ועדת העבודה והרווחה, כנסת 24, פרוטוקול מספר 67, 2022-01-17 10:00

אפרת רייטן: אני רוצה לברך את הכנסת שחוגגת היום ומציינת את יום הולדתה ה- 73, גם וועדת העבודה והרווחה מצטרפת בדיון מיוחד ליום הזה , ואנחנו נקיים דיון מיוחד בנושא מדיניות רווחה כבסיס לחברה משותפת.

אפרת רייטן: יש לומר שבאמת העבודה המשותפת בתוך מגוון הדעות שישראל מאופיינת בו, זה דבר שהוא לא פשוט, יש אפילו שיגידו שזה מורכב מאוד לנסות לגשר, לנסות להמציא את דרך המלך ושביל הזהב בין כל הדעות השונות, לעיתים גם הסותרות.

אפרת רייטן: דווקא ביום הזה, יום חגה של הכנסת כאמור, בחרנו לשמוע ולהשמיע בעיקר בוועדה, את הסיפורים השונים, את היוזמות, את שיתופי הפעולה בין ארגונים שונים של החברה האזרחית, משרד הרווחה והקהילות השונות שמרכיבות את החברה בישראל, שיוזמות ופועלות לחיזוק תחום הרווחה.

אפרת רייטן: הבחירה הזאת לא סתמית, החיבורים האלה של סולידריות, כמה אני אוהבת את המילה סולידריות, זו מילה נהדרת וכשחושבים על המשמעות שלה, היא הופכת להיות לא רק מילה אלא באמת פעולה של משמעות גדולה, ואנחנו יודעים שסולידריות חזקה, היא בסיס של חברה טובה, חברה מוסרית, ערכית, צודקת, בסיס של דמוקרטיה.

אפרת רייטן: אני חושבת שגם ביום הזה, בין כל הקרבות, המאבקים והוויכוחים הקשים שאנחנו מנהלים כאן, צריך גם לחגוג את ההצלחות ולהוקיר את תחום הפעילות הקהילתית, להמשיך ללמוד אחד מהשני, אף פעם לא להפסיק לשתף בידע למען שיפור שירותי הרווחה, ולומר שבאמת תפישת עולמנו, שהפעילות הקהילתית והחיבורים האלה, הם הבסיס שמתוכו אנחנו יכולים רק לצמוח ולהמשיך ולעודד אותם וככה באמת החברה שלנו רק תוכל להתקדם ולצמוח לעתיד.

אפרת רייטן: יוראי, אתה רוצה לומר כמה מילים לפתיחה?

יוראי להב-הרצנו: כן, אולי ממש במילה.

אפרת רייטן: בבקשה.

יוראי להב-הרצנו: אני מגיע ממפלגה שתומכת בשוק החופשי, שזה כאילו מנוגד למדיניות רווחה של מדינות, אבל בעצם לא, כי בעיני תפקידה של מדינה הוא לעסוק בחלומות של האזרחים שלה, זו אמירה מעט אמורפית לעסוק בחלומות.

יוראי להב-הרצנו: אבל תפקידה של מדינה הוא, לאפשר לכל אזרח ואזרחית לרדוף אחרי החלומות שלהם, לא משנה אם את רוצה להיות מדענית טילים, אם אתה רוצה להיות רקדן ג'ז או להיות נשיא המדינה או חברת כנסת, זה ממש לא משנה.

יוראי להב-הרצנו: תפקידה של מדינה, הוא להבטיח לך את הכלים הכי טובים שיש בארסנל, על מנת שתוכל למצות את הפוטנציאל שלך ולרדוף אחרי החלומות שלך.

יוראי להב-הרצנו: זה צריך לקרואת במדינה, את דיברת על הרכיבים הדמוקרטיים, בעיני זה מתחייב מאופייה היהודי של המדינה, כי היהדות מלמדת אותנו על הסולידריות, על הרצון לדאוג שגם המוחלשים ביותר יקבלו הזדמנות שווה.

יוראי להב-הרצנו: רווחה בעיני מדברת על חלומות, על שוויון הזדמנויות, ואני חושב שבוועדה הזו שלך, בתור אחרון חברי הכנסת של יש עתיד, התאפשר לי לבחור את הוועדות שבהן אני חבר, הייתי ראשון ואני התעקשתי להיות כאן, כי בעיני כאן עוסקים בחלומות וביכולת של אנשים לרדוף ולהשיג את החלומות שלהם.

יוראי להב-הרצנו: לכן אני מברך את הוועדה ואת היותך מובילה את הוועדה, ואת היותי כאן, וזה תפקידנו, לוודא שאנשים יוכלו לרדוף אחרי החלומות שלהם, ולקבל את הכלים הכי טובים שאנחנו יודעים לספק להם, שהמדינה חייבת לספק להם, ולהאיר זרקור למקומות שבהם אנחנו לא עושים את זה מספיק טוב.

אפרת רייטן: תודה רבה.

אפרת רייטן: אז אנחנו נשמע ראשונה את נועה שלו, שהיא עובדת סוציאלית, נמצאת איתנו?

אפרת רייטן: הי נועה ממוזאיקה.

אפרת רייטן: תספרי קצת על העמותה שמטפחת תרבות של גישור וכמובן על המהות ועל שיתופי הפעולה בבקשה.

נועה שלו: בסדר גמור, תודה רבה, בוקר טוב, קודם כל אני מברכת מאוד על היום הזה, שהוא בעצם יוזמה של יו"ר הכנסת, יחד עם הפורום לחברה משותפת.

נועה שלו: יש כאן בעצם היום שש וועדות שונות של הפורום לחברה משותפת, שזה בעצם הרבה ארגונים שמקדמים חברה משותפת בישראל, שחברו יחד בוועדות השונות לקדם את זה.

נועה שלו: תודה רבה לכולם, אני נועה שלו, אני עובדת סוציאלית קהילתית מזה 13 שנה, אני חייבת לומר שאני מאוד התרגשתי לפני אי אלו שנים, כשגילית שבעצם הרווחה היא זו שמובילה את התחום של קישור ודיאלוג בקהילה בישראל.

נועה שלו: אני ניהלתי במשך חמש שנים את המרכז לגישור ודיאלוג בקהילה בלוד, כחלק בעצם ממערך שירותי הרווחה שם, ובעצם היום אנחנו יודעים את זה שהרווחה היא לא רק טיפולים פרטניים, אלא היא גם עבודה קהילתית, וכחלק מעבודה קהילתית היא מקדמת חוסן ומקיימת דיאלוג קהילתי שזה ערוצי תקשורת, שזה בניית אמון בין התושבים, בינם לבין עצמם, בינם לבין הרשויות, בינם לבין נותני שירותים וזו אבן יסוד מאוד, מאוד חשובה.

נועה שלו: היום אני מנהלת את תוכנית גישורים, תוכנית גישורים היא תוכנית של משרד הרווחה והביטחון הקהילתי, בניהול עמותת מוזאיקה, שזו באמת עמותה מדהימה שעוסקת ביישוב סכסוכים על כל הרצף שלו, ותוכנית גישורים נותנת מעטפת ל- 50 מרכזי גישור ודיאלוג בקהילה בישראל, שהם בעצם כפופים לרשויות המקומיות ומושתתים על מערכת מדהימה של מעל 1200 מגשרים ופעילים מתנדבים, שהם בעצם פועלים א' לתת מענה של יישוב סכסוכים בדרכי שלום לתושבים, ב' לקדם כל מיני הליכי דיאלוג, ג' להטמיע את השפה הגישורית כדרך חיים.

אפרת רייטן: באיזה נושאים?

נועה שלו: בכל הנושאים, סכסוך בתוך המשפחה, בין שכנים, בין קהילות, בין תרבויות, בין תושבים לרשות.

אפרת רייטן: ואיך הם פונים אליכם?

נועה שלו: הפנייה היא בכל דרך אפשרית, גם אפשר לפנות ישירות, גם דרך הרשויות המקומית, דרך המוקד, דרך המשטרה, דרך בתי המשפט.

אפרת רייטן: זה בדרך כלל צדדים שכבר הגישו תביעות?

נועה שלו: חלקם הגישו תביעות, חלקם היום יודעים לפנות למרכזי הגישור באופן עצמאי, או באמת הרשות המקומית, הרבה פעמים זה אפילו ברמת ראש עיר, מנכ"ל יודעים להפנות, או דרך הרווחה או בכל דרך אפשרית למרכזים.

אפרת רייטן: ומה אחוזי ההצלחה שלכם אתם יודעים?

נועה שלו: אחוזי הצלחה מאוד מאוד גדולים, מדובר על אלפי מקרים בשנה שמקבלים שירות של גישור ויישוב סכסוכים דרך המרכזים, ושוב הכל בהתנדבות, זה מערך אדיר ומדהים, שכמובן חסרים לו המון משאבים.

