה שינוי.

יהודית באומן: תודה רבה לכם.

יהודית באומן: אנחנו חייבים לעזוב כי קארין עייפה.

עידית סילמן: תודה, תודה למשפחת תבורי, תודה לקארין וליהודית.

קארין באומן: אני רוצה לומר לכולכם תודה על הוועדה, באמת זה היה מאוד חשוב לי, מאוד.

עידית סילמן: אני רק אצא להגיד להם שלום ואני חוזרת לכאן.

עידית סילמן: אני רק מלווה אותם.

עידית סילמן: טטיאנה את יכולה בבקשה.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: תודה רבה למשפחת תבורי ואנחנו נמשיך את הדיון.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: נמצאים איתנו בזום עוד אנשים נוספים שרצו להביע את דעתם ולספר סיפורים מהניסיון האישי שלהם.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אני מבקשת להעלות את עדי ברקן שנמצא איתנו בזום.

עדי ברקן: צוהריים טובים.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: צוהריים טובים.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אם אתה יכול להציג את עצמך, במה אתה עוסק ואיך אתה קשור לנושא.

עדי ברקן: אני עדי ברקן, במקור אני צלם אופנה, אני הייתי אחד מאלה שאומר לבנות 'את יפה, רק תורידי ארבעה קילו מהישבן'.

עדי ברקן: הבנתי שטעינו, שלקחנו את עולם היופי למקום רחוק מדי, דוגמניות רזות מדי.

עדי ברקן: ואז הגיעה הטכנולוגיה של הפוטושופ וזה לא הגיע רק אלינו, זה הגיע גם למעצבי האופנה שרצו מראש להבליט את הבגד שלהם וזה בא על חשבון הבגד והבנתי שכשאני אומר למישהי להוריד את הארבעה קילו במשקל, זה כמו שאומרים בשפת הרחוב, אשכרה לשלוח אותה להתאבד.

עדי ברקן: הקמתי עמותה לשם כך בשנת 2025, עמותה שנקראת simply you שחרטתי על דגלה שתי מטרות.

עדי ברקן: מטרה אחת, לשנות את אידיאל היופי כי משם מגיעות הבעיות של דימוי גוף, ודבר שני זה לשנות את הטיפול והגישה בבעיות של דימוי גוף, ואני בכוונה שם סימן קריאה, הפרעות אכילה, סמים, התאבדויות וכן הלאה.

עדי ברקן: כי הפרעות אכילה, לא כל מי שסובל מהפרעות אכילה מגיע מעולם של דימוי גוף ופה אנחנו מתבלבלים.

עדי ברקן: אני מכיר את המחלקה להפרעות אכילה משנת 97', ליוויתי את אחת הדוגמניות באותן השנים שהגיעה מהעולם האפל הזה וכשישבתי איתה כשהיא קיבלה את הטיפול, ישבתי עם שאר הבנות, שאר שבע או שמונה בנות שהיו שם מאושפזות ותחקרתי אותן.

עדי ברקן: רציתי לדעת למה הן הגיעו לשם, איך הן מתכוננות להחלים, מה הן חוות שם.

עדי ברקן: שמתי לב שנערה אחת עברה אונס, היא סיפרה לי על הטראומה שהיא עברה, הבנתי, והיו שם שתי בנות שבסך הכל רצו לקום בבוקר לעמוד מול המראה ולאהוב את עצמן, והן לא אהבו.

עדי ברקן: ואז הבנתי שלי התחילה איזו שרשרת חיול שאנחנו כעולם האופנה יצרנו, וזה הגיע למצב שהצעירות לא אוהבות את עצמן.

עדי ברקן: ראיתי, לא יכולתי לעשות יותר מדי כי אני צלם אופנה, אין לי say גדול מדי, אבל המשכתי ללוות את אותה נערה והצלחתי להכיר עוד בנות כי שמתי לב שאותן בנות שהכרתי בפעם הראשונה אחרי שלושה חודשים לא היו שם.

עדי ברקן: ואחרי שמונה או תשעה חודשים מצאתי אותן עוד פעם והתחלתי לשאול את השאלה, אם הן מגיעות לפה ויוצאות הביתה, למה הן חוזרות עוד פעם?

עדי ברקן: אבל עולם האופנה קרא לי והייתי חייב להמשיך איתו.

עדי ברקן: יום אחד אחת הבנות שהרימה אלי טלפון ביקשה את העזרה שלי, לדעת באמת איך היא נראית.

עדי ברקן: אני חושב שמהעולם שאני הגעתי הצלחתי לנפץ לה את המחשבה בעצם איך היא אמורה להיות וליוויתי אותה במשך שנה או שנה וחצי.

עדי ברקן: והצלחתי, הצלחתי כי היא חזרה לקהילה והבנתי מההורים שאחר כך היא התגייסה לצבא והכל טוב ויפה.

עדי ברקן: הבעיה הגדולה שהסיפור הזה הגיע למדיה והמדיה הגיעה לערוץ 1, הייתה אז תוכנית של ערוץ 1 של מיכל זוארץ והיא הזמינה אותי.

עדי ברקן: במהלך הריאיון היא הזמינה את אותה נערה שכביכול עזרתי לה להינצל, לספר את הסיפור שלה.

עדי ברקן: התוכנית שודרה ביום שישי בערב וביום ראשון בבוקר היו כבר במשיבון הפנימי שלי בסטודיו 174 פניות של 'עדי ברקן תציל אותי'.

עדי ברקן: הייתי בטוח שיגאל שילון עשתה לי מתיחה.

עדי ברקן: הזמנתי את ה-20 הראשונים כדי לדעת מה קורה.

עדי ברקן: חיילים וחיילות ישבו שם, שאלתי את החייל 'על מה אתה מדבר?' הוא אומר לי 'אני רוצה לקום בבוקר עדי, לעמוד מול המראה ולהרגיש שסבבה לי'.

עדי ברקן: שאלתי אותו 'מה זה נקרא סבבה לי?', ואז הוא מצביע על הפוסטרים שמופיעים אצלי בסטודיו שכולם עברו פוטושופ.

עדי ברקן: הבנתי שזה משהו הרבה יותר רחב, באותם שנים היה את שר הבריאות דני נווה, הרמתי טלפון ונסעתי לפגישה.

עדי ברקן: ישבו כל הפסיכיאטרים, כל המומחים מולי, הסתכלו בסקפטיות כמובן, בציניות ענו לי וכשאמרו לי 'עדי, אם זאת בעיה חברתית וזה דימוי גוף שאתה מדבר עליו ואנחנו לא יודעים על מה אתה מדבר, כי בהפרעות אכילה צריך להיות משהו רגשי ואתה מדבר על משהו הרבה יותר שיטחי, אז לך תפתור את זה לבד'.

עדי ברקן: הגעתי לסטודיו ואז כבר הייתה שם הצפה לא של דוגמנים ודוגמניות, אלא של בנים ובנות שלא אוהבים את עצמם.

עדי ברקן: מאותו היום אני שם, אני מלווה וליוויתי מאות מקרים, חלק מהם גם מתו לי בידיים.

עדי ברקן: קודם כל צריך לעשות הפרדה, והיו פה דוקטור שדיבר פה לפני כן ודיבר על עולם היופי.

עדי ברקן: אני זוכר שלפני 20 שנה ישבתי פה בכנסת באין ספור ועדות ואמרו לי הפסיכיאטרים המומחים הגדולים 'עדי, אין דבר כזה מישהי שרוצה לרדת במשקל ומגיעה להפרעות אכילה'.

עדי ברקן: אוקיי, אתם אומרים, אתם יודעים, אמרתי 'תקשיבו, אולי כדאי שתפתחו את התריס, תציצו, אולי בכל זאת נולד משהו חדש שאתם עדיין לא מכירים.

עדי ברקן: אולי ב- - - זה עדיין לא מופיע.

עדי ברקן: מכיוון שאני בא מעולם האופנה כמובן שביטלו אותי וחסמו אותי וניסו להשתיק אותי, אבל אני המשכתי עם שלי.

עדי ברקן: קודם כל אני חייב להתחיל, כי התפרצתי כי אני מדבר מהבטן ולא מהראש, אני רוצה להגיד שני דברים.

עדי ברקן: אני נמצא בוועדות האלה מסוף שנת 98'.

עדי ברקן: אין ועדה שלא הייתי, אין חבר כנסת שלא ישבתי איתו.

עדי ברקן: כל חברי הכנסת שביליתי איתם ב-22 שנים האחרונות חיפשו את יחסי הציבור.

עדי ברקן: שמעו על הפרעות אכילה, חיפשו את הכותרות בעיתון.

עדי ברקן: לי היו שתי זכויות, זכות אחת לגייס את לימור מגן כשהייתה בת 18 לעולם היופי, להעלות קצת את הייחוד של אותן דוגמניות, ולי הייתה הזכות לגייס אותה גם להפרעות אכילה.

עדי ברקן: כשלימור מגן נבחרה, כשהיא פתחה את ההודעות שלה בוואטסאפ ההודעה הראשונה הייתה שלי.

עדי ברקן: 'אל תחפשי שום אג'נדה, אני לוקח אותך לעולם הכי אפל'.

עדי ברקן: לקחתי אותה למקומות הכי אפלים שיש, לא אלה שמצטלמים במחלקות, לאמת.

עדי ברקן: ולימור מגן יודעת בדיוק מה זה דימוי גוף ומה זה הפרעות אכילה.

עדי ברקן: אתם יכולים לשים גם 200 מיטות בכל מחלקה.

עידית סילמן: כן כי היא מגיעה מהעולם הזה, נכון.

עדי ברקן: לאיתן גור, לסורוקה, זה טיפה בים.

עדי ברקן: הקטסטרופה נמצאת בחוץ, כי בפועל במחלקות אתם מצילים אותם אבל הטיפול הוא לא שם.

עדי ברקן: אתם משמינים אותן, הן מגיעות הביתה, עומדים מול המראה ורוצות למות.

עדי ברקן: שם צריך להיות הטיפול ושם צריך לשים את תשומת הלב.

עדי ברקן: אז עשינו כמה פעולות, הזמנתי את כבוד שרת החינוך הגברת שאשא ביטון קודם כל לראות את ההרצאה שלי ולראות את החומרים והסכמנו פה יחד שכל ילד וילדה בגילאי 12-18 חייבות לשמוע את החומרים האלה.

עדי ברקן: אתם מדברים איתם על סמים, אתם מדברים על אלכוהול, על מה אתם מדברים איתם?

טטיאנה (טניה) מזרסקי: מגיעים לפעמים מתוך ייאוש ואחת הסיבות יכולה להיות דווקא אי שביעות רצון מדימוי גוף.

עדי ברקן: תפרידו את שני הדברים, זו גם הסיבה שקארין באומן שאני מכיר כבר 12 שנה, כואב לי להגיד, יכול היה להיות אחרת כי קארין באומן הגיעה מעולם היופי, היא לא יכולה להיות עם בחורה שנאנסה באותו חדר.

עדי ברקן: ילדה בת 12 שעברה שיימינג בבית הספר לא יכולה להיות בבית חולים עם ילדות שעברו טראומה, זה לא יעבוד, הן לא יחלימו.

עדי ברקן: הילדה בת ה-12 תהפוך להיות כרונית, ומה, אתם יודעים טוב מאוד על מה מדובר.

עדי ברקן: אז גם אם תוסיפו 200 מיטות ולימור הוסיפה 200 מיטות, הכל טוב ויפה.

עדי ברקן: בואו קודם כל נראה - -

טטיאנה (טניה) מזרסקי: צריכה להיות גישה מערכתית, נכון.

עדי ברקן: אני נמצא בבתי הספר, אני נפגש עם 5,000 בני נוער בחודש, אתם לא יכולים לספר לי סיפורים.

עדי ברקן: אני שואל שלוש שאלות, מי קם בבוקר עומד מול המראה ואומר 'סבבה לי'?

עדי ברקן: לפני 20 שנה זה היה 78% מהבנים ו-48% מהבנות, היום זה 22% מהבנים ו-7% מהבנות.

עדי ברקן: ואז אני שואל את השאלה השנייה, מי אוכלת ארוחת בוקר?

עדי ברקן: הן צוחקות לי.

עדי ברקן: ואז קמה ילדה בת 14 ואומרת לי 'עדי, אני אספר לך, אני לא אוכלת ארוחת בוקר באופן קבוע, לא אוכלת בכלל.

עדי ברקן: אבל אני מגיעה ב-13:00 בצוהריים מורעבת, רוצה למות ואז מה אני עושה?

עדי ברקן: אני לוקחת את השניצל שאמא הכינה לי, מכניסה למיקרו מחמם ואז מגיעה אמא שלי, מאיפה אמא שלי מגיעה?

עדי ברקן: מהסופר.

עדי ברקן: איזה סופר עדי?

עדי ברקן: של זארה, של קאסטרו, כי אמא שלי מידה 28 והדבר הראשון שהיא עושה, היא שמה את הג'ינס עומדת מול המראה ואומרת 'שגית, איזה יופי יושב הג'ינס על הטוסיק של אמא'.

עדי ברקן: מה אני אמורה לעשות עם שניצל עדי?' אתם מבינים מאיפה הבעיה?

עדי ברקן: זה כבר דור שלישי, זה סבתא מעבירה את הבעיה לאמא והאמא מעבירה לנכד.

עדי ברקן: הבעיה הרבה יותר עמוקה מהפרעות אכילה.

עדי ברקן: אתם צופים 30,40 אלף?

עדי ברקן: מה אתם עושים צחוק?

עדי ברקן: 30-40 אלף אולי עומדים בתורות למחלקות.

עדי ברקן: יש ילדות אצלי בעמותה עם 31 קילו שאיתן גור מסרב לתת להן פסיכולוגית כי היא כרונית.

עדי ברקן: ומי הפך אותן לכרוניות?

עדי ברקן: המערכת הפכה אותן לכרוניות.

עדי ברקן: אז תעצרו שנייה אחת, תסתכלו יותר רחב, כי זה לא כל בית רביעי, זה כל בית שני.

עדי ברקן: וזה לא רק בנות זה גם בנים, וזה לא גיל 15-16, זה גיל 11, תתעוררו.

עדי ברקן: אתם מדברים איתי על קורונה?

עדי ברקן: על מה אתם מדברים איתי?

עדי ברקן: אתם יודעים כמה מתים, עזבו נפשית שזה מוות נפשי טוטלי, אתם יודעים כמה מתים בפועל?

עדי ברקן: אבל מה מקטלגים אותם, זאת התאבדה, זה לא הפרעות אכילה, אני בדקתי.

עדי ברקן: זאת מתה מסמים, זה לא הפרעות אכילה וזה לא דימוי גוף.

עדי ברקן: חבר'ה תתעוררו, אנחנו בשיא מגיפה עולמית.

עדי ברקן: בעולם המערבי יש 300 מיליון איש שסובלים מדימוי גוף והפרעות אכילה.

עדי ברקן: 10% מהם ימותו, תעשו חשבון מה זה מגיפה, אתם לבד יודעים.

עדי ברקן: אז בואו תעצרו שנייה אחת, נעשה פאוזה, נכניס את זה למערכת החינוך.

עדי ברקן: הצעתי סדנאות לגברת השרה שאשא ביטון, אני מקווה שתוך חודש או חודשיים נהיה שם.

עדי ברקן: ובואו פעם אחת תהיו זבוב על הקיר ותראו את הבעיה האמיתית, כי כולכם מדברים נחמד אבל בפועל שום דבר לא יקרה.