נועה שלו: אני רוצה להגיד שלושה דברים.

נועה שלו: 1 לנו יש חלום, שכל בן אדם במדינת ישראל יקבל כלים, מגיל קטן, מגילאי יסודי ובאמת גם גישור בחינוך, זו תוכנית מאוד גדולה שהמרכזים מובילים, יקבל כלים לדיאלוג, הכשרות, נותני שירות מקבלים הכשרות דרך המרכזים, שוטרים, עובדי עירייה וכו'.

נועה שלו: כל בן אדם יקבל כלי לניהול דיאלוג, זה דבר קריטי, זה העתיד שלנו, זה התקווה שלנו במדינה הזאת, וכמובן גם ערוץ ישיר ליישוב סכסוכים בדרכי שלום ולא בדרך של מלחמה, לא בדרך של אלימות, וגם כמה שאפשר לא דרך המשטרה או בתי המשפט אלא פשוט דרך מגשרים ומיישבי סכסוכים קהילתיים.

אפרת רייטן: אני חייבת לקטוע אותך רגע בחוסר נימוס מוחלט, אבל אספר לך שאני יכולה לומר לך ברמה האישית, זה שלפני שהלכתי ללמוד משפטים הלכתי קודם כל ללמוד גישור וזה בהחלט שינה לי את החיים.

אפרת רייטן: גישור זה הדרך שבה אנשים מנהלים גישור גם כמי שמנהל גישור וגם כמי שעובר את ההליך בעצמו, אני חושבת שדרך המחשבה ותפישת העולם, היא פשוט באמת משנה חיים, ואני מברכת אתכם על היוזמה הזו שהיא פשוט עניין של השקפת עולם.

אפרת רייטן: האם אנחנו נמצא את הדרך, נשב למרות הסכסוכים הכבדים והקשים והעמוקים שיש בין הצדדים שסליחה על הביטוי, רוצים להרוג עוד שנייה אחד את השני, ולמצוא את הדרך להוריד את הלהבות ולחפש את הדרך שבה עונים על האינטרסים האמיתיים אחד של השני.

אפרת רייטן: אני מאוד מברכת אתכם, אני מכירה את ההליכים האלה, זה יוצא מן הכלל.

נועה שלו: אני שמחה מאוד על הדברים שלך, ובסופו של יום זו גם גאווה מאוד גדולה שמי שמוביל את זה היום זה שירותי הרווחה, זה השירות לעבודה קהילתית, לא סתם אנחנו בוועדת רווחה היום, זאת רווחה.

נועה שלו: אני חושבת גם ששירותי הרווחה עצמם עוברים תהליכים של כשירות תרבותית, של בניית אמון מול מקבלי השירות, אנחנו מכירים את זה גם מהערים המעורבות, גם מהחברה הערבית שאנחנו פועלים שם היום מאוד, מאוד חזק להטמיע את השירות הזה.

נועה שלו: זה א'-ב' במתן שירות, מול המשטרה, מול הרשויות, בניית אמון, הליכי שיתוף ציבור, כל העולם הזה של דיאלוג הוא קריטי.

נועה שלו: זהו אני באמת רוצה לברך גם את הוועדה הזו ובכלל את היום הזה, אחד באמת בהגדלה כמה שאפשר של הפעילות הזאת, הן במשאבים, הן בתפישת עולם.

נועה שלו: אנחנו ככה על קצה קצהו של המשאבים כל הזמן וזה באמת כל הזמן ממש נצרך להרחיב את הפעילות הזאת בכל התחומים שלה, מהגישור המשפחתי ועד תהליכי דיאלוג בין תרבותיים.

נועה שלו: הדבר השני הוא שלא סתם אנחנו כאן, כלומר כנסת ישראל היום היא הדגל שלנו לריבוי דעות, היא הדגל שלנו של איך ריבוי דעות היינו רוצים שהוא שיראה, אנחנו כל כך רוצים לקבל מהבית הזה השראה.

אפרת רייטן: בהשראה מאיתנו, נראה לי שאת מתכוונת לבוא לכאן לכנסת ולגשר פה.

נועה שלו: בשמחה, בשמחה, גם להעביר אולי קורס של גישור.

אפרת רייטן: להעביר קורס של גישור, לנשום עמוק לפני שמתחילים לדבר, לחשוב אולי לברור כמה מילים, נגיד אפשר לוותר עליהם.

נועה שלו: בשמחה, בשמחה, לא סתם אנחנו כאן היום, באמת זאת אולי הברכה שלנו לכנסת ליום חגה, בקשה מהחברים פה באמת להוות עבורנו השראה, לראות בריבוי הדעות הזה האוצר האדיר, התקווה, באמת התקווה היחידה שלנו על האדמה הזאת, שכולנו נדע להקשיב יותר טוב, לדבר יותר טוב, וליישב סכסוכים בדרכי שלום.

אפרת רייטן: אולי צריך באמת לחוקק חוק, שכל חבר כנסת לפני שהוא מגיע הוא חייב לעבור קורס גישור.

נועה שלו: אנחנו נשמח לקדם אתכם.

אפרת רייטן: תודה רבה נועה.

אפרת רייטן: בקי כהן קשת, עו"ד מהפורום למאבק בעוני ומרבנים לזכויות אדם, ארגון רבנים שמטרתו להשמיע קול למסורת היהודית בתחום זכויות אדם, שלום בקי.

בקי קשת: שלום וברכה אפרת, חברת הכנסת תודה רבה על קיום הדיון המאוד חשוב הזה, על בריכתך להוביל את התחום שבינינו זה התחום החשוב ביותר במדינת ישראל.

בקי קשת: אני כאן מעמותת רבנים לזכויות רבנים לזכויות אדם וממובילי פורום מאבק בעוני, שזה שני כיוונים משלימים, שינהם של השמעת קול שחיונית בעיננו, כדי שכולנו נגיע לשיח האמיתי שמשלב מקורות ידע, כדי שכולנו נגיע להבנה משמעותית.

בקי קשת: רבנים והקול היהודי, והפורום מאבק בעוני והקול של מי שחי בעוני.

בקי קשת: הקול הרבני, עמותת רבנים לזכויות אדם, זו עמותה של 130 רבנים ורבות מכל הזרמים בישראל, שמביאים תפישה יהודית של בניית חברה ראויה, חברה של זכויות אדם, חברה של צדק חברתי, חברה שמתמקדת ב- "וכי ימוך אחיך ומטה ידו עמך והחזקת בו..." התפקיד שלנו להחזיק בו "...

בקי קשת: וגר ותושב וחי עמך", החיים המשותפים יחד באותה חברה, ולכן אנחנו צריכים להחזיק אחד את השני.

בקי קשת: העמותה שלנו לא עוסקת רק בדברי תורה, אנחנו עמותת שטח במרכז זכויות בעבודה עם משרדי הממשלה והכנסת ובעבודה קהילתית עם פעילים.

בקי קשת: ט"ו בשבט וראש השנה, בענייני מצוות שתלויות בארץ, ובעצם בראייה הזאת שחזרנו, 73 שנה לכנסת וחזרנו לארץ ישראל ולבנות פה מדינה בחברת מופת, ואנחנו מבקשים שהחברה הזאת, תיקח את היהדות כדגם, לדאגה לעני, ליתום, לאלמנה ולגר.

בקי קשת: ט"ו בשבט השנה היא בסימן שנת שמיטה, שמציבה לנו דגם מיוחד וראוי לכלכלה ולרווחה, חוץ משמיטת קרקעות, שבעצם אומרת שכל אדם יוכל להיכנס לכל שדה ולאכול לשובע, יש גם שמיטת הלוואות, שמיטה בעצם כלכלית, מקוצר זמן לא אאריך פה, אבל לדעתנו גם היום, יש מקום לאפשר הלוואות ללא ריבית לצורכי מחייה, ובחלק מהמקרים גם לשמוט חובות, במיוחד בתקופה המאוד קשה הזאת של קורונה שאנחנו נמצאים בה.

אפרת רייטן: אפשר לאמץ את שנת השמיטה גם לחובות?

בקי קשת: כן, אנחנו סבורים שזה ראוי לקחת את ההשראה משנת השמיטה, ובאמת להיכנס לסוגיה הזאת, במיוחד בתקופת הקורונה, לאנשים שצריכים סיוע מיוחד.

אפרת רייטן: חד משמעית.

בקי קשת: ביחד עם הקול הרבני, בעצם אנחנו ממובילי הפורום למאבק בעוני, כי אנחנו מאמינים שכל דיון על עוני, צריך להיות יחד, איגום ידע ורצונות של מי שחי בעוני יחד עם אחרים.

בקי קשת: הפורום בעצם הוא קבוצה של תפיסה והתארגנות בינלאומיים של העולם הרביעי, שבעצם התפישה היא שצריך באופן אקטיבי לפעול, כדי לראות ולשמוע את האנשים שעלולים להיות שקופים, הם בדרך כלל שקופים, ואת המדיניות ליצור יחד איתם.

בקי קשת: בעצם הידע מהשטח, זוויות שלא חשבנו, שלא נתנו להם משקל מספיק.

בקי קשת: נקודה אחת קטנטנה שככה ממש השבוע באחת מקבוצות הפעילים דיברנו, אני לא חשבתי עליו הרבה קודם, למרות שהנושאים כל כך חשובים לי, אם חד הורית לשני ילדים, בן ובת ששניהם זקוקים לשיעורי עזר ותגבור בלימודים, מתקשים בלימודים, והיא קיבלה הצעה מהרווחה להכניס את הבת שלה לפנימייה וזה מאוד, מאוד קשה לבת שלה רגשית, וקשה לה, וקשה שהילדה לא בבית.

בקי קשת: אבל מצד שני לילדה יש שיעורי עזר ותגבור, והיא דיברה על זה שלמרות שהיא עובדת היא לא מסוגלת לתת את התמיכה לילדה, ובעצם האופציה שיש לה היחידה היא לשלוח את הילדה לפנימייה, כי הילדה בפנימייה כן מקבלת את התגבור הלימודי ואילו הילד שנשאר בבית לא מקבל.

בקי קשת: הסיפור הספציפי שלה, נתן לנו לחשוב מחדש על כל המקום של הקהילה והתמיכה במשפחה בתוך עבודת הרווחה.

אפרת רייטן: תודה בקי, והסיפור הזה הוא סיפור שכשחושבים עליו לעומק, זה סיפור קורע לב, על אימא שצריכה לקחת החלטה האם לשלוח את הבת שלה לפנימייה, כי אין לה כסף לעוד שיעורים כדי לתת לבת שלה.

אפרת רייטן: זה דבר איום ונורא, אני מקווה שכן יש את הגורמים והאנשים הרלוונטיים, שיכולים לסייע לה שהילדה תישאר אצלה, ככה אם האימא באמת מבקשת לחיות את חייה ולגדל את ביתה בבית, אני חושבת שזה הדבר הטבעי שכל אימא רוצה לעשות.

אפרת רייטן: תיכף נשמע גם מהפורום של המאבק בעוני, אם דיברת על כך שקולם לא נשמע, אנחנו כן רוצים לשמוע אותם.

אפרת רייטן: אולי גם לומר אפרופו ט"ו בשבט, שבאמת החברה המשותפת שלנו, היא קצת אולי כמו העצים שמייצרים חמצן חיוני לקיום שלנו, ובכל זאת חייבים להמשיך לטפח אותם כדי להצמיח אותם, אז הכל ככה מתחבר.

אפרת רייטן: תודה רבה לך בקי.

אפרת רייטן: אני רוצה לעבור ליענה, יענה משה אהרון שגם היא בזום אם אני לא טועה, מובילת קבוצת הפעילים של הפורום מאבק בעוני, קואליציית ארגונים שמטרתה לקדם מדיניות חברתית, שלום יענה.

יענה משה אהרון: שלום לכם וברכה, שלום לאפרת, שלום לכולם.

יענה משה אהרון: שמי יענה, אני גרה במעלה אדומים, אימא לשישה ילדים, עשרה נכדים, פעילה בתחום העוני, וגם פה הייתי פעילה במעלה אדומים הרבה שנים גם בתחום העוני.

אפרת רייטן: למה הכוונה פעילה בתחום העוני?

יענה משה אהרון: שותפה לקבוצה של בקי, חלק מקבוצת פעילים, אנחנו רוצים להשמיע את הקול שלנו.

אפרת רייטן: את רוצה לספר עלייך?

יענה משה אהרון: אני אספר לכם בקצרה עלי, כי אני לא כל כך אוהבת לדבר על זה, קשה לי לדבר על זה.

יענה משה אהרון: אני גידלתי שישה ילדים לבד, אלמנה וברוך השם כן, היום אני רואה פירות מהילדים שלי כי באמת עשיתי את כל המאמצים שכולם ייצאו ללמוד, ויש לי בת שעכשיו סיימה פסיכולוגיה וילדה שהיא מורה, אבל נלחמתי על זה מאוד קשה, ולא היה לי קל, ואני קצת כתבתי דברים.

אפרת רייטן: בבקשה.

יענה משה אהרון: אנחנו קבוצה שנפגשים כבר שנה, אבל אני כבר הרבה שנים בוועדות הכנסת בדיור ציבורי ובמאבק בעוני פה במעלה אדומים, גם פה הייתה קבוצה, אז אנחנו מכל המגזרים.

יענה משה אהרון: היום אני חרדית, אבל בעבר הייתי חילונית, היום אני חוזרת בתשובה.

יענה משה אהרון: יש לנו גם חד הוריות, ויש לנו גם מהמגזר הערבי ואנחנו קבוצה מאוד, מאוד גדולה.

יענה משה אהרון: מהידע שלי אני יודעת היום מה באמת בן אדם, קודם כל אני לא בחרתי להיות ענייה, אני גם לא אוהבת את המילה הזאת 'ענייה'.

אפרת רייטן: איך היית מגדירה?

יענה משה אהרון: אני הייתי קוראת 'חסרת יכולת'.

אפרת רייטן: באמת ההגדרה ובכלל המילה עני, וזה גם ראיתי בדיוק התפרסם עכשיו ממצאים של מחקר, שזה לא רק עניין של כסף, זה דבר שהוא עם הרבה מאוד אספקטים אחרים.

יענה משה אהרון: אני מוחלשת, אני לא בחרתי להיות מוחלשת, החיים כיוונו אותי לשם, ומה שאני רוצה להגיד, זה לא קל, לא קל להתמודד.

יענה משה אהרון: יש לך בחירה, כל חודש בחודשו, אם זה לשלם תשלום שהוא, או לקנות אוכל, או לשלם תשלום לבית הספר.

אפרת רייטן: ומצאת את עצמך בסיטואציות כאלה?

אפרת רייטן: על מה את צריכה לוותר?

יענה משה אהרון: בדיוק, כן, או גם ניתוקי חשמל, ניתוקי מים, הגעתי למצבים מאוד, מאוד קשים.

אפרת רייטן: וכל הזמן הזה עבדת וגידלת שישה ילדים?

יענה משה אהרון: לא, עקב כל המצב שעברתי, בעלי נהרג בתאונת דרכים, אז גם חליתי, חליתי במחלה וקיבלתי נכות, היום אני נכה 100%.

יענה משה אהרון: עברתי קושי מאוד, מאוד גדול, ואני יודעת היום מה באמת בן אדם צריך, צריך עזרה, תמיכה, יותר אכפתיות, באמת ההקשבה של משרד הרווחה.

יענה משה אהרון: אני לא מזלזלת באף אחד, אבל אף אחד לא יודע, רק בן אדם שחי בעוני יודע בדיוק מה יכול לעזור לו.

אפרת רייטן: וזה דבר אינדיבידואלי שמשתנה מאדם לאדם או שיש דברים שיכולים להיות באמת משותפים?

יענה משה אהרון: נכון, אז כן, אני קודם כל רוצה לברך את הכנסת על היום חג הזה, יום ט"ו בשבט.

יענה משה אהרון: בעזרת השם אני מקווה שיקשיבו לנו וישמעו אותנו, הוגשה תוכנית לעובדות סוציאליות, סליחה רגע, אני פשוט כתבתי לי ואני קצת מתרגשת, עומד להיות חוק לקבלת שירותי רווחה ואנחנו רוצים להיות שותפים לזה.

יענה משה אהרון: אנחנו עבדנו על זה ואני מקווה שבאמת ישמעו את הקול שלנו, ובאמת ישמעו את הקול למי שזקוק למה שזקוק, זה רק הבן אדם.

אפרת רייטן: יענה, את בעצם מייצגת, אמרנו שאת מובילת את קבוצת הפעילים של פורום המאבק בעוני, שבעצם בפורום הזה מי שחבר זה אנשים שנמצאים תחת קו העוני?

יענה משה אהרון: נכון.

אפרת רייטן: עם כמה פעילים או כמה חברים יש בפורום הזה?

יענה משה אהרון: אם אני לא טועה 20 חברים בערך.

אפרת רייטן: ואת אומרת, שבמסגרת החקיקה שהכנסת ומשרד הרווחה, אתם רוצים להיות שותפים כדי שגם הקול שלכם, והאינטרס האישי שלכם, שאתם יודעים בעצם מה חשוב ונכון, אז אתם צריכים להישמע ושהחקיקה לא תהיה מעל הראש שלכם באיזה סוג של פטרנליזם, שלא יחליטו עבורכם מה נכון ומה לא כי אתם יודעים מה נכון?

יענה משה אהרון: נכון אפרת.