עדי ברקן: עוד 10 מיטות, עוד 20 מיטות ובעוד שנה-שנתיים אנחנו נהיה בעוד כמה אלפי לוויות.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: נכון מאוד עדי, תודה רבה.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: נכון מאוד.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אני רוצה להוסיף גם בפני הוועדה, הנאום הראשון שלי, נאום בן דקה בכנסת כשנכנסתי לפני חצי שנה דווקא הקדשתי אותו לנושא הפרעות אכילה.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: דיברתי עם אחת האימהות שמתמודדת עם נערה שסובלת מהפרעות אכילה ואז נחשפתי לנתונים נוראיים, אז הזמנתי נתונים מהממ"מ שלנו, לקבל נתונים וסטטיסטיקות מי סובל ואיפה יש ואיך נותנים טיפול.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: וראיתי שהתמותה מהפרעות אכילה ב-5% יותר מהתמותה ממחלות אונקולוגיות.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: זהו, אז בחזרה לעידית יושבת ראש הוועדה.

עדי ברקן: אני חייב עוד משהו אחד.

עידית סילמן: שלום וסליחה, אני רק יצאתי ללוות החוצה.

עידית סילמן: כן.

עידית סילמן: עדי אני איתך, שומעת.

עדי ברקן: כן, גורם המוות מספר אחד בגילאים 15 או 16 עד 21, זה אנורקסיה.

עדי ברקן: מישהו מדבר על זה?

עדי ברקן: מישהו יודע על זה?

עדי ברקן: בואו נלך קצת יותר רחוק.

עדי ברקן: אני יודע מנתונים שמגיעים אלי, בתל השומר מתאשפזים בערך בין 300 ל-400 בשנה, כמה מחלימים?

עדי ברקן: כמה יוצאים מזה בפועל?

עדי ברקן: הדלתות מסתובבות, אבל בפועל שום דבר לא קורה.

עדי ברקן: בואו נדבר תכלס, בואו נדבר באמת, אני רואה אותן, הן הופכות להיות כרוניות.

עדי ברקן: כמה בנות באמת מגיעות לאשפוז ויוצאות הביתה לקהילה?

עדי ברקן: ובקהילה עוד פעם אני אומר לכם, זו הבעיה הרצינית.

עדי ברקן: מסגרת ביניים לא קיימת, לא 30 עמדות, גם 300 עמדות לא יעזרו.

עידית סילמן: נכון.

עדי ברקן: והדבר הכי חשוב, לקחת אנשים שמגיעים מעולם אחר ולא לקחת פסיכיאטרים לטפל בבעיות דימוי גוף.

עדי ברקן: הפרעות אכילה לאנשים שמומחים בהפרעות אכילה, דימוי גוף זה שפה וגישה אחרת.

עדי ברקן: אני אין לי שום תואר, אבל יש לי חמלה, שפה וגישה וזה מספיק בשביל זה.

עידית סילמן: יפה, אהבתי את החמלה, שפה וגישה.

עידית סילמן: והחמלה, השפה והגישה האלה צריכים להיות בתוך מערכת החינוך.

עידית סילמן: אתה יודע, אני אומרת, מלמדים את הילדים שלנו כל כך הרבה דברים כל הזמן ונותנים להם כלים, ואני חושבת שאלה הכלים החשובים ביותר לחיים, לייצר את החוסן הנפשי הזה שבעצם מאפשר.

עידית סילמן: אני כן רוצה לתת, לפני שאנחנו עוברים למשרדים המקצועיים שאני אשמח שיציגו לנו את פועלם בנושא.

עידית סילמן: הם יודעים שאנחנו מאתגרים אותם כל העת ואני רוצה מראש לומר להם תודה רבה כי אני חושבת שהם לא חשבו שתהיה כאן ועדת בריאות שכל היום תזמן אותם וכל היום תאתגר אותם.

עידית סילמן: באמת הפכנו להיות מאין חברים, אנחנו חברים בלי קשר אבל אנחנו הפכנו להיות משפחה אם אפשר לומר.

עידית סילמן: ציפי מבית החולים מעייני הישועה, בבקשה.

ציפי בורנשטיין: תודה.

ציפי בורנשטיין: דבר ראשון, אני חושבת שעצם הקיום של הוועדה זה בעצם להתחיל להעלות את השיח על הנושא ולהפסיק להסתיר אותו מתחת למה שקורה.

ציפי בורנשטיין: אני מאוד התרגשתי מכל הסיפורים האישיים שהיו פה ואני באמת נפגשתם איתם כל היום.

ציפי בורנשטיין: והחלק היותר עצוב שאני נפגשת עם אנשים שאין לי דרך לעזור להם.

ציפי בורנשטיין: שמתקשרים ואומרים 'בבקשה, אחיינית שלי, הבת שלי'.

עידית סילמן: ציפי, תספרי לנו מה הזמן של התורים של ההגעה?

ציפי בורנשטיין: היום אנחנו בעצם מנסים לעשות איזשהו רצף טיפולי בתוך בית החולים, יש לנו מעט מיטות, פתחנו גם טיפול יום.

ציפי בורנשטיין: יש לנו טיפול יום מקוון שזה אחד הנושאים שהייתי רוצה לחשוב שאולי יוקצה לזה כסף בכסף שמיועד להפרעות אכילה, כי זה נותן מענה מושלם.

ציפי בורנשטיין: עשינו על זה מחקר בזמן של הקורונה - -

עידית סילמן: לימור, בסופו של דבר מי שצריך טיפול מידי לא יודע לקבל אותו והרבה דברים יכולים היום להיות מקוונים ויש להם רעיון מהמם - -

ציפי בורנשטיין: עשינו טיפול יום מקוון בזמן של הקורונה, כתבנו על זה מחקר שהתפרסם בהרבה מקומות גם בחו"ל והוכחנו שבעצם תשע בנות שהיו מוחזקות בזמן של הקורונה בהפרעות אכילה באשפוז יום מקוון, החלימו בצורה יותר טובה מאשר אשפוז פרונטלי.

לימור מגן תלם: הן מקבלות למעשה טיפול באמצעות הזום והטלפון עם אנשי מקצוע.

לימור מגן תלם: כן זה משהו שאנחנו לגמרי רוצים לייעד את התקציבים לנושא הזה גם.

ציפי בורנשטיין: וזה תקציבים הרבה יותר נמוכים.

עידית סילמן: וזה גם יכול להיות בפריסה גדולה יותר.

ציפי בורנשטיין: נכון, אנחנו לקחנו, בגלל שמדובר על אוכלוסייה חרדית או דתית ופחדנו בחלק הטכנולוגי, פשוט שלחנו עם אופנוען לבתים האלה אייפדים, הם יהיו מעוקרים מתוכן חוץ מהאפליקציה של ההתקשרות עם המחלקה ו-6-7 פעמים ביום התקשרה איתם המחלקה.

ציפי בורנשטיין: פעם דיאטנית, פעם רופא, פעם אחות, פעם פסיכולוג.

ציפי בורנשטיין: היו תוצאות מדהימות וגם בפרק זמן הרבה יותר קצר.

ציפי בורנשטיין: ומה שדיברו כאן על המשפחה, זה מאוד נכון כי בעצם המשפחה הפכה להיות החלק המרכזי של הטיפול כי הטיפול קרה בבית וכל אנשי המקצוע היו בעצם הליווי.

ציפי בורנשטיין: זה יכול להיות באיזשהו הפתרון, גם קל יותר, גם מהיר יותר, גם זול יותר.

לימור מגן תלם: ובסוף יפתור גם את עמדות האשפוז - -

ציפי בורנשטיין: השאלה אם מגיעה אמא ואומרת 'יש לי בת עם הפרעות אכילה' וכבר כשאמא אומרת את זה, תקשיבו יש לה כבר בת עם הפרעות אכילה, כי כשזה עדיין בסימני שאלה הן לא אומרות את השם.

ציפי בורנשטיין: אני לא יכולה להגיד לה 'אין לי מענה'.

ציפי בורנשטיין: אני חייבת לתת איזשהו מענה ובשביל זה אנחנו מייצרים מתחת לאדמה כל מיני רעיונות של מענים כשאחד המענים גם החסרים, כשאתה יודע שזה בין הדברים, לא יודעת אם חשבו על זה כנקודה, איזשהו מוקד, מוקד שיענה לאימהות האלה שמתקשרות ואומרת 'אז מה אני עושה?

ציפי בורנשטיין: אני לא ישנה בלילה'.

ציפי בורנשטיין: אם יהיה מוקד שיאיישו אותו אנשי מקצוע ובאיזושהי תורנות עם שילוב של כמה זה, זה יכול להיות אחד המענים.

ציפי בורנשטיין: אנחנו היום כעיקרון זמן ההמתנה שלנו הוא תשעה חודשים לקבלת טיפול.

עידית סילמן: עכשיו לימור, מה קורה בזמן של תשעה חודשים לטיפול?

עידית סילמן: זאת אומרת עד שהיא הגיעה כבר, קלטה או קלט שמשהו לא בסדר, לקח כמה חודשים - -

לימור מגן תלם: הם רוצים טיפול ומחכים.

עידית סילמן: בסוף כשכבר מגלים ורואים, זה קצת בואו נגיד את האמת, כבר נכנסו למצב שהוא פחות טוב לטיפול, תשעה חודשים זה אומר שאנחנו הפסדנו את הרכבת.

לימור מגן תלם: נכון, עידית את צודקת וזו הסיבה שבסופו של דבר אנחנו נסית חלק מהתקציב שהיה מיועד למיטות ולעמדות יום, לנושא של טיפול בקהילה.

לימור מגן תלם: שזה בדיוק הדברים שאת מדברת עליהם, זה יהיה גם לעניין של הכשרות נוספות של תזונאיות, עובדים סוציאליים וכל הנושא הזה.

לימור מגן תלם: הנושא של המענה טלפוני זה רעיון מצוין שאני עכשיו גם - - - אבל אנחנו לגמרי נסית חלק מהתקציבים לטיפול בקהילה כדי באמת למנוע את הצורך בכלל בלהגיע למיטות אשפוז.

ציפי בורנשטיין: נכון, כי באמת כמו שאמרו כאן כמה, יוסיפו עוד 100 מיטות אשפוז, אנחנו במספרים כל כך רחוקים ממה שחסר.

עידית סילמן: אבל את יודעת מה מדהים אותי ציפי?

עידית סילמן: שהמספרים כל כך רחוקים - -

ציפי בורנשטיין: אני יכולה להגיד לך אבל שאף אחד לא יחכה באמת תשעה חודשים, כי אימהות, תקשיבו כמו ש-, הן נלחמות והן נכנסות אלינו דרך מחלקת ילדים.

ציפי בורנשטיין: יש לנו מחלקה לטיפול נמרץ במעייני הישועה, שש מיטות, 50% בדרך כלל מאוישות על ידי הפרעות אכילה.

עידית סילמן: נכון.

עידית סילמן: אבל אני רוצה להגיד לה מה מפריע לי ציפי - -

ציפי בורנשטיין: ההורים ילחמו על הפתרונות, אבל לא על הנכונים.

עידית סילמן: נכון.

ציפי בורנשטיין: אנחנו צריכים לחשוב כאנשי מקצוע איך אנחנו הופכים את הפתרונות האלה לנכונים ומבריאים ומחלימים.

עידית סילמן: אני רק שואלת את עצמי ציפי, איך יכול להיות שבאמת החוסר הוא עצום כל כך, המענה, כמה מיטות יש להם?

עידית סילמן: לימור, אם את תשמעי כמה מיטות יש להם בכל מחלקה, 11.

עידית סילמן: כאילו בואי, זה באמת לעג לרש.

עידית סילמן: עכשיו כשבסוף בית החולים מעייני הישועה מבקש לפתוח עוד מיטות ורוצה לפתוח עוד מיטות, ואומר 'אני רוצה לתת מענה' אז יש חסימה.

עידית סילמן: זאת אומרת, זה עניין תקציבי ועניין כזה או אחר.

עידית סילמן: עכשיו, כמה יעלה לנו בסופו של דבר לטפל במי שלא יטופל בזמן?

עידית סילמן: ומי שלא יגיע אליו מזור?

עידית סילמן: ואנחנו מדברים כאן על שילוב של הרבה מחלות גם ביחד, צריך לומר שברגע שמתחילים להתכנס לסחרור בהפרעות אכילה ותזונה, זה מתחיל להשפיע על היבטים אחרים רפואיים.

עידית סילמן: וישבה כאן קארין ודיברה על כבד ועל כליות ואי ספיקה.

עידית סילמן: תשמעו, בסופו של דבר זה אירוע טראומתי.

עידית סילמן: לא יכול להיות שאני נלחמת למען מעייני הישועה לפתיחת מיטות שהם רוצים כשיש 11 מיטות והם בפועל נתנו שימושים של כמה?

עידית סילמן: ונאלצו לרדת בהם.

ציפי בורנשטיין: לא, אנחנו רצינו לתת 30 למחלקה של הפרעות אכילה, שזה גם כלום כי גם זה צוואר בקבוק, הן נכנסות והן לא יוצאות אחרי שבוע, הן חצי שנה אצלנו באשפוז.

עידית סילמן: ואני יכולה לומר שזה משהו שאנחנו הבטחנו גם בחוק ההסדרים ובהתחשבנות שאנחנו נאפשר ואנחנו נסייע פה למעייני הישועה.

עידית סילמן: ואני אומרת את זה מכאן, שאני מצפה ממשרד הבריאות ומשרד האוצר לעמוד בהתחייבות הזאת, אנחנו נלחם עליה ביחד איתם ביתר שאת, גם כשיבואו אלינו כל מיטות האשפוז פה לאישור ואני יכולה לומר שהיה צריך לפתוח את זה כבר אתמול וכמה שיותר מהר.

עידית סילמן: אנחנו ממש, ציפי, אנחנו לא נוותר, אנחנו לא רוצים להגיע עד לסוף השבוע הזה בלי שיש לנו אמירה, או היום בכלל בתוך הוועדה, כמה מיטות אנחנו מצליחים לפתוח.

עידית סילמן: אותו דבר בשניידר, יושבות שם באמת רופאות מדהימות שעושות עבודה מדהימה עם בני נוער יקרים שזה מציל את חייהם, את יודעת, חד משמעית, ונלחמים על מיטות.

לימור מגן תלם: תראי, משרד הבריאות יצא בקול קורא בעקבות התקציבים כדי שבתי החולים יפנו ויגידו כמה מיטות אשפוז תוספת הם צריכים.

לימור מגן תלם: אני חייבת לומר שיש בתי חולים כמו רמב"ם בחיפה למשל שאין להם מקום והם לא היחידים.

לימור מגן תלם: הם רוצים מיטות אשפוז ואין להם מקום פיזית.

עידית סילמן: בסדר, אז יש מקומות שיש בהם מקום - -

לימור מגן תלם: לכן אנחנו נשב על הנושא של הבקשה כי בינתיים אני חייבת לומר שקיבלנו כרגע פנייה מאסף הרופא גם, ומשיבא ואנחנו נוסיף את מעייני הישועה.

עידית סילמן: עכשיו אני כן יכולה לומר שלא יכול להיות שבאמת נערות או נערים מתמודדות ומתמודדים, יחכו לאבחנה פסיכיאטרית כדי להתקדם הלאה בטיפול, כי גם לפסיכיאטר היום יש תור חבל על הזמן וגם בפרטי אפילו, עזבי שזה עולה יקר, גם בפרטי.

עידית סילמן: אני בעד לפתוח את זה לרופא משפחה שיוכל לתת אבחנה ראשונית ולתת אופציה ללכת - -

קריאה: רופא ילדים גם.

עידית סילמן: כן, רופא משפחה וילדים, ולתת אופציה ללכת לטיפול פסיכולוגי, פסיכותרפיסטי מיידי.

עידית סילמן: לא צריך אבחנה של פסיכיאטר כדי להפנות לא לפסיכולוגיה הציבורית ולא לפסיכותרפיסטים ולא לאף מטפל אחר.

עידית סילמן: זו המלחמה שלנו כרגע מול משרד הבריאות, שאנחנו מבקשים לעשות את זה.

עידית סילמן: מנהלת הוועדה ענת אני מבקשת שזאת תהיה דרישה, אין שום בעיה, ואם צריך לעשות הכשרה לצוותים רפואיים זה הזמן ועדיף מאוחר מאשר אף פעם כי זאת כבר מגפה שקטנה ששטפה את המדינה שלנו.

עידית סילמן: ציפי מה עוד את יכולה להוסיף לנו?

ציפי בורנשטיין: אני גם אוהבת שהשתמשתם במילה 'מגיפה'.

ציפי בורנשטיין: אני חושבת שברגע שזה מוכרז כמו מגיפה לאומית - -

לימור מגן תלם: זו המגיפה השקטה שהתעצמה עם הקורונה.

ציפי בורנשטיין: מצב חירום, כמו שידענו להתכנס כשיש מגיפה כמו קורונה, כמו מגיפה לאומית אז אנחנו עכשיו בשיח הזה ובאמת היא לא מבדילה בין דת, גזע, אפילו מספר הבנים הולך ועולה.

ציפי בורנשטיין: נגיד לנו אין טיפול לבנים כי אין לנו מקום, אבל היום אחת לשישה זה בן.

עידית סילמן: נכון, כן נכון.

ציפי בורנשטיין: זאת אומרת ואיפה הם מטופלים?

עידית סילמן: ואין מסגרת שמותאמת, צריך לומר, לקהלים ולמגזרים וגם את יודעת, היינו בבתי חולים של החברה הערבית וראינו כמה מיטות יש שם וזה כלום, זה לא משהו שבאמת אנחנו יכולים לאפשר אותו היום, בטח לא ב-2022.

עידית סילמן: וההכשרות גם של פסיכולוגים בתחום של הפרעות אכילה, צריך לומר את זה.

עידית סילמן: ציפי אנחנו נסייע יחד איתכם, צריך לומר שמי שעדיין, לימור, לא ביקר במעייני הישועה - -

לימור מגן תלם: אנחנו רשמנו להגיע אליכם, אנחנו בסבב, כל שבוע אנחנו בבית חולים אחר.

ציפי בורנשטיין: אני מבקשת גם מכל אדם במערכת הציבורית, זה מרגיש כאילו יש למי לתת יד כי זה מאבק כל כך קשה שכמו שאמרו את זה כאן, אי אפשר לעשות את זה לבד.

עידית סילמן: נכון.

עידית סילמן: והסכום כמובן צריך להיות מנותב.

עידית סילמן: אני באמת מזמינה אותך לימור.

לימור מגן תלם: כן, כן, אמרתי, אני כל שבוע בבית חולים אחר בסיור ואנחנו מוסיפים אתכם.

עידית סילמן: את תראי איזו מחלקה מיוחדת, איך זה נראה, איך הביאו את זה הלכה למעשה באמת ברמה הכי גבוהה שיש, ואת לא תביני איתי ביחד למה לא משחררים שם עוד מיטות.

עידית סילמן: אני הייתי אומרת מי שעושה את זה טוב, שימשיך לעשות את זה טוב.

עידית סילמן: קחו עוד מיטות, ואגב כמעט כל מי שנוגע בתחום הזה באמת משתדל ועושה את זה טוב, כמו שצריך, וצריך פשוט לשחרר מי שיכול להוסיף, כי כמו שאת אומרת יש כאלה שרוצים ואין להם איפה.

עידית סילמן: צריך לומר, זה גם צריך להיות בתוך בתי חולים כללים וכמו שזה נעשה במעייני הישועה שבסוף אם יש מישהי שלא מרגישה טוב אז יש לאן להפנות אותה ולהביא אותה.

עידית סילמן: לרוב בתי חולים לבריאות הנפש ובתחום של הפרעות אכילה נמצאים ככה באיזה גם קרן זווית ופינה בשמות של עלומי ם למיניהם.

עידית סילמן: לא, בואו ניתן לזה שם, שם יש גם טיפול - -

ציפי בורנשטיין: אתם צריכים לשמור על הפרדה גם, פסיכיאטרי כללי ולבין הפרעות אכילה.

עידית סילמן: כן.

עידית סילמן: האמת היא ששם יש טיפול מאוד יפה שגם יש חדרי המתנה שלא רואים את המשפחה ואת מי שבא לקבל ויושב.

ציפי בורנשטיין: אל תגלי לה את הכל, היא תבוא לסיור ותראה.

לימור מגן תלם: אני אגיע.

עידית סילמן: בדיוק, אבל הדברים האלה צריכים להיות בהתאמה, אין מה לעשות.

עידית סילמן: צריך להתחיל להשקיע בזה וכמה שיותר מהר.

עידית סילמן: נמצאים איתנו כאן ממשרד הבריאות וממשרד הבריאות גם נמצא איתנו ד"ר יובל רווה וכאן נמצאת איתנו פרופ' רונית אנדוולט שבאמת כבר הפכה להיות חברה שלנו, מנהלת אגף התזונה.

עידית סילמן: מי מכם מציג?

רונית אנדוולט: אני אציג רק את המניעה והם יציגו את הטיפול.

עידית סילמן: אוקיי.

רונית אנדוולט: אז קודם כל תודה.

עידית סילמן: רונית תקרבי את המיקרופון אלייך.

עידית סילמן: רונית תציג את שלבי המניעה, מה נעשה היום בתחום של המניעה.

עידית סילמן: בבקשה.

רונית אנדוולט: אני אתחיל את מה שנעשה, מתחיל להיעשות, אני לא אציג יותר מדי דברים כי יש עוד הרבה עבודה לעשות כמובן.

רונית אנדוולט: קודם כל אני מברכת על הדיון היום ואני מברכת את חברת הכנסת לימור על כל מה שנעשה פה.

רונית אנדוולט: אני יודעת שאגף לבריאות הנפש עושה עבודה מדהימה.

רונית אנדוולט: ואני רוצה לדעת על המניעה, הנושא הזה עלה כאן גם מעדי ברקן וכולי, אני הכנתי מצגת אז יש שם איזה שני שקפים.

עידית סילמן: יש את המצגת של רונית?

רונית אנדוולט: שלחתי לוועדה אתמול או הבוקר משחר.

רונית אנדוולט: בכל אופן, גם אם לא, זה בסדר.

עידית סילמן: לא ראינו אז מחילה, מנהלת הוועדה אומרת.

רונית אנדוולט: בסדר.

רונית אנדוולט: אז אני רוצה לדבר על זה שכשאנחנו מדברים על מניעה אנחנו מדברים על מניעת הפרעות אכילה מבראשית ואנחנו מדברים על כבר בטיפות החלב לדבר על איך מזינים ילדים, גם דובר כאן על העברה בין דורית שאנחנו יודעים שהיא גם כן מורכבת.

רונית אנדוולט: זאת אומרת, אימהות שחוו הפרעת אכילה הרבה פעמים זה עובר לילדות שלהן ואיך אנחנו מונעים את זה ממש מההתחלה, בעידוד הנקה וחשיפה למזון בריא לילדים מגיל מאוד מאוד צעיר.

רונית אנדוולט: כשמדברים על תזונה אנחנו מדברים על תזונה בריאה ומאוזנת, אנחנו מדברים על חוסן וויסות עצמי ומיומנויות התמודדות שזה אחד הדברים החשובים.

רונית אנדוולט: אנחנו מדברים על זיהוי מוקדם ועל דגלים אדומים, כי אחד הדברים שאנחנו יודעים, אנחנו רוצים למנוע התדרדרות של נערות ונערים עם הפרעות אכילה למצבים כרוניים וקשים כמו ששמענו כאן, אנחנו צריכים לזהות את המחלה בשלבים מאוד התחלתיים שלה ולזה יש הרבה מאוד סימנים אדומים.

רונית אנדוולט: הקמנו פורום של מניעת הפרעות אכילה שחברים בה הרבה מאוד אנשי מקצוע ובעצם אנחנו מתכוונים לעשות הכשרה לצוותים שונים לזהות סימני הזהרה.

רונית אנדוולט: למשל, נערות שמגיעות עם עצירות או עם הפסקת מחזור, או כל מיני דברים שהן נופלות בין הכיסאות כי לא מזהים שזאת הפרעת אכילה וגם ההורים הרבה פעמים לא רואים את זה.

רונית אנדוולט: וכשמגיעים כבר לאבחון זה בשלבים מאוד מתקדמים של המחלה, כשבשלים מוקדמים אפשר למנוע התדרדרות של התחלואה.

רונית אנדוולט: גם ההכשרות שאתם מתכננים לעשות לאנשי מקצוע זה מאוד מאוד חשוב.

רונית אנדוולט: אנחנו נפגשנו עם כל ראשות התזונה בכל ארבעת קופות החולים וכל קופות החולים מאוד ישמחו לסייע ולהכשיר את אנשי המקצוע שלהם, את התזונאים, כי הרבה פעמים מגיעים אליהם בהתחלה וצריך באמת את הידע לטפל בהפרעות אכילה.

רונית אנדוולט: גם הרעיון של הצוותים הווירטואליים בקהילה זה נושא מאוד מאוד חשוב שבאמת אפשר יהיה לאתר מבעוד מועד את הנושא.

רונית אנדוולט: שחקן מאוד חשוב בכל התהליך הזה זה באמת מערכת החינוך.

רונית אנדוולט: אני יודעת שיש כאן נציגות של משרד החינוך, יש תוכנית שנקראת "בעד עצמי" שכבר קיימת, שבנתה אותה תזונאית שמומחית להפרעות אכילה ביחד עם הצוותים של בריאות הנפש במשרד החינוך ואני יודעת שהיא מועברת, אבל הם בטח יספרו יותר בפירוט מה נעשה בתוך מערכת החינוך, אבל גם אנחנו מתעדים מהכספים של המיסוי לשתייה מתוקה לתקצב התערבות בתוך תנועות הנוער.

רונית אנדוולט: אנחנו מדברים גם על החינוך הלא פורמלי, החינוך הלא פורמלי גם הוא יש לו תפקיד מאוד משמעותי במניעת הפרעות אכילה, וגם כמובן להורים.

רונית אנדוולט: יש היום הרבה מאוד קבוצות הורים שנמצאות בעצם בכל מיני פורמים שאנחנו רוצים גם להדריך את ההורים וגם להתריע על סימני הזהרה, שישימו לב יותר על הילדים שלהם ואנחנו חושבים שכל הנושא של מניעה צריך להיכנס בעצם בהרבה מאוד מערכות.

רונית אנדוולט: גם בנושא של הפרסומות, איזה פרסומות אנחנו מאשרים לפרסום.

רונית אנדוולט: גם הפעילות של מערכת החינוך, גם הפעילות של קופות החולים, של כל מסגרות הבריאות הקיימות וכמובן הדרכת הורים בכל המסגרות.

רונית אנדוולט: יש לנו היום עומס מאוד גדול בקופות, יש תורים מאוד ארוכים לתזונאיות וחשוב מאוד שבאמת יהיה מספיק תקציב גם לכוח אדם, כי גם השטח לא מצליח, אנשים לא מצליחים להגיע כמו שנאמר כאן קודם לכן, באמת גם לטיפול ראשוני, גם כשזה עוד לא הפרעת אכילה ואפשר אולי היה למנוע את זה מבעוד מועד.

רונית אנדוולט: דבר נוסף שחשוב, זה באמת הטיפול אחרי האשפוז והשיקום של הנערות האלה, שלא שמעתי שדובר על זה אבל זה גם נושא מאוד מאוד חשוב.

עידית סילמן: בואו, 30 מיליון, לכמה נראה לכם זה יספיק ה-30 מיליון?

עידית סילמן: לא, אני חייבת להגיד, זה טיפה בים, 30 מיליון זה X מיטות, חאלס, כאילו די, סיימנו ולא מעבר לזה.

עידית סילמן: וצריך להגיד את האמת שאני בדאגה עצומה, כי כל התוכניות שאתם מדברים עליהם הן תוכניות חשובות.

עידית סילמן: מצטערת, אם שמו מס סוכר אז שיביאו את המס סוכר הזה ויטפלו בתת סוכר שאנחנו צריכים לטפל בו בסוף בתוך מערכת הבריאות ולתת אותו לטובת מערכת הבריאות.

עידית סילמן: בסוף אנחנו חייבים לעשות matching לדברים האלה והאמת היא שאני חייבת לומר שצריך לראות את התקציבים.

עידית סילמן: אני כן אומרת שיחד על לימור אנחנו נשב ונראה איך מייצרים לטובת הפרעות האכילה, מה-30 הזה, זה צריך להיות matching, באמת אני אומרת צריכה להיות היום החלטת ממשלה על תחום בריאות הנפש שכולל בתוכו את כל הדברים כולל הפרעות האכילה.

עידית סילמן: אי אפשר להתעלם מזה, זהו, אנחנו כאילו כבר לא שם.

עידית סילמן: יש את הבג"ץ שהגישה האיגוד לפסיכיאטריה ובסופו של דבר אני לא חושבת שזה משהו שאנחנו נוכל להתעלם ממנו יותר ובסוף זה כרעם ביום בהיר יכה פה וזה כבר מכה פה גלים.

עידית סילמן: ולכן אני חושבת שכל התוכניות שאת מדברת עליהן, הן נהדרות ויפות אבל אם הן לא באות לידי יישום הלכה למעשה אז זאת בעיה.

עידית סילמן: כל עוד אנחנו מאפשרים לילדים שלנו לשבת מול מסכי הטלוויזיה כשהם בבידוד וכשהם, בסופו של דבר בואי, אנחנו לא נמצאים, אנחנו כאן בעבודה והילדים שלנו אי שם בבית.

רונית אנדוולט: מה שאני רק רוצה להוסיף, שמניעה זה לא רק במגרש של משקד הבריאות.

עידית סילמן: ברור שלא, אני לא אמרתי.

עידית סילמן: לכן זאת בעיני צריכה להיות החלטת ממשלה.

רונית אנדוולט: זה גם אחריות של מי מפרסם - -

לימור מגן תלם: אז אני חייבת ממש ככה להתפרץ לדלת פתוחה, ועידית גם אולי לכרוך אותך לנושא הזה.

לימור מגן תלם: דיברה פה ממשרד הבריאות על הנושא של פרסומות.

לימור מגן תלם: יש היום שהוא בוער ברשתות החברתיות, הנושא של הפוטושופ.

עידית סילמן: נכון.

לימור מגן תלם: עכשיו, יש חוק פוטושופ שהוא קיים מ-2013 ואומר שמודעות צריכות שתהיה להן הערה שבוצעה עריכה וכל זאת למה?

לימור מגן תלם: כי נערים ונערות שיושבים היום שעות על גבי שעות ברשתות החברתיות, רואים את כל הדוגמניות ופרסומות עם הצרות ההיקפים של מידה 34-36 וזה בעצם אידיאל היופי שהם חושבים שהם צריכים לשאוף אליו והם לא מבינים שבוצע פוטושופ.

לימור מגן תלם: אמה מה, לחוק הזה אין שיניים.

עידית סילמן: לא רק שאין שיניים, אין מי שבוחן אותו ובודק אותו.

עידית סילמן: עכשיו אני אגיד לך את האמת לימור, בעיית החקקת במדינת ישראל שמחוקקים יותר מדי חוקים ואין מי - -

לימור מגן תלם: הינה, אז אני עכשיו רוצה אבל לכרוך אותך כיושבת ראש הוועדה - -

עידית סילמן: ואין מי שיאכוף אותך ויישם אותם הלכה למעשה, זו אחת הבעיות המרכזיות.

לימור מגן תלם: אז אני עכשיו רוצה לנצל את המעמד של הוועדה הזאת ולהיעזר גם בך.