יענה משה אהרון: אני רוצה לספר משהו קטן, בזמנו היה את החוק של ניתוקי המים ואני הייתי שותפה לזה, ובאזור מעלה אדומים החוק הזה לא קוים, ואז הבאתי את זה לכאן למעלה אדומים והיום לא מנתקים למשפחות מים.

יענה משה אהרון: את יודעת מה זה שהילדים שלי היו קמים בבוקר לשטוף פנים וניתקו לי את המים?

יענה משה אהרון: מוקדם בבוקר ולא היה להם לשטוף פנים וללכת לבית ספר אחרי פנים שטופות, אני עברתי חוויות מאוד, מאוד קשות.

אפרת רייטן: אוקי, אני חושבת שהעמדה הזאת היא כל כך חשובה וברורה, ואנחנו ניקח את זה בחשבון, ונביא את זה בחשבון, גם בדיונים הבאים שיהיו לנו כמו שאת אומרת, גם על החוקים הבאים.

אפרת רייטן: תודה רבה לך יענה.

אפרת רייטן: אני אבקש מחבר הכנסת יוראי להב שיחליף אותי בזמן הקרוב בגלל אילוצים של וועדה נוספת, ואתה מוזמן להמשיך את סדר היום עם האורחים הנוספים, תודה רבה יוראי.

אפרת רייטן: (היו"ר יוראי להב הרצנו)

יוראי להב-הרצנו: אני אשמח לעבור לד"ר מרים שפירא, יו"ר בסוד שיח, מרים את איתנו?

מרים שפירא: בוקר טוב, קודם כל הכתירו אותי ד"ר לשם כבוד, אני לא.

מרים שפירא: אני שמחה להיות פה ולברך את הכנסת ליום חגה, לברך את כל החברים שנמצאים פה בוועדה.

מרים שפירא: אני בעצם עומדת בראש עמותה מגזר שלישי, עמותה של מתנדבים, אנחנו כבר נמצאים 30 שנה בשטח, ואנחנו בעצם עוסקים בסדנאות, בכנסים ועבודה בכל מיני צורות לקיום דיאלוג בין קבוצות קונפליקט.

מרים שפירא: התחלנו לפני 30 שנה כאמור בין קבוצות קונפליקט, שהיו מאוד מאוד מאובחנות אז, שזה היה ימין ושמאל, לא שזה השתנה הרבה, אבל בכל זאת דברים השתנו והתרחבנו.

מרים שפירא: היום אנחנו כבר שנים רבות, רואים את החברה הישראלית כשלם, אנחנו מפגישים אנשים מכל המגזרים ופשוט מקיימים סדנאות של יומיים, של שלושה, לפעמים סדנאות מתמשכות של היכרות ועבודה על השלם הישראלי.

מרים שפירא: אנחנו רואים שבאמת כאשר מתכנסים אנשים עם תפישה מקצועית מסוימת של יחסי קבוצות, של כנס מובנה, עם כלים של תפישה של המערכת כשלם, אנחנו מצליחים לראות את התהליכים הסמויים ולהבין אותם, את התהליכים הסמויים שבהם חלק אחד בחברה לוקח את תפקיד הכביכול הנהנתן, חלק אחר בחברה לוקח כביכול את תפקיד הקורבן, משליכים אחד על השני, מתוך עויינות ובורות הרבה פעמים וחוסר קשר את הקשיים, ואנחנו משתדלים לפרק אותם.

מרים שפירא: אנחנו רואים תוצאות בזה, שבאמת אנשים גם מתקרבים באופן אישי, אבל בעיקר מבינים יותר מה השלכתי על האחר, ואני אצטרך לקחת אלי בחזרה.

מרים שפירא: זו תפישה מקצועית שאני ממש נתתי מעט מאוד מהטעם שלה, אבל מה שאני רוצה לומר, שהחוויה הזאת ללמוד ביחד מה קורה לנו תוך כדי שהות משותפת, ודיבורים משותפים, והקשבה משותפת, ללמוד ביחד את השלם הזה ולחוות את זה, שאני חלק משלם, גם אם אני חושב אחרת, וגם אם אני חושב הפוך ממך, אני עדיין חלק משלם, והשלם הזה יקר לכולנו.

מרים שפירא: זו חוויה שהיא מאוד, מאוד מעצימה, והיא נותנת כוח לאנשים ליזום כל מיני יוזמות חברתיות, שחלק גדול מהם אני פוגשת פה ואני גם מכירה בחוץ.

מרים שפירא: זה בעצם מה שאני רוצה, לברך אותנו, את כולנו, את כל החברה הישראלית ובעיקר את הכנסת שנותנת השראה וגם מקבלת השראה אני מקווה, לקדם את התהליכים האלה, זה תהליכים שקשורים לגישור, זה תהליכים שקשורים לדיאלוג, אני מאוד מאמינה בזה, הרקמה הישראלית כל כך עדינה, וצריך לשמור עליה, היא עשויה מהרבה מאוד חלקים שלפעמים משתלבים יותר ולפעמים פחות, וכמו שיהודה עמיחי אמר, אדם לאדם מרפא לחברו, אני חושבת שגם בחברה, החלקים השונים של הרקמה הזאת הם מרפא אחד לשני ומחזק אחד את השני.

מרים שפירא: אני אעביר עוד משהו אחד מהקבלה, נשיאת ההפכים, צריך לדעת לשאת את ההפכים ביחד.

יוראי להב-הרצנו: ד"ר מרים שפירא, בחדר הוועדה הזה את ד"ר לשם כבוד כמו שאמרת, כי אכן הפעילות שלך מסיבה לנו הרבה כבוד.

יוראי להב-הרצנו: גם את וגם הדוברת הקודמת אמרתן שהכנסת היא מקור השראה, ובתור יו"ר וועדת האתיקה המיועד, הנכנס, זה שלא קמה, אני יכול להגיד שבימים האחרונים או בתקופה האחרונה, הכנסת היא פחות מקור להשראה במובן הזה, ואני מייחל שנדע למצוא את המכנה המשותף הרחב ביותר, ולקחת השראה דווקא מהפרויקטים כמו שאת מובילה מרים, שבאמת מלמדים אותנו שחרף השונות אנחנו אחד, ורב הגוניות של החברה הישראלית היא מקור הכוח שלנו ולא החולשה, וגם לא צריך לשמש אף אחד מהצדדים ככלי ניגוח.

יוראי להב-הרצנו: תודה רבה לך על הדברים החשובים שלך, ועכשיו אנחנו נעבור למזכ"ל העדה האחמדית בישראל מועאד עודה.

מועאד עודה: בוקר טוב לכולם, שמי מועאד עודה, אני בא לפה בשני כובעים, כובע הראשון זה מזכ"ל העדה האסלאמית האחמדית בארץ, ומנהל מרכז עילף, שזהו מרכז ליישוב סכסוכים, ומתן כלים וסדנאות במיוחד לנוער בסיכון ומתן מיומנויות בניהול ויישוב קונפליקטים.

מועאד עודה: בכדי להבהיר, מה שאנחנו עושים מבחינת העדה והיוזמות החברתיות בין דתית שאנחנו עושים אותם בחיפה, ויש הרבה יוזמות כאלו שנעשות, כמו מפגשים שקוראים להם בני אברהם נפגשים עם בית המדרש, שזה נעשה עם בית הכנסת הקונסרבטיבי בחיפה, וככה אנחנו עושים גם כן כל מיני יוזמות חברתיות דתיות בעיר שלנו, במיוחד במועדים מסוימים, בחגים מסוימים שיש הרבה שיתופי פעולה בינינו.

מועאד עודה: הכובע השני של העשייה שלי כמנהל מרכז ליישוב סכסוכים ומה הקשר שלי לרווחה, ומתן מיומנויות או סדנאות לנוער בסיכון, ומתן כלים גישוריים.

מועאד עודה: אני עובד לא רק על גישור, אני עובד לפני הגישור, אנחנו עובדים על מיומנויות, איך כל אחד מאיתנו להתנהל בעת סכסוך או מחלוקת או קונפליקט, לא גשר אלא לעבוד קודם כל על עצמך.

מועאד עודה: אחרי זה יש לי קבוצות שנקראות גן הצעיר שהם גם כן קבוצות של נערים בסיכון, שאחרי הסדנא הזאת הם עושים פעילות חברתית או יוזמות חברתיות, ויש היום קבוצות של בני נוער ערבים, בני נוער יהודים, ועושים כל מיני פעילויות חברתיות בחיפה, אם זה בבתי ספר שלהם או בעיר בכלל.

מועאד עודה: בתוכנית השנייה שאני גם עובד עם עמותה שנקראת קדם, שזו עמותה שמטפלת בנערים עוברי חוק, ובמקום שהנערים האלו יעברו תהליך משפטי וטיפול במשטרה, עוברים תהליך של שיקום דרך הקהילה, הקהילה היא שמתערבת במתן משאבים לנער בכדי לתת המלצה בסוף למחיקת הרישום הפלילי לנערים האלו.