עידית סילמן: כן, אז אנחנו נעזור כי אנחנו גם מגישים על זה חקיקה אבל זאת חקיקה של מנגנון פיקוח שמטיב לטובת הרבה חקיקות אחרות שהביאו כאן שאין מי שמפקח עליהם.

עידית סילמן: עכשיו זה חדשות לבקרים עולה כאן בכל נושא שאין מי שמפקח על החקיקה.

לימור מגן תלם: אבל עידית ברשותך רק בעניין הספציפי הזה הצעת החוק שהגשתי שקבועה לוועדת שרים לענייני חקיקה ליום ראשון ואני רוצה את העזרה שלך כיושבת ראש ועדת הבריאות וכמי שכל כך כרוכה לנושא של הפרעות אכילה.

לימור מגן תלם: הצעת החוק אומרת בעצם שיהיה מנגנון של אכיפה וקנסות לגבי חוק פוטושופ שהוא קיים.

לימור מגן תלם: הצעת החוק הזאת נתקלה בקשיים ואני השבוע עובדת עליה באופן אינטנסיבי כדי לגייס לה תמיכה ולכן אני קוראת לך פה - -

עידית סילמן: איפה זה עומד כרגע?

לימור מגן תלם: זה עומד כרגע שהיא אמורה להיות בוועדת השרים לחקיקה ביום ראשון ואני ממש אשמח לקבל את העזרה שלך כמי שכל כך עוסקת בנושא הזה ובהצלחה הרבה.

עידית סילמן: תודה, תודה.

לימור מגן תלם: תודה לך עידית.

עידית סילמן: אני גם מקבלת פה משימות, מה נראה לכם?

עידית סילמן: בסדר תודה רונית.

עידית סילמן: אני רוצה כן, ד"ר יובל רווה איתנו בזום?

ציפי בורנשטיין: רק הייתי רוצה להוסיף מילה לגבי מה שאמרת על תקציב ודירות שיקומיות.

ציפי בורנשטיין: אחד מהדברים הכי חשובים להם הם המשך לדירות שיקומיות, זה מגיע מטעם החוק בגלל שהן מוכרות - -

עידית סילמן: חוק שיקום.

ציפי בורנשטיין: בדיוק.

ציפי בורנשטיין: חוק שיקום, ברגע שחוק שיקום ייכנס תחתיו גם כמו הוסטלים, דירות שיקומיות להפרעות אכילה.

ציפי בורנשטיין: הן מוגדרות עם בעיה נפשית וזכאיות לזה, אבל לא צריכים לזה כאילו לכאורה תקציב חדש, זה רק צריך לקבל הכרה.

ציפי בורנשטיין: שהיום זה לא קרה אבל.

עידית סילמן: נכון.

עידית סילמן: ד"ר יובל רווה מנהל מחלקת פסיכיאטריה של הילד והמתבגר, אתה פה מתוך משרד הבריאות, אז שוב שלום.

יובל רווה: אז שלום, כן, מי שידבר בשמנו זה ד"ר אודי ששר, אז תאפשר לו.

עידית סילמן: אודי ששר, בסדר בשמחה.

עידית סילמן: נציג בריאות הנפש במשרד הבריאות, בבקשה.

אודי ששר: אוקיי, שלום.

עידית סילמן: שלום, מה שלומך?

אודי ששר: בסדר, כן, כמו שנאמר we meet again בוועדת הבריאות, אנחנו מוזמנים הרבה לוועדה וטוב שכך כי יש פוקוס עלינו.

עידית סילמן: איזה אור אתה יכול לשפוך לנו בנושא הזה ומה במה אנו יכולים לסייע?

אודי ששר: אני רוצה אולי קצת להתחיל רק מהסוף, אני רוצה כן לברך את לימור מגן תלם על זה שאני יכול סוף סוף להגיע לוועדה ולהגיד שיש איזושהי בשורה, כי בדרך כלל כולם מגיעים, אומרים כל מה שחסר, כל מה שאין לנו, סופגים ביקורת והולכים הביתה כפופים.

עידית סילמן: לא, אנחנו תמיד עובדים על זה, אל תגיד ככה.

עידית סילמן: אנחנו תמיד משתדלים ועובדים.

אודי ששר: אני כבר עם זיכרון של שבע שנים בוועדות, כן?

אודי ששר: אז אני לא מדבר על השנה האחרונה.

עידית סילמן: כן, טוב אבל לא הייתה לך ועדת בריאות, אל תגיד - -

אודי ששר: נכון, נכון.

עידית סילמן: אתה רואה.

אודי ששר: אז אני אתן קצת רקע, אני אגיד מה אין שעכשיו זה הרבה מה שאין, מה עשינו עד עכשיו, מה יש ומה אנחנו מתכננים לעתיד עם הכספים שעכשיו קיבלנו, הכספים הייעודיים הצבועים להפרעות אכילה.

אודי ששר: אז הרקע הוא קשה כמו שכבר הרבה כאן אמרו, יש לנו 1,500 מאובחנות כל שנה עם הפרעות אכילה, כ-30-40 אלף בכל זמן נתון.

אודי ששר: 6%-8% מגילאים 16 עד 24 עם אחוזי תמותה של 1 מכל 20 נערות שתגיע למערכת האמבולטורית, מרפאתית או אשפוזית, לא תהיה בחיים תוך 20 שנה, זה נתון מאוד מאוד קשה.

אודי ששר: אנחנו לא מסתירים את זה, המחלה הזאת היא מחלה קשה.

אודי ששר: עכשיו, מה שאין לנו כרגע זה across the board, אבל בעיקר אני רוצה לשים את הדגש על החסרים בכל המערך הסקטור על האמבולטורי.

אודי ששר: כל מה שאמור למנוע את ההתדרדרות, ככה שצריכים להגיע לאשפוז ואז יש תורי המתנה אימתניים לאשפוז כי אין שום דבר אחר.

אודי ששר: כשאני מדבר על המערך הקהילתי, אני מדבר על הכל ממרפאה לטיפולי יום, למודולים חדשניים שאנחנו רוצים עכשיו להקים גם בעזרת הכספים, כמו בתים מאזנים ייעודיים להפרעות אכילה, אשפוזי בית ייעודיים להפרעות אכילה.

אודי ששר: ואם אני מתחבר למה שציפי אמרה ממעייני הישועה, אז אשפוזי הבית הם ברובם - -

עידית סילמן: כן אבל אתה יודע מה אודי, בסוף אני יודעת כמוך כמה שווה 30 מיליון ולמה הוא מספיק, בסדר?

עידית סילמן: אז אני אומרת לך, ואנחנו בבריאות, בבריאות זה אומר שנגעת נסעת.

עידית סילמן: עכשיו השאלה מה משרד הבריאות מתכנן לעשות, כי בסוף אין מה לעשות, אני אגיד לך את האמת אני חושבת שהיה צריך לקחת את ה-30 האלה ולייצר matching ענק ולהפוך את זה להחלטת ממשלה מאוד מאוד גדולה כדי לקדם את כל התחום הזה של בריאות הנפש כולל הפרעות אכילה ולייצר מענים.

עידית סילמן: אני חושבת שזה לא יכול לשבת, באמת ואני אומרת את זה כי דיברה כאן גם רונית על הראייה המתכללת, האינטרדיסציפלינרית שחייבת להיות פה בתוך ההיבט הזה.

אודי ששר: כן מסכימים, אבל שוב אני מהאגף המקצועי, אנחנו מקבלים 30 מיליון שקל, אנחנו אומרים תודה רבה יפה כי זה הרבה יותר מה-0 שקיבלנו בשנים הקודמות.

אודי ששר: ויש לנו הרבה מה לעשות עם 30 מיליון, זה לא 300 מיליון אבל יש הרבה מאוד שאפשר לעשות לגבי הפרעות אכילה.

אודי ששר: זה לא טיפה בים אבל זה לא כל מה שצריך, אבל אפשר לעשות עם זה הרבה.

אודי ששר: מה שיש כיום, יש לנו היום 128 מיטות אשפוז לנוער ולמבוגרות בפריסה ארצית.

אודי ששר: זה גידול של כמעט פי 2 ממה שהיה לפני כשמונה או תשע שנים, אז היו רק 60.

עידית סילמן: 128 זה בערך מה שאני ולימור מקבלות בחודש, טלפונים מאימהות.

אודי ששר: נכון, אבל שוב, אם היו מענים הקהילה אז הן לא היו צריכות להגיע לאשפוז.

עידית סילמן: ומה אתה אומר על מה שאני הצעתי?

עידית סילמן: שבסוף רופאי המשפחה יפתחו את זה, יתנו טיפול פסיכותרפיסטי, פסיכולוגי, ראשוני.

עידית סילמן: לא צריך אבחון של פסיכיאטר לצורך זה.

עידית סילמן: אתה יודע, זה עובד בשניידר נהדר.

עידית סילמן: בשניידר לדוגמא גם אין לה שם תקנים, אז עובדים אצלה פסיכולוגים מהפסיכולוגיה הציבורית והם עובדים שם פר שעות.

עידית סילמן: כל אחד מעט שעות כדי לתת את האינטייק הראשוני ובכלל להכווין וזה נהדר, זה דבר שצריך להיות בקהילה בצורה מאוד מאוד רחבה.

עידית סילמן: היא נותנת את זה כמענה כי בעצם היא לא יכולה לאשפז את כולם, היא לא יכולה לטפל בכולם גם בטיפול יום אמבולטורי.

עידית סילמן: מה דעתך על זה?

אודי ששר: שוב, אנחנו מסכימים שכן צריך להיות טיפול, כמו שכתוב טיפול זמין ונגיש לבריאות הנפש לכל מי שצריך בזמן סביר, במרחק סביר שבוודאי הוא לא צי שנה או שמונה חודשים, או שנה ושנה וחצי, אלא מספר שבועות בודדים.

עידית סילמן: אז איך עושים את זה?

עידית סילמן: איך עושים את זה?

אודי ששר: ועל זה אנחנו נלחמים והחלק של הדיונים הקודמים, של ה-100 מיליון האלה שמתוכם 60 מיליון זה - - - זה לקיצור התורים האלה.

אודי ששר: להגיד ש-60 המיליון האלה יספיקו?

אודי ששר: לא בטוח, אבל זה תחילה של כיוון וגם כאן הכספים האלה חלקם ייועדו כדי לקצר את התורים, כדי שאפשר יהיה להגיע בזמן לפני ההתדרדרות והטיפול צריך להינתן על ידי אנשי בריאות הנפש.

אודי ששר: בין אם זה פסיכולוגים, עובדים סוציאליים, סיעוד, דיאטנים, פסיכיאטרים.

אודי ששר: אני לא בטוח שלה

אודי ששר: עביר את זה לרופאי משפחה, כי התורים ארוכים, זה הפתרון הנכון.

עידית סילמן: לא, לא, לא, שרופא משפחה יפתח את החסם, את האבחון הראשוני שמאפשר להשתמש בפסיכולוגיה או בפסיכותרפיה.

אודי ששר: זה כבר קיים.

אודי ששר: רופאי המשפחה יכולים להפנות לבריאות הנפש והם עושים את זה וזה קיים עכשיו.

אודי ששר: הבעיה שאין תורים, אם לא היו תורים, אז החסם זה התורים בקיצור, ועם זה אנחנו נאבקים.

אודי ששר: זאת ה-בעיה של בריאות הנפש כרגע, זה התורים האמבולטוריים ולא רק בהפרעות אכילה, אלא בכלל.

אודי ששר: בהפרעות אכילה במיוחד כי יש כרגע קטסטרופה יותר משאר בריאות הנפש, אם זה בגלל הקורונה או לא בגלל הקורונה - -

עידית סילמן: ואתה יודע, זה רק יעלה, זה רק יעלה.

אודי ששר: נכון, נכון.

אודי ששר: בתקופת הקורונה, יש את המכתב של מכבי עכשיו שהם פרסמו.

עידית סילמן: אגב, זה נכון.

אודי ששר: עלייה של לא 30% כמו שאמרתם, 67% עלייה של הפרעות אכילה בבני נוער.

עידית סילמן: נכון, הם הציגו את זה בדיון הקודם, כן, מדהים.

אודי ששר: ולפני זה, זה לא שלא היו תורים של חודשים, כן?

אודי ששר: זה כאילו רק מצטבר על זה.

אודי ששר: אז שוב, המערך האשפוזי זה מה שאמרתי, יש לנו 128 מיטות.

אודי ששר: אנחנו צריכים להרחיב גם את אלה, אבל שוב הדגש צריך להיות על הקהילה.

אודי ששר: עמדות טיפול יום, כיום יש לנו 192 עמדות טיפול יום בפריסה ארצית.

אודי ששר: אני רוצה להזכיר, לא הייתה אף לא עמדת טיפול יום אחת ב-2015, אנחנו יצאנו למהלך של תמחור ייעודי של טיפול יום להפרעות אכילה, דבר שעדיין לא קיים בשום דבר בפסיכיאטריה, תמחור ייעודי פר הפרעה.

עידית סילמן: תגיד ומה עם לייצר באמת מענה מקוון ראשוני?

אודי ששר: אני מגיע לזה, אני מגיע לזה.

אודי ששר: התשובה קודם כל היא כן, אבל אני אגיע לזה.

אודי ששר: אז מבחינת טיפולי יום, יש היום כאמור 192, לא היו לפני זה, זה עדיין לא מספיק.

אודי ששר: מרפאות ייעודיות להפרעות אכילה יש כ-28 מרפאות בפריסה ארצית, חלקן של הקופות וחלקן ממשלתיות.

אודי ששר: גם פה עלייה לעומת מה שהיה לפני, אבל שוב עדיין החסר הוא מאוד מאוד גדול.

אודי ששר: מה שאנחנו רוצים עכשיו לעשות זה קודם כל להוסיף מיטות אשפוז, כן צריך להוסיף מיטות אשפוז.

אודי ששר: בנוסף לזה אנחנו רוצים להרחיב את המענים הייעודיים האמבולטוריים להפרעות אכילה, אם זה טיפול מרפאתי, אם זה טיפול יום בתקווה שנוכל גם בעזרת המגעים עם האוצר לקבל תקנים לטיפולי יום נוספים.

אודי ששר: אם אנחנו יכולים גם לייצר מענים ייחודיים שלא קיימים, בית מאזן ייעודי רק להפרעות אכילה שזה יכול למנוע אשפוז, למנוע התדרדרות למישהו שטיפול יום הוא לא מספיק, כי כל הספקטרום הקהילתי הוא ספקטרום רחב, יש הרבה תקנים שאפשר למלא שם.

אודי ששר: ועוד מודל שאנחנו רוצים להכניס זה אשפוז בית ייעודי להפרעות אכילה, שחלקו מקוון.

אודי ששר: כמו שאת אומרת, שיקבלו טיפול מקוון בבית שכל יום מישהו מדבר איתכם, לעיתים הם באים אליהם פיזית, לעיתים זה מקוון, זה מודל שאנחנו עובדים עליו.

עידית סילמן: לדעתי לצבר שירותי בריאות שהם נותנים את המענה הזה.

אודי ששר: כן, כן, אנחנו יודעים.

עידית סילמן: ואני חושבת שזה אחלה מענה ואחלה רעיון.

עידית סילמן: אני חושבת שזה טוב, במקום שאין לנו בתי חולים ואין לנו קופות חולים, תהיו באמת במקומות האלה.

עידית סילמן: כשאני סיירתי בצבר ואני יודעת שיש להם עכשיו שיתופי פעולה עם קופות מסוימות, אז אני מברכת על זה.

עידית סילמן: אני חושבת שצריך לפתוח את זה בכלל בבריאות הנפש.

עידית סילמן: בסוף השיקום הוא בייתי, השיקום הוא מלווה, השיקום הוא נתמך ותומך וזה מעולה.

אודי ששר: בדיוק.