מועאד עודה: אני רואה הרבה מאוד תוצאות במיוחד בפעילות בנוער בסיכון והרווחה, ואני רואה הרבה שוני בהתנהלות האנשים אחרי סדנאות או גם כן אחרי הטיפול בתיקים שלהם, התיקים הפליליים שלהם.

מועאד עודה: התכניות האלו לפי הראייה שלי, מאוד משפיעה על הנערים ועל הכניסה שלהם, אם אתה מתנהל עם עצמך עם הכעסים, הרגשות וביטוי עם הדברים האלו, נוכל לעשות, לשנות במיוחד בחברה הערבית ומה שקורה אצלנו במיוחד באלימות העולה והגואה, ולכן נראה לי בדברים האלו, בכלים שאנחנו נותנים לנערים האלו, אפשר לעשות עתיד יותר טוב, מזהיר וזוהר לנערים שלנו.

יוראי להב-הרצנו: מועאד תודה רבה לך על הדברים החשובים שלך.

יוראי להב-הרצנו: אני רוצה לבקש מאורנה שני לדבר, אורנה היא מנהלת דסק המיומנות התרבותית במרכז הבין תרבותי לירושלים.

אורנה שני: מנהלת התוכנית לכשירות תרבותית במרכז הבין תרבותי בירושלים, זה הדיוק.

אורנה שני: תודה על ההזדמנות להיות פה ולדבר.

אורנה שני: המרכז הבין תרבותי בירושלים, אנחנו פועלים כבר למעלה מ- 20 שנה בירושלים בעיקר, אבל גם מחוץ לירושלים.

אורנה שני: אנחנו מקדמים ומטמיעים תפישה של כשירות תרבותית במגוון ארגונים ומוסדות, אנחנו רוצים לקדם מענה לצרכים של כל קבוצה וקבוצה, ודרך ככה לצמצם את תופעות האי שוויון בקבלת שירותים בגלל פערי שפה ופערים תרבותיים.

אורנה שני: האתגר שלנו היום הוא למצוא דרכים להתאמת התפישות של גיוון והכללה והכשירות התרבותית בכל תחום, ולהפוך אותם לנורמה מקובלת וברורה מאליה בארגון עצמו ובקרב העובדים בו, לקראת לקוחות שונים ואנחנו באמת מרכז שעובד עם מגוון גורמים לקידום כשירות תרבותית.

יוראי להב-הרצנו: מאחר ואני לא מכיר את המושג הזה, מה זה כשירות תרבותית אם את יכולה להרחיב?

אורנה שני: בטח, כשירות תרבותית מאגד בתוכו את כל מה שנקרא בעבר ועדיין נקרא, התאמה תרבותית, הנגשה תרבותית ורישות תרבותית, שהרעיון הוא לתת כלים ופרקטיקות, תפישה ותודעה, שמאפשרת לנותני שירותים שונים ולארגונים, לפעול בצורה אפקטיבית במפגש הבין תרבותי, זו ההגדרה הכי פשוטה של הדברים.

יוראי להב-הרצנו: כלומר, אם אני מבין נכון, אתם נותנים כלים לאדם להכיר את השונות התרבותית של האדם שנמצא מולו, ולפיכך הוא יוכל לכבד ולא לפגוע.

אורנה שני: זה יותר מזה, זה לא לכבד, זה לפעול בצורה מותאמת תרבותית, אל מול האדם שנמצא מולו כדי לתת מענה אפקטיבי יותר.

אורנה שני: אם נעשה הפשטה, אחד הדוגמאות זה בתחום הבריאות, אז אם מטופל בא והבעיה או ההבנה של הבעיה הרפואית נובעת מתוך תפישה תרבותית, הרופא עדיין יצליח לתת מענה רפואי, למרות התפישות התרבותיות ומותאמות לתפישות התרבותיות ומותאמות לתפישות התרבותיות של המטופל.

אורנה שני: אם זה שוטר שפוגש אזרח שיש לו תפישות תרבותיות כלפי המשטרה, הוא יוכל לפעול בצורה יותר אפקטיבית, אם זה בצורה המבצעית של המשטרה או בצורה השירותית של המשטרה אל מול אותו אזרח, אל מול התפישות שיש לאזרח, וככה גם האפקטיביות של הפעילות וגם האמון שיש לאותם שירותים יגברו.

יוראי להב-הרצנו: היכן את מוצאת שיש גבול לסובלנות הבין תרבותית, אם קיים גבול כזה?

אורנה שני: מקצועיות ואתיקה מקצועית.

יוראי להב-הרצנו: שם את מותחת את הגבול?

אורנה שני: שם הגבול.

אורנה שני: כל עוד ההנגשה התרבותית, הכשירות התרבותית לא פוגעת במקצועיות ובאתיקה המקצועית, יש אין ספור דוגמאות לזה.

אורנה שני: אני אתן דוגמא שאנחנו נותנים בקורסי ההכשרה לשוטרים, אם שוטר מגיע לבית והאדם שנמצא מעבר לדלת מבקש מהשוטר שתי דקות כדי שאשתו תוכל לשים כיסוי ראש, ואין סכנת חיים, ואין סכנה שהמקצועיות, שחומרים שבאו לחפש, חומרים אסורים ייעלמו, אין שום סיבה לא לתת את שתי הדקות האלה, רמת האמון, שיתוף הפעולה של האדם שנמצא מעבר לדלת תגדל.

אורנה שני: אבל אם המבצעיות שהשוטר נפגע, יש סכנת חיים או חומרים ייעלמו בשירותים, אז אין שום סיבה להיות כשיר תרבותית או לתת את ההנגשה התרבותית הזאת.

אורנה שני: השירות התרבותית עדיין קיימת אבל אין שום סיבה לתת שתי דקות, יש פה שיקול דעת, זה עוד כלי שנכנס לתוך שיקול הדעת של בעל המקצוע או נותן השירות.

יוראי להב-הרצנו: אני חושב שהאתגר כאן בעיני אורנה, הוא ללמוד רגישות מהי, זאת אומרת להיות רגיש לצרכים של האחר וזה מאוד, מאוד חשוב, ועל כן אני מקווה שתרחיבו את גבולותיה של ירושלים בהקשר הזה, לכל חלקי הארץ במובן הזה שתלמדו את כולנו להיות רגישים יותר לצרכים של האחר.

אורנה שני: ברשותך אני אגיד משהו, היות וזה וועדת עבודה ורווחה.

אורנה שני: משרד הבריאות כבר ב- 2011 הוציא חוזר מנכ"ל בדבר הנגשה והתאמה לשונית ותרבותית של שירותי בריאות, שבעצם קבע סטנדרטים, אומנם מינימליים, אבל כיום קיימים סטנדרטים לארגוני בריאות שהם חייבים לפעול בצורה של שירות תרבותית, הסטנדרטים האלה לא קיימים במשרד העבודה והרווחה, אולי דרך הוועדה נוכל גם לקדם את הנושא הזה של סטנדרטים לעבודה כשירה תרבותית בקרב עובדים סוציאליים, שחלקם גם עושים את זה כחלק מהעבודה היומיומית אבל המשרד גם צריך לקבוע את זה כסטנדרטים לעבודה, גם של המשרד עצמו וגם של העובדים הסוציאליים.

יוראי להב-הרצנו: אני מצטרף לקריאה שלך ובואו נוודא שזה יוצא קריאה מהוועדה, אורית.

יוראי להב-הרצנו: תודה רבה לך אורנה שני.

יוראי להב-הרצנו: עכשיו אני רוצה לתת את זכות הביטוי למנהל עמותת אלמונדתא אלתקדומי.

וג'יה סידאוי: שמי וג'יה סידאוי.

יוראי להב-הרצנו: שלום אדוני, זכות הדיבור שלך.

וג'יה סידאוי: קודם כל תודה רבה לכם על ההזדמנות שאני יוצא מהקהילות למקום שמקבלים החלטות בעניין כל הקהילות והקהילתיות בחברה הישראלית, הערבית והיהודית.

וג'יה סידאוי: שם העמותה בעברית אם אני מתרגם אותו:

וג'יה סידאוי: הפורום המתקדם למאבק בקנאות חמולתית עדתית.

וג'יה סידאוי: זה בעצם להפוך את החברה, לשנות את החברה הערבית מחברה חמולתית, שבטית, עדתית קולקטיבית, לחברה דמוקרטית, סולידרית, שיש בה מקום לנשים, לצעירים וליצירתיות.

וג'יה סידאוי: שלושה דברים, שלושה ערכים בנינו, דבר ראשון, מי שרוצה להיות חבר בעמותה, הוא לא יהיה מועמד מטעם החמולה, או מטעם העדה, או מטעם דת.

וג'יה סידאוי: דבר שני, שכל פעילות חברתית ביישובים הערבים, ואנחנו עמותה ארצית, היא תהיה עם 50% לפחות, נשים או בנות.

וג'יה סידאוי: ודבר שלישי, לצאת מהחברה הפרזיטית שמביאה כסף, מימון מקרנות, אלא גם שהחברה תהיה שותפה ותתרום את חלקה.

וג'יה סידאוי: אני רוצה לדבר על שני דברים, בדרך כלל אנחנו מדברים על פשע ואלימות והאם יש זרעים, יש ניצנים לשינוי בחברה?

וג'יה סידאוי: אני טוען שכן, אני עבדתי כראש תחום פיתוח קהילתי בחברה הערבית במכללת אורנים, עבדתי כמנהל קשר קהילתי בבית ספר דרור ברמלה.

וג'יה סידאוי: שני המקומות היו מקומות מאוד קשים, אבל אני רוצה להביא שני דוגמאות, הייתה אמורה להיות זיינה אבו סקוויט כאן, שהתחלנו לעבוד כקהילה באלקעביה, כפר בדואי קטן, ושבוע לפני הרמדאן ב- 2010 הקמנו מפגש ראשון, והמפגש השני בעצם היה רמדאן, ואמרנו אוקי בואו נחליט, אנחנו רוצים שינוי אז כל יום שישי נפגשים ואת לא צריכה להיות העבד של המשפחה רק להכין אוכל בערב ולהכין אוכל בבוקר, ובאמת זה מה שקרה, הייתה התייצבות מלאה, באו כל הנשים, עשו מחנה עבודה התנדבותי, כשכל התנועות האסלאמיות התנגדו שיעשו את מחנה העבודה ההתנדבותי בבית הקבורות.

וג'יה סידאוי: לקראת החג, אמרנו מה אתן רוצות, שהן ידברו, לא ראש המועצה, ולא מנהל המתנ"ס כי כולם גברים שם, אז לתת במה להן כקבוצה.

וג'יה סידאוי: דבר שני אני אביא את הדוגמא השנייה מדרור רמלה, המתח והפחדים, ברור שיש תלמידים עם תיקים במשטרה, קצינות מבחן, רווחה, מנהל בית ספר וכל אחד רוצה להסתיר את הדברים שלו כדי שלא ידברו עליו דבר אחד, ושנית שלא יפגעו אחד בשני.

וג'יה סידאוי: אני חושב שזה היה המתח הגדול, את החיבור שהיה, עבדתי על רשות בין כל הארגונים האלה, והיה שיתוף פעולה מאוד יפה, עם קצינות מבחן, המשטרה, בתי הספר וזה היה מאוד יפה.

וג'יה סידאוי: המטרה שלי לדבר כאן על רשות בין הגופים הרלוונטיים שעובדים בחברה, אי אפשר שהמשטרה תהיה לבד ומנהל בית הספר לחוד.

וג'יה סידאוי: הנקודה השלישית, אנחנו עמותה נגד אלימות, בשנת 2015 נרצחה כלתום, אמא של ילדה כשהיא הייתה גם על ידה באוטו, ורצתה לעשות תערוכת ציורים.

וג'יה סידאוי: אנחנו כעמותה אימצנו את זה, פרסמנו וזו התערוכה הראשונה שילדה עושה עבור אישה נרצחת.

וג'יה סידאוי: מישהו התקשר אלי ואיים, אמרתי לו אני יוצא בשעה כזו מהבית והולך ברגל למרכז, באותו יום שלא ציפיתי לו של התערוכה השתתפו כ- 200 אנשים, אבל כל הלב והיד היה בפחד, וכשהיו נכנסים למדרגות, אז אני הייתי בחזית, אם יורים אז לפחות שיירו בי, ומי שבא לשם הוא חיבק אותי והיה רעול, ואמר לי אני זה שאיימתי, אני מתנצל וברח.

יוראי להב-הרצנו: פעילות מאוד, מאוד יפה וכחלק מעמותה שפועלת נגד השבתיות והקנאות המשפחתית, האם יש מקום גם ללהט"בים מהחברה הערבית מהעמותה?

יוראי להב-הרצנו: זאת אומרת העמותה פועלת גם למיגור הקנאות והאלימות כנגד הומואים, לסביות, טרנסים מהחברה הערבית?

וג'יה סידאוי: אנחנו כותבים על זה בגדול, השאלה שהחברה היא לא, הבעיה איך לקבל את זה, אבל יש אנשים שמקבלים את זה במיוחד נשים שמקבלות את זה.

וג'יה סידאוי: מדברים על זה, מדברים על ההוא מנצרת או מעכו, או מכפר יאסיף, אבל לא מדברים על אותו אדם מאותו הכפר.

וג'יה סידאוי: זה עדיין בעיה חברתית קודם כל, וקשה מאוד למרות שידועים בשמות מי זה ומי זאת.

יוראי להב-הרצנו: זו תופעה שמאוד דומה לתופעה של קנאות נגד נשים, זאת אומרת ההתפתחות של חברה אנושית שמכירה בחשיבות של אדם כאדם, כאישה או כהומו, כלסבית בעיני היא זהה.

יוראי להב-הרצנו: משפט אחרון כי אנחנו באמת צריכים לעבור לעוד שני דוברים.

וג'יה סידאוי: יש הרבה מתנדבות ומתנדבים בחברה הערבית, שכל גוף מנצל אותם וזורק אותם.

וג'יה סידאוי: אני חושב שמשרד הרווחה יכול לחבר, לעשות מקום כמו חממה לקבוצות כאלה שהם באים בצורה עצמאית אבל בסוף כשלא מוצאים לו מקום וכבוד, הם נסוגים אחורה והולכים לכל מיני מקומות.

יוראי להב-הרצנו: אני מוכרח לומר לך שהנוכחות שלך פה אדוני מאוד חשובה, והפעילות של העמותה שלך בחברה הערבית בעיני היא פורצת דרך ומאוד משמעותית, ואני רוצה להודות לך על זה שהגעת לכנסת לשתף את כולנו בפעילות.

יוראי להב-הרצנו: אני גם רוצה להגיד שלום לחברתי, חברת הכנסת ג'ידא רינאוי זועבי על ההשתתפות שלה.

יוראי להב-הרצנו: ואני רוצה ברשותך לעבור לדוברת הבאה, ללימור אטון ממוזאיקה המרכז לגישור ודיאלוג בקהילה, שנמצאת איתנו פיזית.

יוראי להב-הרצנו: שלום לך, בבקשה גברתי.

לימור אטון: נכון, אז קודם כל מזל טוב לכנסת.

לימור אטון: סיפור אישי קטן, אני הגעתי מהמסדרונות של הכנסת, עבדתי פה 12 שנה בערוץ הכנסת למי שזוכר, השומרים בכניסה זכרו אותי, ואני בחרתי בחירה שבמקום לייצר סכסוכים באיזה שהוא שלב, החלטתי לנסות לפתור משהו, ואני דוגמא מאוד טובה של מישהי שיצאה לשטח, ולחלוטין פוגשת את זה יומיום.

לימור אטון: את העבודה הגישורית, אני מגשרת בעמותת מוזאיקה ומנהלת תחום הגישור הבין דורי, ומה שאני מנסה להגיד זה ששמענו פה המון סיפורים על כל מיני חברות, קשות יותר קשות פחות, אנחנו בגישור פוגשים בעצם את כולם, זאת אומרת אין מישהו שבאיזה שהוא רגע בחיים לא זקוק לרווחה הזו, לתמיכה הזו, לחיבור הזה.

לימור אטון: כמנהלת הגישור הבין דורי, בעצם אנחנו מלווים משפחות בכל החלק האחרון של ההורים שלנו, שהוא לא פשוט לאף משפחה ולא פשוט מאיפה היא מגיעה.

לימור אטון: כשהורים מזדקנים וצריך לקבל החלטות, זה יכול לטלטל משפחה שלמה, המון סוגיות לא פשוטות.

לימור אטון: אנחנו מצאנו את הגישור בתוך התהליך הזה מהשטח, לא מלמעלה אלא מלמטה, כמה עבודה שלנו כמגשרים עם רשויות והרווחה, אנחנו עובדים עם הרווחה, עם הרבה עובדים סוציאליים ועו"סים לחוק, שמוצאים את עצמם פתאום באיזו שהיא סיטואציה שאין להם את המענה הנכון המקצועי המדויק לתת למשפחות, ובמקום שהרווחה תיקח שליטה ותחליט עבורם, הם מעבירים את אלינו, ואת העוצמה למשפחה שהיא תחליט עבור עצמה.

לימור אטון: זה אולי המודל שהייתי רוצה מאוד לראות את הרווחה שלנו בישראל, עושה עוד הרבה דברים מהתחום הזה, זו דוגמא קטנה למשהו שיכול להיות מאוד גדול.