אודי ששר: ואם אנחנו יכולים לייעד חלק מזה שארגונים כמו צבר או כל חברה אחרת, או עמותה אחרת, ייפתחו מענה שהוא ייעודי להפרעות אכילה, זה יהיה מצוין, ואנחנו עם הכספים האלה נוכל לתת תמיכות.

אודי ששר: להיות לתמיכה לקופות שייקנו את השירותים האלה, זאת המטרה.

אודי ששר: עכשיו, לגבי מה קורה אחרי, אז נאמרו פה כמה מילים לגבי שיקום ומה קורה אחרי, אז גם את זה אנחנו רוצים לפתח.

אודי ששר: יש כרגע מה שנקרא בתים שיקומיים לנשים שסיימו את האשפוז ועוברות לסוג של הוסטל ייעודי להפרעות אכילה.

אודי ששר: עכשיו, יש כרגע בארץ רק ארבעה כאלה, בכל אחד יש 14 בנות, נשים וזהו.

אודי ששר: אנחנו רוצים לפתח עוד כמה כאלה וגם להרחיב את המודל שלהם, שיהיה להם גם ייעוד קליני, לא רק לנשים שהן בלי סימפטומים, אלא כאלה שיש להן גם סימפטומים חלקיים.

אודי ששר: גם על זה אנחנו עובדים ובתקווה גם את זה נוכל לפתח מתוך המערך של השיקום אצלנו.

אודי ששר: אז שוב, המצב כרגע הוא באמת קטסטרופה.

עידית סילמן: אבל טוב אודי, זה לא ב-30 וגם לא - -

אודי ששר: בסדר.

אודי ששר: מה שאנחנו יכולים לעשות ב-30, נעשה.

עידית סילמן: אני יודעת אבל אני חייבת להגיד שזאת לא תשובה.

עידית סילמן: לא בגללך, אתה בסדר גמור ואתם גורמי מקצוע שאמונים על מה שיש לכם.

עידית סילמן: אנחנו בתור מחוקקות צריכות לדאוג שזה ייראה אחרת וצריכות לדאוג שיהיה יותר.

עידית סילמן: התופעה היא רחבת היקף, אני יכולה להגיד לך שחברת הכנסת עידית סילמן וגם חברת הכנסת לימור תלם מגן, על כל הקשרים והיכולות לא יכולות יותר לדאוג.

עידית סילמן: אין מה לעשות, זאת אומרת תפנו אלינו היום, כבר מיצינו את כל היכולות בכל בית חולים, בכל מרפאה, כל הוסטל ובכל טיפול יום.

עידית סילמן: אי אפשר, כמה אפשר להתקשר כל הזמן למקומות ולנסות לעזור למשפחות?

עידית סילמן: אין לנו כבר.

עידית סילמן: אין לנו את היכולת.

עידית סילמן: אתה יודע, הרבה פעמים אני מתקשרת ואומרים לי '

עידית סילמן: בדיוק חברת הכנסת לימור תלם מגן עכשיו התקשרה' ואנחנו מנסות, אמיתי, אנחנו מנסות לסייע אבל בידינו קצרה היריעה מלהכיל.

עידית סילמן: זאת אומרת, אתה יודע, עכשיו תורכם ואני אומרת את זה לאותם משרדים ולאותם מי שאמונים על התקציבים.

עידית סילמן: אני ולימור נצא מכאן ואנחנו נשב עם האוצר ונדרוש ממש תוכנית רחבה יותר.

עידית סילמן: אני לא סתם יושבת עכשיו לקידום החלטת ממשלה לפסיכולוגיה הציבורית, היה אמור להיות זום איתם ביום ראשון, הוא נדחה קצת אבל אנחנו מקדמים את הנושא הזה.

עידית סילמן: אני יכולה לומר שהחלטת הממשלה במקצועות הבריאות מתקדמת ותצא לפועל ובתקווה תעלה כבר ביום ראשון זה להחלטת הממשלה.

עידית סילמן: אבל אנחנו חייבים לזוז, אנחנו קצת far behind .

עידית סילמן: תודה רבה אודי, תודה רבה על הזמן ואנחנו נשמח לעמוד לרשותך ככל שתצטרך.

עידית סילמן: ממשרד החינוך נמצאת איתנו כאן דנית, נכון?

עידית סילמן: דנית בן עמר שכטמן, הממונה על החינוך המיוחד, או איריס בן יעקב ממונה לחינוך למיניות.

עידית סילמן: דנית?

עידית סילמן: כן בבקשה.

עמר שכטמן: שלום.

עמר שכטמן: אז קודם כל בטח איריס תרחיב ותדבר על המניעה בקהילה ומניעה במוסדות החינוך, שזה בעייני הדבר המרכזי שגם דובר פה וצריך להתייחס אליו.

עמר שכטמן: נושא של איתור, הנושא של העלאת מודעות גם בקרב צוותי חינוך.

עמר שכטמן: אבל על זה איריס תפרט.

עמר שכטמן: אני כמי שנמצאת בענף לחינוך מיוחד, אנחנו ממונים על יישום חוק חינוך חינם לילדים חולים ומתוך המקום הזה אנחנו נותנים מענה חינוכי בתוך המרכזים החינוכיים בבתי החולים, כאשר אנחנו מדברים על 22 כיתות ייעודיות של תלמידים ותלמידות עם הפרעות אכילה.

עמר שכטמן: בתוך בית הספר אנחנו נותנים גם מענה הוראתי, אנחנו נותנים גם מענה הכנה והגשה לבחינות בגרות לכיתות יא' ו-יב' למי שבעצם יכולה, פנויה ורוצה.

עמר שכטמן: ואנחנו גם נותנים חיזוק של מיומנויות חבריות, קישורי חיים ובעיקר אנחנו מסתכלים על הכיוון של הקהילה כמו שנאמר פה, ליצור את הרצף ולייצר את הרגע הנכון שברגע לקראת שחרור, אנחנו יוצרים קשר עם בית הספר לאורך כל התקופה ובשחרור בעצם אנחנו מסייעים באופן הדרגתי עם ההסתגלות חזרה למוסד החינוך.

עמר שכטמן: עכשיו, מבחינתנו אני אומרת שהחלק, כמו שנאמר פה ואני חושבת שהוא מאוד מאוד המשמעותי, זה החלק המניעתי.

עמר שכטמן: לא כמו שאנחנו נמצאים קצה ונותנים את המענה החינוכי, אלא בעצם איך אנחנו מסתכלים על החלקים האלה ברצף מהאשפוז חזרה למוסדות החינוך, או חלילה כאשר אנחנו מסתכלים על איתור ואנחנו רוצים למנוע אשפוזים.

עמר שכטמן: לכן כאן גם נכנס הנושא של ההתעסקות לאחרונה סביב הנושא של תוכנית החירום, שאנחנו חוברים גם למשרד הבריאות ורואים איך אנחנו בעצם גם נכנסים כמענה חינוכי וטיפולי של טיפול באמצעות אומנויות, כמובן בליווי והנחייה של הצוותים הרפואיים, לתוך בעצם מרכזים אינטגרטיביים ובתים מאזנים.

עמר שכטמן: אני מקווה שזה משהו שנוכל להרחיב אותו ונוכל לתת שם מענה שיעלה את הסיכוי בעצם לחזרה והסתגלות בתוך הקהילה.

עמר שכטמן: 2

עידית סילמן: אוקיי, תודה.

עידית סילמן: איריס?

איריס בן יעקב: אוקיי תודה, שומעים אותי?

עידית סילמן: כן בבקשה.

איריס בן יעקב: אני אציג את עצמי, אני איריס מנדה בן יעקב, אני מנהלת את היחידה למיניות ומניעת פגיעה בילדים ובני נוער בשירות פסיכולוגי ייעוצי.

איריס בן יעקב: אני רוצה להגיד שכמו שאנחנו מבינים בכלל כל העיסוק בדימוי גוף ובהפרעות אכילה הוא לא פשוט, הוא מורכב, הילדים מוצפים לא רק בפרסומות, אלא היום ברשתות החברתיות, באינסטגרם, אין כבר יד מכוונת.

איריס בן יעקב: הרבה פעמים הכוח החברתי הוא הרבה יותר גדול והילדים האלה כמובן גם גרים בבתים אצל הורים שעסוקים בדימוי הגוף ובעצמם.

איריס בן יעקב: כמובן אנחנו שברנו את הראש לא אחת איך לעשות ומה לעשות וכשאנחנו מדברים על עשייה, אני מדברת על כל קו הרצף.

איריס בן יעקב: בעצם יש לנו את כלל התלמידים בבית הספר ויש גם את התלמידים המאותרים כילדים עם הפרעות אכילה.

איריס בן יעקב: הפרעת אכילה כמו שאנחנו יודעים זאת הפרעה נפשית, הפרעה לא פשוטה שדורשת מערך והיא לא יכולה להיות רק על ידי בן אדם אחד.

איריס בן יעקב: אז קודם כל, אנחנו עסוקים בכל מה שקשור לאיתור וזיהוי, אני רוצה להגיד שאנחנו עובדים עם נשות מקצוע יקרות שמתמחות בנושא, בגלל שהנושא הזה מאוד מאוד רגיש ובגלל שאנחנו לא רוצים להזיק יותר מאשר להועיל, אנחנו קודם כל משקיעים בהכשרת נשות המקצוע שלנו, כל מה שקשור לאיתור וזיהוי וגם לתוכניות מניעה.

איריס בן יעקב: אנחנו נעזרנו בפרופ' יעל לצר שהיא מנהלת בית החולים ברמב"ם של הפרעות אכילה והיא נתנה הרצאות לפני הקורונה, בשנתיים האחרונות, כמעט לכל המליאות של היועצות שלנו והיא דיברה גם על איתור וזיהוי וגם על תוכניות מניעה ואיך לא להזיק.

איריס בן יעקב: בעצם כשאנחנו מדברים בתוכניות המניעה, כמו שאנחנו הבנו מהמומחים ונעזרנו בפרופ' מוריה גולן שכתבה לנו את התוכנית "בעד עצמי" שלמעשה ההתעסקות בכל הנושא של דימוי הגוף והפרעות אכילה הוא מאוד מאוד רגיש וצריך לדעת איך לעשות אותו בבתי הספר.

איריס בן יעקב: מחקרים הראו שבסופו של דבר אם נוגיעם בנושא לא נכון, אנחנו רק יכולים לעורר את הסיפור הזה בתוך בתי הספר.

איריס בן יעקב: אנחנו מתמקדים יותר בהעלאת הערך העצמי - -

עידית סילמן: שנייה, אבל התוכנית הזאת עובדת בכל בתי הספר היום?

איריס בן יעקב: היא עובדת בבתי הספר, אני לא יכולה להגיד לך שבכל בתי הספר.

עידית סילמן: מי אמון על בדיקה של זה?

איריס בן יעקב: בתוך מסגרת כישורי חיים כחלק מחינוך למניעות בריאה, אוקיי?

איריס בן יעקב: התוכנית הזאת - -

עידית סילמן: זה בתוך מסגרת כישורי חיים, בתוך מסגרת התוכנית למיניות בריאה, בתוך זה.

עידית סילמן: בואי, מי מעביר את הדברים האלה בסוף?

עידית סילמן: יש לכם בחינה על זה?

איריס בן יעקב: מי שמעביר זה נשות החינוך, אלה מהן שבעצם - -

עידית סילמן: כן אבל את יודעת לא כל נשות ואנשי החינוך מוכשרים בתחום של חינוך למיניות בריאה.

עידית סילמן: אני במקרה מגיעה מהתחומים האלה ואני יכולה להגיד לך שהמרחק הוא מאוד מאוד גדול, אם הבאת מורה ללמד מתמטיקה והיא במקרה גם מחנכת ובסוף היא צריכה גם ללמד מיניות בריאה וכישורי חיים, והעמסת עליה גם הנושא של "בעד עצמי".

עידית סילמן: אז אני רק אומרת, איך אתם יכולים לבחון את זה?

עידית סילמן: איך אתם יכולים, תשמעי, כאילו סוף ככותרות זה יפה וזה נחמד, אם אני אלך ואני אבחן את זה, ויש לי ילדים בתוך מערכת החינוך, אני יכולה לומר שאני לא בטוחה שאני אקבל מהם תשובה שהם עברו את התוכנית הזאת ושהם יישמו אותה הלכה למעשה.

עידית סילמן: גם אם נבדוק את זה אצל המורים, אם המורים עברו את ההכשרה הזאת, את יודעת בסוף צריך לעבור הכשרה כזאת.

עידית סילמן: אז מי נמצא על זה?

עידית סילמן: מי בוחן?

איריס בן יעקב: זה נכון, צריך לעבור הכשרה, מי שעובר את ההכשרה זה היועצות החינוכיות והן אלה שאמורות - -

עידית סילמן: כמה יועצות חינוכיות עברו הכשרה בשנתיים האחרונות על התוכנית הזאת?

איריס בן יעקב: אני מדברת על לפני הקורונה, לפני הקורונה יועצות חינוכיות עברו הכשרה.

עידית סילמן: ובדקתם כמה העבירו את זה בשנתיים האחרונות היועצות?

איריס בן יעקב: אני אומרת, פרופ' יעל מצר שעזרה לנו בעצם להטמיע את התוכנית הזאת - -

עידית סילמן: בקיצור, זה שגר ושכח.

איריס בן יעקב: לא, לא, לא, היא הייתה כמעט ברוב מהיועצות, זה ממש לא שגר ושכח, ממש לא.

איריס בן יעקב: וזה חלק ממיניות בריאה, כמו שאני אומרת - -

עידית סילמן: לא, אבל תקשיבי, אני אומרת לך את האמת, הנוער של היום שמתמודד ברשתות חברתיות ובתוכניות ריאלי, שזה רק שנייה בואו נוריד את האקס הבא, אז לא יכול להיות שבסוף זה המענה של מערכת החינוך היום לתחום ששוטף את כל בני ובנות הנוער, חרמות בבתי הספר, אירועים קיצוניים שאנחנו שומעים עליהם חדשות לבקרים, כי זה גם אלינו מגיע בתור ועדת הבריאות.

עידית סילמן: זאת אומרת, מעבר לתוכנית בתוך תוכנית של התוכנית, צריך לתת איזשהו מענה.

עידית סילמן: אני מבחינתי אי אפשר להתחיל את הבוקר בלי שיעור ספורט אחד ולאחריו חינוך חברתי, ככה צריך להתחיל את היום, בטח בזמן הקורונה.

עידית סילמן: אני לא מבינה למה מביאים בכלל ילדים כדי ללמוד מקצועות אמיתיים ולא מחנכים אותם לחוסן הנפשי ולמקצוע על החיים.

עידית סילמן: את יודעת, בסוף כדי שילד יהיה פנוי ללמוד מתמטיקה, אנגלית וכל המקצועות, הוא צריך להיות פנוי נפשית, חברתית, פיזית.

עידית סילמן: אני לא רואה את מערכת החינוך בשנתיים האחרונות משתנה דינמית בהתאם למציאות ובהתאם למצב.

איריס בן יעקב: אז אני רוצה להגיד שיש קו עכשיו של שרת החינוך ד"ר יפעת שאשא ביטון, שכן מתווה איזשהו קו שמדבר בדיוק על מה שאת מדברת.

איריס בן יעקב: על לדבר עם ילדים על עצמם, על כל מה שקשור - -

עידית סילמן: אבל בואי לא נדבר, בואי נעשה.

עידית סילמן: קחי את הילדים - -

איריס בן יעקב: לא, זה נעשה.

איריס בן יעקב: היום, בימים אלה, צוותי החינוך בעצם הונחו להעביר את כל נושאי ה-SEL, למידה חברתית רגשית, למערכת החינוך ואנחנו שמים על זה דגש מאוד מאוד גדול והוקצו משאבים לנושא.

איריס בן יעקב: זה לא משהו שהוא רק ברמת כותרות.

איריס בן יעקב: עכשיו, חלק מהדיבור, זה חלק מהתוכנית והכותרות שאת מדברת עליהן, זה הקצאת זמן.

איריס בן יעקב: זה הקצאת זמן לדבר עם הילדים, אבל בואו לא נטעה, דיבור עם הילדים הוא לא מספיק.

עידית סילמן: לא, אבל יש גם כאלה שלא יודעים לדבר עם הילדים.

עידית סילמן: יש הורים שלא קיבלו הכשרה, תראי, להיות הורה זה מקצוע היום.

עידית סילמן: אני בכלל חושבת שצריך לפתוח את זה בתוך שירותי הבריאות ובתוך הסל לתת הנחיית הורים והדרכת הורים, זה בסיסי.

עידית סילמן: היום להיות הורים זה מקצוע, להיות הורים בתקופה של קורונה ושל פנדמיה חברתית, נפשית, ארצית, עולמית, זה עוד יותר קשה.

עידית סילמן: להיות הורים שיושבים פה בכנסת 24/7 ומשאירים ילדים בזום בבית, זה מאתגר, ולא למשך חודש ולא למשך חודשיים, למשך שבעה חודשים, כדי שלא נדבק, כדי שהם לא ידביקו, כדי שבסוף הם לא יהיו עם התחושה שהם הרסו למישהו את החיים, או הדביקו איזו סבתא או איזו דודה והרגו אותה.

עידית סילמן: אני אומרת לך שזה העדויות שמגיעות אלינו לוועדה, עדויות מטלטלות של ילדים.

עידית סילמן: איפה מערכת החינוך?

עידית סילמן: עזבו אותי מתמטיקה, עזבו אותי מיצ"בים, עזבו אותי אנגלית, זה לא מעניין כרגע.

עידית סילמן: איפה הדאגה לבריאות הנפשית של הילדים?

עידית סילמן: לבחינה האם טוב לך בגופך?

עידית סילמן: איך הילדים היום מרגישים?

עידית סילמן: אני חושבת שמערכת החינוך, ואני אומרת את זה באמת מתוך ראיה של אמא, מתוך ראיה של מי שעבדה פעם במערכת החינוך והייתה מורה בישראל, מתוך מי שמגיעה מעולמות הספורט והתנועה, של דימוי הגוף, ונמצאת כאן חברת הכנסת לימור תלם מגן שאני בטוחה שתסכים איתי ב-100%.

עידית סילמן: תתעסקו רק בזה כרגע, שימו הכל בצד, תדאגו לחוסן הנפשי של הילדים שלנו, תדאגו שהם יעמדו זקופים, שהם ירגישו טוב עם עצמם, שהם יראו איפה הם נמצאים ביחס לעצמם וביחס לעולם אחרי שנתיים מטלטלות.

עידית סילמן: תדאגו להם.

עידית סילמן: זה מה שאנחנו מבקשים, אל תתעסקו בשום דבר אחר כרגע, אני באמת אומרת.

איריס בן יעקב: אם הובנתי לא נכון, אז זה הקו.

עידית סילמן: לשים תוכנית של מיניות בריאה, תקשיבי, זה לא יעבוד.

עידית סילמן: המורות עצמן מבולבלות ומותשות ובלי יכולת כבר, זאת אומרת את אומרת גם, זה לפני הקורונה.

עידית סילמן: ברור שזה לפני הקורונה, ומה היה תוך כדי הקורונה?

עידית סילמן: זאת תוכנית שאפילו לא נבדקה תוך כדי הקורונה, תוכנית שאפילו לא הכשירו אליה תוך כדי הקורונה.

איריס בן יעקב: זאת תוכנית שכבר עובדת, היא עבדה עם התלמידים - -

עידית סילמן: בסדר, אבל יש מורות חדשות בתוך המערכת ואם שנתיים לא עשיתם אז כל מי שנכנסה למערכת בשנתיים האחרונות בכלל לא מכירה אותה.

איריס בן יעקב: נכון, כי המערכת הייתה בתקופת משבר, נכון, אז אני אומרת - -

עידית סילמן: בסדר, לא, המערכת לא בתקופת משבר, משרד החינוך ממשיך לפעול, המורים ממשיכים לקבל תשלום.

עידית סילמן: הפוך, צריך לשנות את המערכת, היא צריכה להיות דינאמית בהתאם למצב.

עידית סילמן: יש לנו מלא נערות, אני אומרת לך את זה כי אני רואה תיכונים של בנות, שמתדרדרות לכיוונים של הפרעות אכילה.

עידית סילמן: אנחנו מקבלים את זה כל הזמן, נערות שהופסק להן המחזור באחת, וכשהמחזור נפסק אנחנו כבר במצב חירום מתקדם מאוד ואין לנו מענה.

עידית סילמן: הינה אומרת לך, תשעה חודשים המתנה, מה תעשי תשעה חודשים?

עידית סילמן: איפה המערכת היום?

עידית סילמן: ואני אומרת לכם, כדי לשנות את הדיסקט, זאת צריכה להיות החלטת ממשלה, זה צריך להיות אופיום להמונים, צריך לעשות משהו ואתם אחראים שם במשרד החינוך.

עידית סילמן: אם אתם צריכים את העזרה שלנו אנחנו נלחם למענכם מתוך כנסת ישראל.

עידית סילמן: תגידו מה צריך ואנחנו נלחם כאן.

עידית סילמן: קחו את כל המורים, תוציאו אותם החוצה, שימו אותם עם הילדים במקומות נגישים, חברתיים, לא חייבים ללמוד בתוך כיתה ולהדביק אחד את השני, אפשר להיות בחוץ.

עידית סילמן: נכון, מזג האוויר הוא מאתגר אבל מזג האוויר הוא לא תמיד ככה.

עידית סילמן: אנחנו עוברים שנתיים, אפשר למצוא פתרונות.

עידית סילמן: ואני אומרת את זה, סליחה, לא מתוך כעס, כן?

עידית סילמן: מתוך תסכול של הרבה הורים, הרבה מורים והרבה אנשים מתוך המערכת, ואנחנו מבקשים את העזרה שלכם פה במה אתם יכולים לעשות ולעזור לנו.

איריס בן יעקב: אני מבינה שבעצם את מדברת על דבר הרבה יותר כולל ואני מסכימה איתך, ואני אומרת שזה הקו.

איריס בן יעקב: אפרופו הרצאות להורים, גם התחלנו סדרה של הרצאות להורים בנושאים שונים שמעסיקים אותם ומטרידים אותם.

איריס בן יעקב: כל יום שני הורים מקבלים הרצאות שונות.

עידית סילמן: איפה?

איריס בן יעקב: בזום, בערב.

עידית סילמן: תגידי, סתם שאלה, את יודעת בתקופתי כשהייתה טלוויזיה חינוכית כל הערוץ הוקדש כולו לטובת התשדירים, לטובת הלמידה, קום קשת ענן, לא יודעת, whatever.

עידית סילמן: למה היום אי אפשר לקחת ערוצי טלוויזיה, מכשירי טלוויזיה, הם נגישים כמעט בכל בית ביחס ללפטופים, ביחס למחשבים, ביחס לזומים, למכשירים מתקדמים יותר טכנולוגית.

עידית סילמן: למה לא לשים ברשתות האלה ששמתם בהתחלה כשהיו שיעורי זום, למה לא לקחת ערוץ טלוויזיה ייעודי, ייחודי, שבו יעברו סדנאות להורים, הדרכות להורים, נורות אדומות, כל הדברים שאת מדברת עליהם ושבאמת קשה להפיץ אותם ולהנגיש אותם לכלל האוכלוסייה.

עידית סילמן: את יודעת, בשידורים חוזרים בתוך ערוץ טלוויזיוני.

עידית סילמן: זה יעלה פחות מאשר כל ההשקעה האדירה הזאת בלהגיע לנקודות הקצה אחד לאחד.

עידית סילמן: אנשים יוכלו לעשות את זה בבית, בדלת סגורה, להקשיב.

עידית סילמן: כן רונית?

רונית אנדוולט: עידית, זה משהו שאת יכולה לקדם, כי הנושא של טלוויזיה חינוכית עד שהיא נסגרה - -

עידית סילמן: אני יודעת, אבל היו ערוצים ייעודיים לזום לתלמידים בתקופה הקורונה שהכניסו שם שיעורים מיוחדים לכיתה ח' ולכיתה ט'.

עידית סילמן: קחו ערוץ טלוויזיוני פשוט, פשוט, בתקופה הזאת, גם כלים לילדים, גם כלים לבני נוער, גם סדנאות להורים.

עידית סילמן: יש אנשים מדהימים שהיינו שמחים לשמוע אותם כל היום.

עידית סילמן: קחו את זה, תעשו את זה להמונים, זה יוכל הרבה יותר לעזור.

עידית סילמן: אני חושבת, זאת אומרת זה סתם משהו שעלה לי כרגע, אבל אני מנסה להביא פתרונות שאני חושבת שהיום הם לפתחכם במשרד החינוך ובמשרד הבריאות.

עידית סילמן: אנחנו כמובן ניתן את כל הכלים מכאן, אם זה מתאים אנחנו נקדם את זה מבחינת חקיקה.

עידית סילמן: אני אפילו לא חושבת שצריך חקיקה בשביל זה, אני חושבת שאפשר לעשות את זה על ידי המשרדים ואנחנו נשמח לסייע בזה.

איריס בן יעקב: אנחנו נשקול את זה בהחלט.

עידית סילמן: טוב.

איריס בן יעקב: בינתיים ההרצאות נעשות בזום ואני רוצה להגיד שיש הצלחה מאוד מאוד גדולה ויש היענות.

עידית סילמן: אני בטוחה, אני רק חושבת שהכלי שם הזום לא נגיש לכל אחד, ואני אומרת את זה באמת.

עידית סילמן: עוד פעם, מי שקשה לו ומי שחלש יותר ומי שלא נגיש לו, הוא סובל יותר וזה לא מגיע אליו בסופו של דבר.

עידית סילמן: ואני לא צריכה להגיד שהבית הוא כמרקחה בתוקפה הזאת, הקושי הכלכלי, הקושי החברתי, הקושי להסתגר כל הזמן.

עידית סילמן: אז כן צריך לתת פתרונות בבית ולהאיר את היום יום של הילדים שלנו.

עידית סילמן: תודה רבה גם לך דנית וגם לך איריס, אני בטוחה שאתן עושות את כל מה שאתן יכולות.

עידית סילמן: זה מאתנו אליכם.

עידית סילמן: הסתדרות הפסיכולוגים, שאני מאוד מאוד אוהבת אותם ברמה האישית, באמת אני חושבת שזה אנשים מאוד יקרים שלמדו שנים.

עידית סילמן: נמצאת איתנו ד"ר מיכל חסון רוזנשטיין?

עידית סילמן: אתם רואים אותה בזום?

מיכל חסון רוזנשטיין: כן, עכשיו אני יכולה לדבר.

עידית סילמן: ד"ר מיכל חסון רוזנשטיין, את יושבת הראש של העמותה הישראלית להפרעות אכילה.

מיכל חסון רוזנשטיין: נכון, למניעה טיפול ומחקר בהפרעות אכילה ואני גם כאן בקובע של נציגות הסתדרות הפסיכולוגים ופורום הארגונים לפסיכולוגיה ציבורית.

עידית סילמן: נכון שאנחנו מאוד מנסים לעזור לכם ולקדם עכשיו החלטת ממשלה בתחום של הפסיכולוגיה הציבורית ואנחנו נצליח גם.

מיכל חסון רוזנשטיין: אני שמחה לשמוע.

מיכל חסון רוזנשטיין: כן, באמת חשוב לי להגיד שאנחנו כעמותה למניעה, טיפול ומחקר, יש לנו ועדות שמתעסקות בדברים האלה.

מיכל חסון רוזנשטיין: אם אני מדברת על מה שדובר קודם עם איריס בן יעקב, יש לנו נייר עמדה שממש יצא ואני חושבת ששלחי אותו לוועדה, בנושא של מניעה.

עידית סילמן: כן, נכון.

מיכל חסון רוזנשטיין: עם התייחסות מפורטת לאלמנטים האלה.

מיכל חסון רוזנשטיין: הייתי רוצה להתייחס גם לעוד כמה דברים מהנושאים שנאמרו כאן.

מיכל חסון רוזנשטיין: אז כמו שנאמר, באמת חסרים תקנים, חסרות מה שנקרא מיטות.

מיכל חסון רוזנשטיין: הרי מיטה זו לא מיטה, מיטה זה בעצם צוות שיטפל באנשים שנמצאים שם.

מיכל חסון רוזנשטיין: והמחסור הזה באנשי מקצוע מומחים בהפרעות אכילה, הוא משמעותי.

מיכל חסון רוזנשטיין: צריך גם לזכור שזה לא שמוסיפים תקנים ואז זה קורה.

מיכל חסון רוזנשטיין: תהליך הכשרה ממוצע של אנשי מקצוע בתחום הפרעות האכילה לוקח שנתיים.

מיכל חסון רוזנשטיין: כלומר, אחרי שהם כבר פסיכולוגים או דיאטנים ועברו את ההכשרה המפרכת הזאת, הם צריכים עוד הכשרה שלוקחת בערך שנתיים.

מיכל חסון רוזנשטיין: כך שכל תוכנית שאנחנו מדברים עליה, צריכה להיות ארוכת טווח ולקחת את הדברים האלה בחשבון.

עידית סילמן: אבל צריך להתחיל אותה מתישהו, כן.

מיכל חסון רוזנשטיין: כן, כן, אני רק אומרת שצריך להבין שזה לא תקציב חד פעמי.

עידית סילמן: נכון, נכון.

מיכל חסון רוזנשטיין: זה לוקח זמן וזה גם לא פתרון מהיר, כלומר עכשיו הבטיחו שיפתחו מיטות אז עכשיו יפתחו מיטות.

מיכל חסון רוזנשטיין: אנחנו גם רואים עוד בעיה כאן, למשל בין המרכז לפריפריה.

מיכל חסון רוזנשטיין: במרכז הארץ יש באמת מחסור בתקנים וחלק מהמקומות פשוט מעסיקים פסיכולוגים כפרילנסרים שייתנו אקסטרה.

מיכל חסון רוזנשטיין: לעומת זאת, בפריפריה יש מקומות שיש תקנים אבל התקנים לא מאוישים כי אין אנשי מקצוע שיאיישו את התקנים האלה, שזאת בעיה אחרת קצת.

עידית סילמן: צריך לומר שהדגשתם שיש רק שתי מחלקות אשפוזיות ייעודיות לבני 18 ומעלה.

מיכל חסון רוזנשטיין: נכון, נכון, יש שתיים כאלה בהדסה עין כרם ובתל השומר, לנוער יש קצת יותר.

מיכל חסון רוזנשטיין: באזור חיפה למשל אין אף מחלקה אשפוזית, לא לנוער ולא למבוגרים.

עידית סילמן: בחיפה אין הפרעות אכילה.

מיכל חסון רוזנשטיין: אין בכלל, יש רק המרפאה ברמב"ם ויש שם אשפוז יום.

עידית סילמן: לא, פשוט לאנשים שם אין הפרעות אכילה, זה מהים, זה מזג האוויר.

מיכל חסון רוזנשטיין: יש אשפוז יום בחיפה.

עידית סילמן: לא, לא רגילים פה שאנחנו קצת מנסים להביא איזה הומור או ציניות, בסדר, בסדר.

מיכל חסון רוזנשטיין: כן, אשפוז יום ולא אשפוז מלא, שגם הוא עובד חלקית.