לימור אטון: איפה עושים את החיבורים האלה כדי שבסופו של דבר נעשה את ההתאמות, אבל ניתן מענה לכל מי שצריך, תודה.

יוראי להב-הרצנו: מעניין ואנחנו נשמח שתעבירי לנו את התובנות המרכזיות שלך שיש לך, על איפה החיבורים האלה צריכים להתבצע.

יוראי להב-הרצנו: אני אדאג להעביר לשר, גם לשר מאיר כהן וגם לשרה מירב כהן, לשני הכוהנים.

לימור אטון: אני אשמח תודה.

יוראי להב-הרצנו: תודה לך, לימור.

יוראי להב-הרצנו: אני עכשיו רוצה לעבור לאחרון הדוברים שלנו, לעמיר שחם שהוא מנהל המשרד הישראלי במטרווסט, הוא איתנו בזום, שלום עמיר.

עמיר שחם: שלום, שלום לכולם ואני מצטרף לברכות לכנסת ליום חגה ובעיקר לעובדה שהכנסת החליטה ביום הולדת הזאת, להתייחס לנושא הזה של חברה משותפת בישראל, במספר גדול של וועדות.

עמיר שחם: אני מייצג פדרציה, קהילה יהודית בתפוצות, בניו ג'רסי מטרווסט ניו ג'רסי, אבל אני חושב שאני יכול גם להאיר איזו פינה בתחום הזה שקשור לכלל יהדות התפוצות.

עמיר שחם: כפי שהכנסת שמה את נושא החברה המשותפת השנה על סדר יומה, כך אני חושב בפעם הראשונה גם יהדות התפוצות יותר ויותר עוסקת בתחום הזה, זה דבר חדש, זה לא היה בעבר.

עמיר שחם: בעבר בדרך כלל יהדות התפוצות התייחסה לקהילה היהודית במדינת ישראל, לציבור היהודי והנושא של שילוב האוכלוסיות והכרה בעובדה שהחברה הישראלית מגוונת ודורשת שיתופי פעולה ויצירת חברה משותפת, זה דבר שמתפתח רק בשנה האחרונה בצורה משמעותית, אולי אחרי אירועי מאי.

עמיר שחם: העובדה שנוצרה כאן ממשלה, ממשלת שינוי עם מפלגה ערבית בתוכה, נפל איזה שהוא אסימון גם ביהדות התפוצות ואני שמח על המגמה הזאת מכיוון שברור שיש כאן צורך אמיתי, ולכן גם אני נמצא פה ואני חושב שכל מה ששמענו כאן גם מהפעילים המרכזיים בשטח, אבל גם מארגונים ומוסדות אחרים, כל זה תורם למען הדבר הזה שנקרא חברה משותפת ועכשיו הוא גם בקרב יהדות התפוצות, אז תודה רבה.

יוראי להב-הרצנו: עמיר, אני אשמח לשמוע קצת יותר על הפעילות של מטרווסט, במובן הזה שאתם פועלים לחיזוק הערבות ההדדית, בין כל מיני קהילות, בעיקר בדרום ישראל לבין הקהילה בניו ג'רסי, מה זה אומר?

יוראי להב-הרצנו: איך מתבצעת הפעילות שלכם.

עמיר שחם: אז שוב אני אומר, אנחנו קהילה אחת מיני רבות, קהילה גדולה וחשובה, אבל אחת מיני רבות, והייחוד אני חושב שלנו, הוא בעובדה שאנחנו כבר הרבה שנים מפתחים שותפויות עם החברה הישראלית.

עמיר שחם: שותפות גם ברמה הגיאוגרפית, יש לנו כחמישה אזורי שותפות בארץ בעיקר בנגב כמו שציינת, אבל גם ברמה הקונספטואלית, בין אוכלוסיות שונות בחברה, גם בתחום של פלורליזם יהודי וגם בתחום של חברה משותפת, גם יהודים וגם לא יהודים.

עמיר שחם: למשל אחת מהשותפויות שלנו עם הכפר הדרוזי חורפיש בגליל, נדמה לי הפעם הראשונה שקהילה יהודית מחו"ל מייצרת שותפות עם קהילה לא יהודית בישראל.

עמיר שחם: הדבר הזה נותן לנו בעצם אפשרות להתחבר לאנשים, להתחבר לחברה, להתחבר לשטח ולא רק בסיסמאות, וכמובן לא רק בסיפור של הקצאת כספים אלא בשותפות אמיתית, שזה מאוד, מאוד חשוב ליצירת לכידות חברתית, וגם המיות יהודית, מה שאנחנו קוראים, לחיבור יהדות התפוצות למדינת ישראל.

יוראי להב-הרצנו: אין ספק, והפעילות הזאת בעיני עמיר, היא מאוד, מאוד חשובה גם במישור של היחסים בין ההנהגות, בין נבחרי הציבור, אבל גם בהיבט של היחסים או הקשרים שנרקמים בין האזרחים בניו ג'רסי היהודים ובין אזרחי ישראל, זה בעיני סופר חשוב וחלק בלתי נפרד מהחוסן הלאומי והקשרים בין המדינות והעמים.

יוראי להב-הרצנו: בכל מקרה אני רוצה להודות לך על הדברים שלך, ואני רוצה לשאול אם יש מישהו כאן שירצה לומר מספר מילים לפני שאנחנו ננעל את הדיון, אז תרימו יד, גם אנשי הזום.

יוראי להב-הרצנו: בבקשה רק תציגו את השמות שלכם לפרוטוקול.

גיל גלעד: לי קוראים גיל גלעד, אני בפורום החברה המשותפת, אני נציג של עמותת "בסוד שיח", העמותה שמרים שפירא עומדת בראשה.

גיל גלעד: אני חושב שמרים הציגה יפה מאוד את הרעיון של "בסוד שיח" ואת הפעילות שלנו, אני הייתי רוצה לומר מילה על פורום החברה המשותפת.

גיל גלעד: הפורום הזה זה פורום שקם בערך לפני שבעה, שמונה חודשים במהלך מאי האחרון, על ידי קבוצה של פעילים חברתיים שהקבוצה הקטנה המייסדת בעצם לא היו חברים באף ארגון, ורצו לראות מה ניתן היום לעשות למען החברה בישראל.

גיל גלעד: היום חברים בפורום כ- 100 אנשים וכ- 50 או 60 ארגונים, ומה שאנחנו רואים, שיש עשרות רבות של ארגונים שפועלים מתוך הרעיון של חברה משותפת, של צמצום השסעים, של יצירת הגדלת הקרבה והסובלנות.

גיל גלעד: ועל אף שיש עשרות רבות של ארגונים, אלפי מתנדבים ותקציבים רבים במיליונים שנשפכים מגורמים פילנטרופיים וגם תקציבי ממשלה, עדיין כשאנחנו יוצאים לחברה הישראלית, החוויה היא של שסעים, של איבה ושל פלגנות, ואנחנו אומרים איך זה יכול להיות?

גיל גלעד: עם כל כך הרבה ארגונים וכל כך הרבה מתנדבים.

יוראי להב-הרצנו: ומה אתה עונה לעצמך?

גיל גלעד: המענה הוא הקמת הפורום, לשם כך הקמנו את הפורום הזה על מנת לנסות ולהביא מענה מערכתי לסוגיה הזאת.

גיל גלעד: אנחנו חושבים שהסוגייה הזאת היא סוגית ליבה שמעיבה על החברה הישראלית, ואנחנו מבינים שהדרך היא לא רק דרך פעילות של העמותות כאלה ואחרות, שעושות עבודת קודש, גשר בירושלים, המרכז הבין תרבותי בירושלים, העמותה של האדון כאן, בית הגפן בחיפה ואני יכול להמשיך, באמת עשרות רבות, אבל אנחנו צריכים לראות איך ניתן לייצר מענה מערכתי לסוגיה הזאת.

גיל גלעד: המענה המערכתי הוא על ידי זה שאנחנו מעלים את הנושא לרמת מודעות גבוהה, גם בכנסת, גם בממשלה, גם בשלטון המקומי, גם במערכת החינוך, ואנחנו מאמינים שהדרך היחידה לתקוף את זה היא באמת בראיה מערכתית כוללת דרך כל הכיוונים, דרך התקשורת גם כמובן.

יוראי להב-הרצנו: תודה רבה לך גיל, אני אתן עכשיו לחברת הכנסת ג'ידא רינאוי זועבי לדבר.

יוראי להב-הרצנו: בבקשה חברת הכנסת.

ג'ידא רינאוי-זועבי: תודה רבה, תודה רבה יוראי.