מיכל חסון רוזנשטיין: אני יכולה להגיד שאחת הבעיות שאנחנו נתקלים בה, שוב בפריפריה הרבה יותר מאשר במרכז, זה שיותר קשה לייצר מרכזים שיש בהם גם מרפאה, גם טיפול יום וגם אשפוז.

מיכל חסון רוזנשטיין: מה שאנחנו רואים במרכז, למשל בתל השומר, לא קיים בפריפריה כמעט בכלל ואם קיים אז הוא הרבה פעמים לא ייעודי להפרעות אכילה.

מיכל חסון רוזנשטיין: יש הרבה מרפאות קטנות, קופות חולים התחילו לפתוח המון מרפאות להפרעות אכילה.

מיכל חסון רוזנשטיין: לצערי בפריפריה הרבה פעמים במרפאות האלה יש להן חצי תקן פסיכולוג וחצי תקן דיאטנית, פסיכיאטר שלקחו ממחלקה אחרת והוא נותן שם שעתיים וזה המענה שניתן.

מיכל חסון רוזנשטיין: ואם נגיד הדיאטנית יצאה לחופשת לידה, אז סוגרים את המרפאה עד שהיא תחזור.

מיכל חסון רוזנשטיין: שזה קצת חסרון של הפריפריה ששם הכל מאוד קטן.

עידית סילמן: ואם יש מורכבות, מה שאנחנו קוראים לה תחלואה כפולה, שזה גם הפרעת אכילה ביחד עם התמודדות פסיכיאטרית באמת מורכבת מאוד, אז המענה הוא עוד יותר דל.

מיכל חסון רוזנשטיין: המענה לא קיים בכלל.

מיכל חסון רוזנשטיין: אני יכולה לתת דוגמא אישית, עמדתי אתמול עם מטופלת במיון פסיכיאטרי, ביחד אחת סכין, ביד השנייה היא בולעת כדורים משלשלים.

מיכל חסון רוזנשטיין: אני שם, הפסיכיאטר שם, המאבטח שם ואף אחד לא יכול לעשות כלום.

מיכל חסון רוזנשטיין: לאשפז אותה במחלקה פסיכיאטרית אי אפשר כי הם לא יודעים לטפל בהפרעת האכילה ולאשפז אותה במחלקה להפרעות אכילה אי אפשר, כי היא אובדנית ומסוכנת לעצמה.

מיכל חסון רוזנשטיין: נחשו לאן היא הלכה בסוף?

מיכל חסון רוזנשטיין: הביתה.

עידית סילמן: תגידי, למה אין תקנים צבועים בתחום של הפרעות אכילה?

עידית סילמן: זה כמו בבריאות הנפש.

מיכל חסון רוזנשטיין: יש תקנים צבועים, אבל מעט.

עידית סילמן: נכון.

מיכל חסון רוזנשטיין: יש, אבל מעט.

מיכל חסון רוזנשטיין: מעט ושוב, הרוב זה חצי תקן, רבע תקן, כמה שעות, ארבע שעות, שלוש שעות.

מיכל חסון רוזנשטיין: הבעיה הספציפית הזאת היא בעיקר בפריפריה כמו שאמרתי.

מיכל חסון רוזנשטיין: במרכז יש יותר תקנים צבועים.

מיכל חסון רוזנשטיין: עוד דבר שעלה ובמסגרת הרפורמה קופות החולים נותנות היום את שיטת המנויים, הן נותנות בעצם ניקובים נקרא לזה, לטיפול בעיקר במרפאות חוץ.

מיכל חסון רוזנשטיין: ואם דיברנו על רצף של אשפוז טיפול יום ומרפאה, הרבה מבתי החולים סגרו את המרפאות שלהם או צמצמו את המרפאות, בגלל שקופות החולים מאפשרות שני מגעים, מה שנקרא, בכל ביקור במרפאה.

מיכל חסון רוזנשטיין: למשל דיאטנית ופסיכולוג, או רופא ודיאטנית, כשבפועל צריך לפחות שלושה מגעים.

מיכל חסון רוזנשטיין: צריך למשל רופא, דיאטנית ופסיכולוג או עובד סוציאלי, או פסיכיאטר ואם גם זה אז צריך גם הדרכת הורים וזה פשוט בלתי אפשרי.

מיכל חסון רוזנשטיין: זה הופך את המרפאה להפסדית ולכן יותר ויותר בתי חולים פשוט סגרו את המרפאות שלהם או השאירו אותן פעילות על אש קטנה מאוד.

עידית סילמן: תודה מיכל, אנחנו פשוט רוצים לעבור לעוד אנשים ואנחנו גם חייבים לסיים עוד מעט, אז תודה.

מיכל חסון רוזנשטיין: תודה רבה.

עידית סילמן: מההסתדרות הרפואית יש לנו את ד"ר עמית שלם או ד"ר טל שניר וגם את ד"ר שלי בן הרוש.

עידית סילמן: בואו נראה מי נמצא איתנו, נגה כרם, בואו נראה מי מהם כאן?

עידית סילמן: הינה, היא מצביעה שם, כן.

נגה כרם: היי, קודם כל תודה לוועדה, תודה על ההתכנסות, נושא חשוב מאין כמוהו, כמו רבים אחרים פה בקהל אני חושבת שהיינו כבר באמת בסדרות ככה של ישיבות ואנחנו מנסים להשאיר את האופטימיות.

נגה כרם: חשוב לי להדגיש את הצד שלנו, אני מייצגת פה את עמיתי שנמצאים פה בקהל.

עידית סילמן: מנהלת היחידה לרפואת מתבגרים בבית החולים בני ציון, רק נגיד.

נגה כרם: נכון, נכון, אבל יחד איתי פה יש את כל חברי הוועד של החברה הישראלית לרפואת מתבגרים, שזו איזושהי נישה שאני חושבת שלא מספיק מוכרת, מנוצלת על ידי הכוחות.

נגה כרם: כולנו רופאי ילדים לשעבר, יש גם רופאי משפחה שמימונים ומנוסים.

נגה כרם: כולנו עברנו התמחויות ומרכזים מכובדים, אם זה בארץ ואם זה בחו"ל, להפרעות אכילה.

נגה כרם: אנחנו מנהלים מרפאות משולבות גם גוף, גם נפש, של הפרעות אכילה, כלומר של מתבגרים שבתוכן יש הפרעות אכילה.

נגה כרם: כשמדברים על הרצף לנו מאוד מאוד קשה, אנחנו בעצם ככה החזית שרואים את המתבגרים עם כל התלונות הראשוניות, כאבי ראש, חולשה, עצירות, כל הדברים שמהם צריך להרכיב את הפאזל ובאמת לאבחן הפרעת אכילה, להתחיל לספק טיפול רב מקצועי כדי למנוע את הצורך באשפוזים ובהפיכה למחלה כרונית שבאמת דורשת כבר משאבים אחרים לגמרי.

נגה כרם: כן חשוב להגיד שאנחנו כרגע פעילים כמה עשרות בשטח, יש עכשיו קורס לימודים באוניברסיטת תל אביב של שלוש שנים של עוד 20 רופאים שמומחים גם ברפואת ילדים, משפחה וגם יוכשרו להפרעות אכילה, יצאו לשוק.

נגה כרם: כך שבהחלט זאת קבוצה גדולה.

נגה כרם: אנחנו מרגישים שמאוד מאוד קשה לנו בממשק מול קופות החולים, גם אם אין פסיכיאטר אנחנו אפילו את המינוי האבחוני שעליו קיטרו קודם, לא יכולים לקבל.

נגה כרם: כך שאנחנו מאוד מאוד נשמח לסיוע מבחינת

נגה כרם: כם גם כדי להיות מוכרים, בוודאי שארגון של הפרעות האכילה מכיר אותנו היטב, אבל אני חושבת שזאת איזושהי חוליה שככה מפוספסת, לנצל את החלק של הרופאים בקהילה לטובת הטיפול בהפרעות אכילה.

נגה כרם: כן מאוד חשוב להגיד שאנחנו עושים המון פעילות, משתדלים, חינוך ומניעה גם בקרב בתי הספר.

נגה כרם: והזכירה את זה באמת קודם, הספרות אומרת שחלק מהפעילות בעיקר על ידי בוגרות הפרעות אכילה בעבר, של נשים מפורסמות, לאו דווקא מונעות הפרעות אכילה בקרב צעירים, אלא אולי אפילו מעודדות אותה ולכן עיקר הפעילות בבתי הספר צריכה להיות על תדמית גוף בריאה, תזונה מאוזנת, חשיבות של ספורט, באמת תוכניות שמחזקות את האני ולאו דווקא מראות את הפרעות האכילה באור זוהר וקצת מתייסר.

נגה כרם: להגיד שאנחנו עושים הרבה מאוד הרצאות בקרב רופאים ראשוניים בקהילה שאיכשהו נושקים בנושאים, פשוט כדי שיוכלו לאתר יותר מהר, יותר בקלות, ולהפנות למדרג שלם אם זה מרפאה ייעודית בקהילה, אם זה מרפאות אשפוז יום, אם זה אשפוז מלא.

נגה כרם: יש גם אשפוזים בקרב מחלקות ילדים מכיוון שאין מקום במחלקות פסיכיאטריות ולפעמים גם צריך רק עיצוב רפואי ואחר כך להעביר אותם למסגרות של מרפאות רב מקצועיות.

נגה כרם: עוד דבר שרצינו אולי להדגיש, הוא כן נאמר, אני כבר לא זוכרת על ידי מי מהמשתתפים.

נגה כרם: אנחנו כל הזמן מדברים בלשון נקבה, צריך לזכור שיותר ויותר נערים וגברים סובלים עכשיו גם הפרעות אכילה, יש להם צורה אחרת, הם לאו דווקא נורא נורא רזים, הם רוצים מאוד להתחטב.

נגה כרם: באופן אישי במרפאה שלי יש לי עכשיו שלושה מאמני כושר, כי חבר מביא חבר, כולם בנויים אבל סובלים מהפרעת אכילה מאוד משמעותית.

נגה כרם: אז אל לנו לשכוח את הצד של הבנים.

עידית סילמן: נכון, נכון.

עידית סילמן: תודה רבה נגה.

עידית סילמן: אריה מונק ממנכ"ל בית חם, הוא ירד?

עידית סילמן: אוקיי.

עידית סילמן: מי נמצא איתך עוד מההסתדרות הרפואית שרצה לדבר?

נגה כרם: הינה, ד"ר שלי הגארי בן הרוש.

עידית סילמן: יופי, שלי בן הרוש הגארי היא חברת הוועד - -

נגה כרם: וד"ר גדי רייזלר.

עידית סילמן: יפה, שלי בבקשה.

שלי בן-הרוש הגארי: שלום, תודה רבה.

שלי בן-הרוש הגארי: אז מה שרציתי להגיד, להמשיך את הדברים של נגה, זה שבעצם הזכות שלנו כרפואי מתבגרים, אנחנו יודעים ש-95% מהפרעות האכילה מתחילות בגיל ההתבגרות, זה הגיל שזה צץ והרבה פעמים המדיה, התקשורת, הולכת לכיוון של המקרים הכרוניים המאוד ארוכים.

שלי בן-הרוש הגארי: אבל אני חושבת שלא צריך לשים רק שם את הזרקור, אלא צריך להסתכל על זה כספקטרום, כמחלה שמתפתחת וצריך להשקיע גם את המשאבים בזיהוי ובמניעה, גם את המשאבים במקרים הקלים שצריכים אולי קצת תמיכה של צוות רב מקצועי וגם את המקרים היותר קשים.

שלי בן-הרוש הגארי: אני חושבת שההתייחסות להפרעת אכילה רק כמחלה של הנפש מפספסת משהו, זאת מחלקה שהיא מורכבת גם מגוף וגם מנפש, יש לה גם מרכיבים פיזיים לגמרי וגם מרכיבים חברתיים וגם מרכיבים פסיכולוגיים.

שלי בן-הרוש הגארי: אני חושבת שיש לנו כרופאי מתבגרים את הזכות לקשר פה בין הגוף והנפש.

שלי בן-הרוש הגארי: לפעמים במצבים של אשפוז לעיצוב רפואי שאנחנו עושים בתוך המחלקה, אנחנו בעצם רותמים את השינויים שהמטופל או המטופלת רואים על הגוף שלהם, כדי להסביר מה בעצם עובר שם ואנחנו מתרגמים את זה וזה כלי טיפולי.

שלי בן-הרוש הגארי: אני הייתי מאוד שמחה אם יעזרו לנו לפתח את המרפאות שלנו.

שלי בן-הרוש הגארי: אני עובדת גם בקופת החולים מאוחדת במרפאת קהילה שהיא עם צוות רב מקצועי, גם בבית החולים, גם מרפאתי וגם אשפוזי לעיצוב רפואי, ומאוד מאוד קשה לפתח את זה.

שלי בן-הרוש הגארי: יש הרבה מאוד בירוקרטיה, קשה מאוד לרתום אנשים לשירות הציבורי לטפל בהפרעות אכילה, כי זו מחלה מאוד קשה ושואבת והתגמול הוא לא רב.

שלי בן-הרוש הגארי: ודבר אחרון, אני לא אגזול את הזמן, זה שרציתי לספר על הקטון שעשינו לפני חודש בנושא של הפרעות אכילה.

שלי בן-הרוש הגארי: רתמנו גם אנשי טיפול וגם אנשים מתחום המדיה וההייטק כדי לחשוב על פתרונות first aid טכנולוגיים לטיפול בהפרעת אכילה.

שלי בן-הרוש הגארי: זה היה אירוע מדהים שהשתתפו בו מעל 70 אנשים מישראל ומאוסטרליה וחברו לקבוצות עבודה ואני אשמח לעדכן אתכם בהמשך, כי נבחר פרויקט אחד של first aid kit כזה של קישור בין אנשים שרק עכשיו הובחנו עם הפרעת אכילה לאנשים שיש להם את הידע ואת היכולות לעזור.

שלי בן-הרוש הגארי: אני חושבת שכמה שיותר שיתופי פעולה זה מה שיעזור לנו להתקדם כאן, תודה.

עידית סילמן: תודה רבה.

עידית סילמן: אנחנו נשמח לקיים שולחן עגול ביחד אתכם.

עידית סילמן: לימור, אנחנו ננסה לקבוע את זה על שעות שהן לא שעות הוועדה אפילו, שעות אחר הצהריים, שולחן עגול יחד אתכם.

עידית סילמן: לחשוב לקראת ה-15/02, לקראת האירוע שלנו ואנחנו נרצה כן לקדם את זה כאיזושהי תוכנית בערוצים.

עידית סילמן: אני כן מקבלת על זה כל מיני ריקושטים חיוביים שאנשים התלהבו מהרעיון ודווקא זה יכול להיות טוב.

עידית סילמן: אנחנו יכולות להביא לשם, לימור, הרבה הרצאות, הרבה דברים.

עידית סילמן: אם זה משהו ששוטף את הארץ אז בואו ניתן מענה והאמת היא שיש כאן המון אנשים חכמים בתוך הזום הזה והמון אנשים שיש להם מה לתת ולמה לא לתת את זה לכולם?

עידית סילמן: זה הדבר הכי בסיסי שצריך.

לימור מגן תלם: מצוין, אני איתך.

עידית סילמן: תודה רבה.

עידית סילמן: ד"ר גד איתנו?

גד רייזלר: שלום צוהריים טובים.

עידית סילמן: מה שלומך?

עידית סילמן: צוהריים טובים, תודה שהיית איתנו עד עכשיו.

גד רייזלר: אני שומע את ועדות הכנסת כבר יותר מעשור, בסופו של עניין יוצאים דברים, גם אם חלק מהדברים בהתחלה מגיעים ממקומות יותר בעייתיים או אולי אפילו צהובים, אבל בסוף כן יורדים לפרטים מה באמת אפשר לעשות ולעזור.

גד רייזלר: לא הצגתי, אני מנהל טיפול יום להפרעות אכילה לבני נוער באסף הרופא, אני מחברה לרפואת מתבגרים שנגה ושלי חברותיי וטל, כמובן מהעמותה של המטפלים בהפרעות אכילה.

גד רייזלר: אני לא אחזור על דברים, ד"ר ששר ופרופ' אנדוולט אמרו הרבה מהדברים - -

עידית סילמן: מה אתה מציע לנו?

גד רייזלר: מה אני מציע?

גד רייזלר: כמה דברים.

גד רייזלר: קודם כל באמת בתכלס של היחידה כמו היחידה שלי ויש הרבה כאלה, יש לנגה יחידה, הדברים לא מתוקננים.

גד רייזלר: הדברים לא מתוקננים וגם שד"ר ששר הזכיר שהתמחור תוקן והתמחור עכשיו הרבה יותר מתאים למה שבאמת צריך של טיפול יום, אבל אין תקינה.

גד רייזלר: אין תקינה והאנשים הם - -

עידית סילמן: זאת אומרת, אין לך פסיכולוגיה ציבורית, אין לך פסיכולוגים, אין לך צוותים - -

גד רייזלר: יש לי דברים שיצרתי יש מאין, יש מאין.

עידית סילמן: ברור, השתמשת בחקר המחקרים ונתתם מזה זה, ועשיתם פה ושם, אני מכירה את זה.

גד רייזלר: לגמרי, לגמרי.

עידית סילמן: זה כל בתי החולים, זה נורא כי זה בסוף לא משקף את המציאות וכי בסוף אתם שמים פלסטרים שאתה יודע מה?

עידית סילמן: שיכול להיות שאם לא היה אז בסוף המדינה הייתה נותנת.

גד רייזלר: הנושא השני באמת שהייתי מדגיש, יש פעם אחת של הפרעת אכילה של הוזכר והוא באמת מנודה, זה השמנת יתר קיצונית.

גד רייזלר: השמנת יתר קצינות ולנו יש גם מערכת שמטפלת בזה, מערכת פסיכולוגית.

גד רייזלר: הייתה לנו בעיה מאוד מאוד קשה עם הרפורמה בבריאות הנפש, נאמר לנו 'השמנה ובריאטריה זה לא פסיכיאטריה'.

גד רייזלר: וצריך לזכור להיות 150 ק"ג זה לא כי אני אוהב לאכול בורקסים, זה הפרעת אכילה לכל דבר, עם מטענים פסיכולוגיים, משפחתיים, רגשיים, תפקודיים לא פחות מכל אנורקטית.

גד רייזלר: והן מוזנחות עוד הרבה יותר.

עידית סילמן: ד"ר גד, במקרה מחר בבוקר הדיון של הוועדה הוא השמנה ועודף משקל, ניתוחים בריאטריים, זה הנושא של הוועדה שלנו מחר בין 9:00 ל-11:00 בבוקר.

עידית סילמן: אתה מוזמן, אנחנו מטפלים בנושא הזה של סוכרת ועשינו המון דיונים בתחום הזה כשאנחנו מדברים על הפרעות אכילה בהחלט לשני הקצוות שלה ואנחנו מקדישים המון לטובת זה כי אנחנו יודעים שכל הנושא של משקל גוף תקין, מדינת ישראל מוציאה עליו בשנה לטיפול מיליארדים של שקלים, גם על סכרת ובהחלט זה מלווה בהפרעות והתמודדויות נפשיות לא פשוטות.

עידית סילמן: גם בהיבט הזה וגם מי שעוברים ניתוחים אי אלו ואחרים, אנחנו יודעים שזה המון התמודדות וליווי.

גד רייזלר: הייתי אומר עוד הפוך, הרבה מאוד מתחילים מהפרעה בדיוק כמו שאנורקטית התחילה.

גד רייזלר: מתחילים מזה והטיפול צריך להיות ממוקד בזה ולא לתת להם לאכול חסה או לעשות להם חס וחלילה ניתוח בריאטרי בלי להגיע לטיפול בשורש העניין ואז הם מגיעים לניתוח בריאטרי ראשון, שני, שלישי ורביעי ונשארים עם אותה הפרעת אכילה.

עידית סילמן: מסכימה איתך, תודה רבה, אמרת דברים מאוד חשובים.

עידית סילמן: ד"ר עדי חנוך לוי מנהל מחלקה מהמרכז הרפואי שיבה איתנו?

עידית סילמן: אני מאוד מעריכה את זה אגב, תודה רבה לכל הרופאים שנמצאים איתנו, זה לא פשוט תוך כדי יום עבודה לפנות את הזמן, לשבת איתנו כאן שעות של דיונים, זה מאוד מוערך בעינינו ותודה רבה על זה.

עידית סילמן: בבקשה.

עדי חנוך-לוי: נעים מאוד, אני לא רציתי לדבר, היו לי כמה הערות שכתבתי בצ'ט במהלך הדברים.

עדי חנוך-לוי: אני רוצה אולי להגיד משהו אחד, שאני מחזקת את כל הצוותים הרפואיים הפסיכיאטרים.

עדי חנוך-לוי: אני מרגישה שאנחנו עומדים בפרץ בתקופה של מגפה מאוד מאוד לא פשוטה.

עדי חנוך-לוי: היו גם תלונות שהועלו פה על ידי הדוברים ולכן לי חשוב לייצג אותנו כצוות, ממש לא רק הפסיכיאטרים ואני גם חושבת שבתקופת מגפה אסור לאבד את המקצועיות שלנו ולא לפרוס דברים לרוחב לעוד אנשי חינוך או נאמר כאן רופאי משפחה.

עדי חנוך-לוי: הפרעת אכילה זו מחלה מאוד קשה וצריך להיות עם הרבה מאוד מיומנות בשביל לטפל בה ולא לוותר על זה.

עדי חנוך-לוי: תודה.

עידית סילמן: נכון, נכון, תודה רבה.

עידית סילמן: באמת זה מאוד מוערך בעייני ואני מודה לכם, אתם באמת החזית של המלחמה, גם המשרדים השונים, אנשי המקצוע במשרדים.

עידית סילמן: תודה רבה.

עידית סילמן: ד"ר מור ישראלי מנהלת מרפאת הפרעות אכילה ממחוז השרון של שירותי בריאות כללית?

עידית סילמן: מכבי, כן.

עידית סילמן: טוב, אי אפשר לפספס את המכבי מאחור, רק תפתחי, לא שומעים משום מה.

עידית סילמן: לא, לא שומעים, זו איזושהי בעיה בחיבור.

עידית סילמן: טוב, אז עדית סרגוסטי אחראית יישום מדיניות של בזכות, בואו ננסה אותה.

עדית סרגוסטי: שומעים עכשיו?

עידית סילמן: כן.

עידית סילמן: אהלן עדית, מה העניינים?

עידית סילמן: אם אין לנו מפגש שבועי פה בוועדה אז אנחנו בבעיה, אה.

עדית סרגוסטי: כן, אני מרגישה שזה חסר.

עדית סרגוסטי: ואני גם אחזור על אותם דברים שאני נוהגת לומר פחות או יותר בכל מפגש שאנחנו מדברים על בריאות הנפש.

עדית סרגוסטי: החסרים הגדולים בהפרעות אכילה הם חלק מחסרים שאנחנו רואים בכל מערך בריאות הנפש כתוצר של הזנחה לאורך הרבה מאוד שנים של כל המערכת הזאת.

עדית סרגוסטי: ואני רוצה לשים את האצבע כהרגלנו על החסרים בקהילה, דיברתם על מחסור במיטות אשפוז, אבל נאמר כאן עוד לפני שאפשר לעשות הרבה מאוד בקהילה גם כדי למנוע התדרדרות למצבים שמצריכים אשפוז וגם כדי לתת מענה למי שכבר היה באשפוז או הייתה באשפוז ויוצאת ממנו.

עדית סרגוסטי: אני אשים את האצבע על שני דברים בעיקר, אחד זה מענים כגון אשפוז בית, בתים מאזנים שיכלו להיות מענה מעולה, אם יהיו בתים מאזנים ייעודיים להפרעות אכילה.

עדית סרגוסטי: משרד הבריאות עומד לצאת עכשיו במבחן תמיכה לקופות החולים להקמת המענים האלה, הסכום הכולל שמוקצה לסך כל המענים, בתים מאזנים, אשפוזי בית וכולי הוא 10 מיליון שקלים, גם לילדים ונוער, גם למבוגרים, זאת טיפה קטנטנה בים של מה שצריך, זו נקודה אחת.

עדית סרגוסטי: הנקודה השנייה, נאמר כאן שאנשים עם הפרעות אכילה זכאים לשירותים מתוקף חוק שיקום נכי נפש בקהילה, זה נכון מגיל 18 ומעלה.

עדית סרגוסטי: כמו שנאמר, הפרעות אכילה בדרך כלל מתחילות בגיל ההתבגרות.

עדית סרגוסטי: לגיל הזה, לטווח הגילאים האלה אין בכלל מענים בקהילה.

עדית סרגוסטי: הזכרנו כבר הצעת חוק שניסחנו שמטרתה לתת מענה לילדים ובני נוער עם קשיים נפשיים ובכלל זה לכאלה שיש להם הפרעות אכילה.

עדית סרגוסטי: מענים בקהילה, זה נכון לגבי כל מיני מענים כדוגמת עמיתים לנוער שזה יכול להיות מענה מעולה של שילוב חברתי ועוד מגוון מודלים ומענים שקיימים, שמוכרים בכל מיני מקומות בעולם, מענים אינטגרטיביים.

עדית סרגוסטי: צריך לעגן את זה בחקיקה, צריך להסדיר מי המשרדים שאחראיים על זה, נדרש שיתוף פעולה בין משרדי הרווחה, בריאות והחינוך ואני שוב קוראת לוועדה לקדם את הצעת החוק הזו, זה יכול לתת מענה מצוין גם לנושא הזה של הפרעות אכילה.

עידית סילמן: תודה רבה, זה סופר חשוב ואנחנו באמת נאלצים פה רגע לעצור כי אנחנו כבר באמת אחרי כל הזמן שלנו ובאמת להודות לכם ולומר שבאמת אנחנו על זה.

עידית סילמן: אני יכולה להבטיח לכם שזה דיון ראשון בתחום של הפרעות אכילה, זה לא דיון ראשון בתחום של בריאות הנפש שקיימנו.

עידית סילמן: אנחנו ממש נמצאים על זה גם בנושא של תקציבים, גם בנושא של תוכניות.

עידית סילמן: הדיון הבא שלנו יהיו בהשתתפות השרים שאותם זימנו לוועדה כדי לתת תשובות.

עידית סילמן: בסופו של דבר אנחנו יכולים להעלות הצעות, אנחנו יכולים להביא רעיונות, אנחנו יכולים לקדם נושאים כמו לקדם עכשיו את התחום של החלטת הממשלה בפסיכולוגיה הציבורית, אנחנו יכולים לקדם תקציבים מסוימים אבל לא די בכך.

עידית סילמן: צריך לעשות שינוי וצריך לעשות חשיבה לטווח ארוך שתכלול בתוכה את כל המדיניות ואיך מדינת ישראל בוחרת לראות את המדיניות שלה בתחום של הפרעות אכילה ואנחנו יודעים שהיום זו מכת מדינה, זה באמת.

עידית סילמן: צריך לומר, אנחנו נמצאים במצב חירום.

עידית סילמן: אני רוצה להזכיר למשרד הבריאות ולמשרד האוצר, תיכף אני אתן למשרד האוצר שנייה להשיב פה, אם דניאל פדון נמצא.

עידית סילמן: כי בסופו של דבר לנו יש הבטחה לבית החולים מעייני הישועה עוד מהתקופה של התקציב, חוק ההסדרים, למיטות.

עידית סילמן: אנחנו לא מתכוונים לוותר על זה.

עידית סילמן: אנחנו מחויבים להם למיטות בתחום הזה, אנחנו התחייבנו וזה מעבר לכל סל המיטות שתכניס לימור תלם מגן.

עידית סילמן: אני מבקשת לימור שבתוך הסל שלך נא לא להכניס את הדבר הזה.

עידית סילמן: זה באקסטרות.

עידית סילמן: בבסיס צריך לתת להם גם מה שהובטח לאור ראיית המציאות כמו שהיא.

עידית סילמן: אז זה אני מבקשת גם ממשרד הבריאות וגם מהאוצר ואנחנו נלחם גם למען השאר שהבטחנו שאנחנו נפתח מיטות וטיפולים אמבולטוריים.

עידית סילמן: וכן, הכל מתחיל בסוף גם מחינוך והדאגה שלנו בתוך מערכת החינוך.

עידית סילמן: אז אני מבקשת ממנהלת הוועדה לתאם יום יחד עם שרת החינוך, שר הבריאות ושר הרווחה, כבר ביקשנו מהם.

עידית סילמן: ולהעביר את התקציבים האלה כתקציבים צבועים בתוך מערכת הבריאות.

עידית סילמן: אני רוצה להודות לכם כולם, אני רוצה להודות לך חברתי חברת הכנסת לימור תלם מגן, שבאמת היו צריכים אנשים כמוך בכנסת ישראל שיובילו את הנושאים האלה.

עידית סילמן: אין ספק, זה זרקור ואור מיוחד על תחום שחשוב להאיר אותו, להזיז אותו מחשכת העננה, מעצם העובדה שהרבה לא יודעים שילדיהם או חבריהם, או שותפיהם, או הם עצמם נמצאים בתוך המציאות הלא פשוטה הזו.

עידית סילמן: אז תודה רבה רבה לך על זה.

לימור מגן תלם: תודה רבה לך עידית על הדיון החשוב הזה ועל זה שאת כל כך כרוכה לנושא הזה, תודה לך.

עידית סילמן: ואנחנו נזמין את כולכם ל-15/2 ליום גדול שאנחנו נערוך כאן בכנסת ישראל.

עידית סילמן: אם זה לא יתאפשר לערוך את זה כאן בגלל שיקולי הקורונה אז אנחנו נערוך את זה במקום אחר ואנחנו כמובן גם נעדכן אתכם.

עידית סילמן: יש לנו את העדכונים של ועדת הבריאות, אפשר לצור איתי באופן אישי קשר, אני אשמח רגע שתשים בזום אם אתה יכול בהודעה את המספר שלי.

עידית סילמן: כל מי שיסמס לי בוואטסאפ יקבל לינק רישום לתוך העדכונים של ועדת הבריאות, יוכל לעקוב שם אחרי כל הדיונים שעתידיים להיות, כל הדוברות של הוועדה, כל הפורומים המקצועיים שלנו.

עידית סילמן: יש לנו פורום מקצועי בתחום של קואליציית ארגונים למען בריאות האישה, קואליציית ארגונים בתחום של בריאות הנפש.

עידית סילמן: אז אני נותנת לך את המספר, אתה יכול לרשום אותו?

עידית סילמן: שישמעו, מה אנחנו מסתתרים?

עידית סילמן: בכל מקום, הנייד שלי חשוף לעייני כל ובעייני כל גם ככה, ברור, מה זאת אומרת?

עידית סילמן: מתקשרים אלי גם ככה כולם.

עידית סילמן: 054-9987074 עידית סילמן.

עידית סילמן: אתם מוזמנים לסמס, לשלוח הודעת וואטסאפ זה הכי טוב, אני אשלח לכם את הלינים הייעודיים, תצטרפו אלינו, תהיו איתנו, בקשות, שאלות, טענות, מענות, הערות והארות יתקבלו תמיד בברכה.

עידית סילמן: תודה שהייתם איתנו.

עידית סילמן: הוא אומר לא בשבת, אתם יכולים לשלוח, אני אראה את זה במוצאי שבת, זה בסדר.

עידית סילמן: אז תודה רבה לכולכם.