ג'ידא רינאוי-זועבי: האמת שמכיוון שאני באה מחברה אזרחית, אני רוצה למסגר את השיח שאני שומעת פה ולהגיד שחברה אזרחית וארגונים, ארגוני החברה האזרחית בישראל, הם עושים את העבודה הטובה והמתבקשת והנחרצת.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אלא מה, שלהגיד שמתוך העשייה של ארגוני החברה האזרחית, אנחנו נגיע למצב שבו יש חברה משותפת, על אמת, שתהיה חזקה מספיק גם לעבור מהומות ואירועים קשים, כמו שעברנו למשל במאי השנה, אני חושבת שזה רחוק מידי.

ג'ידא רינאוי-זועבי: כי למה, אני מסתכלת על מה שקורה פה בכנסת, ביננו אנחנו הפוליטיקאים, ואני אומרת שבנוסף לשטח, בנוסף לארגוני חברה אזרחית, צריך גם שהפוליטיקאים, צריך גם שתבוא קריאה מהפוליטיקאים לכיוון של חברה משותפת.

ג'ידא רינאוי-זועבי: עכשיו מה זה חברה משותפת?

ג'ידא רינאוי-זועבי: בכנסת בתוך הפוליטיקה ואני דווקא לא רוצה להתמקד במה שקורה בין האופוזיציה כי זה המובן מאליו, אני דווקא רוצה להסב את תשומת ליבכם לנקודות אור שמתגבשות בתוך הקואליציה, כי הקואליציה הזאת היא קואליציה מאוד קשה, מאוד מורכבת והרבה פעמים היא אפילו בלתי אפשרית.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אבל מה, ברגעים מסוימים, אני הסמן הכי שמאלי של הקואליציה הזו, יכולה לראות אנשים שהם מהצד הכי ימני בקואליציה ולהצליח לראות את האיש מעבר לפלקט, להצליח לראות את האדם מעבר לאידיאולוגיה, וזה משהו שיכול להיות שהוא לא, בכל הצרחות והצעקות של המליאה, ושל הוועדות, זה נעלם מהעין אבל זה ישנו, ואני חושבת שמחובתנו להגביר את נקודות האור הללו.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אני רוצה לסיים ולהגיד את הדבר הבא, בתוך הוועדות, דווקא בתוך העבודה של הוועדות קורים הרבה שיתופי פעולה שהרבה פעמים הם בלתי אפשריים, שיתופי פעולה בין ערבים וחרדים, בין ימניים לשמאלניים, בין פריפריה לבין מרכז, ושם גם בוועדת העבודה והרווחה, וגם בוועדת הכספים שאני חברה בה, ובעוד וועדות, אפשר לראות שם שיתופי פעולה למען האינטרס הכללי, וכשזה קורה אנחנו צריכים להגביר ולדרוש שהתקשורת גם תשים זרקור על זה, ולאו דווקא תתמקד בצרחות ובשסעים הקיימים.

ג'ידא רינאוי-זועבי: כי כולם מסתכלים עלינו בסופו של דבר, כולם מסתכלים עלינו והרבה פעמים אומרים לי, שהכנסת פשוט ירדה מהפסים, ואני לא רוצה להגיע למוסד שאני מתביישת בו, תודה רבה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: (היו"ר אפרת רייטן מרום)

אפרת רייטן: אז מי עוד לא דיבר?

אפרת רייטן: אדוני בבקשה, תציג את עצמך.

יהודה סטולוב: שמי יהודה סטולוב, אני מנכ"ל אגודת המפגש הבין דתי, ארגון עם שם לא כל כך מוצלח ולא כל כך ידוע, אבל מאוד פעיל.

יהודה סטולוב: האגודה פועלת קצת יותר מ- 20 שנה, היא קמה בשיא האינתיפאדה מתוך מחשבה שכדי לבנות חברה משותפת וכדי לבנות שלום בינינו לבין שכנינו, לא מספיק שהממשלה תעשה את חלקה, אלא צריך שהאזרחים גם יתרמו את חלקם.

יהודה סטולוב: אנחנו עובדים בעיקר דרך קבוצות משותפות שמחברות קהילות שונות, שזה יכול להיות אנשים שגרים בסמיכות, אנשים שעובדים באותו מקום, אנשים שלומדים באותו מקום, היה לנו פעם אפילו ניסיון להקים קבוצה בכנסת שריכזו אותה חבר כנסת מש"ס וחבר כנסת מהתנועה האסלאמית, לא צלחה, הרבה ניסיונות לא צולחים, אבל הקמנו עד עכשיו 116 קבוצות, מהגליל העליון ועד אילת, כולל קבוצות ישראליות פלסטיניות.

יהודה סטולוב: מכיוון שאנחנו מאוד לא פוליטיים, אז יש לנו אנשים מכל קצות הקשת הפוליטית, הקבוצה אולי הכי מפתיעה שלנו, קבוצה בחברון של מתנחלים בחברון ופלסטינים מחברון.

יהודה סטולוב: ברגע הראשון כשקיבלו את ההזמנה לבוא לפה לא חשבתי שמקומי כאן, אבל אני חושב שיש היבט שהוא מאוד, מאוד חשוב שהוא כן רלוונטי לפה וזה, כאשר אנשים מקבלים אפשרות לפעול לטובת החברה שלהם, יש בזה ממד מעצים מאוד, וזה מביא ליוזמות שבמשך השנים, אנחנו לא דוחפים את זה אבל זה קורה.

יהודה סטולוב: יש קבוצות שהתגייסו בשיתוף עם המתנ"ס המקומי לעזור לאנשים לפני חגים של אותה דת, אפילו היה מיזם עסקי פעם, יש כל מיני יוזמות שקבוצות שונות יוזמות ואנחנו שם כדי לתמוך ולהמשיך לגלגל את זה עד כמה שניתן.

יהודה סטולוב: המחסור הגדול אני חושב כמו שנראה לי כולם אומרים, הפעולה הזו למען החברה היא מאמץ כבד לארגון לשאת את עצמו, אני מוצא את עצמי ממן את הפעילות הזו בארץ על ידי ארגון משבדיה, ארגון מאיטליה, ארגון מארה"ב, אולי מטרווסט גם יצטרפו עכשיו, אבל מה עם מדינת ישראל עצמה?

יהודה סטולוב: אז אני הייתי שמח לראות התקדמות גם בדבר הזה, תודה.

אפרת רייטן: רק עוד שאלה, קודם כל היה מאוד מעניין, תודה רבה על השיתוף של הדברים שלך, ואיפה אתם מצליחים?

אפרת רייטן: איך אתם מצליחים בלחבר שתי קבוצות שלא רואות עין בעין את דרך הקיום, דרך ההתנהלות פה, אמונה שונה.

אפרת רייטן: אז איפה אתם מצליחים שאנחנו נכשלים?

יהודה סטולוב: אז האסטרטגיה שלנו היא לא לריב על פוליטיקה, ולא לדון על מה הביא אותנו עד הלום, אלא לחשוב קדימה.

אפרת רייטן: קצת כמו הממשלה הזאת.

יהודה סטולוב: לחשוב איך אנחנו בונים קדימה עתיד יותר טוב, ואנשים צריכים לדבר אחד עם השני, ואם אנחנו לא נגיד להם כלום הם כן יריבו על פוליטיקה, אז אנחנו אומרים להם תשאירו את הדעות הפוליטיות בדלת, אנחנו לא מאיימים ואף אחד לא ייגע בהם.

יהודה סטולוב: פה אנחנו דנים מהזווית של הדת, של המסורת, של התרבות, כל קבוצה איך שהיא אוהבת להגדיר את הדבר הזה, אבל פחות או יותר מדברים על אותם דברים, על חגים, על איך כל אחד מנהל את השבת שלו, על דמויות מהתורה שמופיעות גם בקוראן וכו' וכו', ובזווית הזאת קודם כל השיח נהיה יותר עמוק, מגלים הרבה דברים דומים, שלאנשים שאין להם ניסיון קודם זה בא כסוג של התגלות.

יהודה סטולוב: אבל יותר חשוב מזה, מהזווית הזאת אפשר לדון יחסית בקלות, בהבדלים בצורה בונה, שזה מעודד את האנשים ומאמן אותם לפתח ידידות עם אנשים שהם לא מסכימים איתם, שזה האתגר שעומד בפנינו.

אפרת רייטן: יוצא מן הכלל, אני מאוד מודה לך על הדברים.

תייסיר מחאמיד: אני תייסיר מחאמיד, אני רכז מרכזי גישור בחברה הערבית מטעם תוכנית גישורים, בעצם נועה היא המנהלת שלי ולימור היא המורה שלי.

תייסיר מחאמיד: את האמת, אנחנו שנה פלוס מנסים להטמיע את השפה הגישורית בחברה הערבית, דרך הקמת יוזמות ומרכזי גישור בחברה הערבית, במטרה כמובן להנחיל ערכים של סובלנות, קבלת האחר וקידום תהליכי דיאלוג קהילתיים.

תייסיר מחאמיד: רציתי לציין שלאחרונה אנחנו גם יוזמים ומקדמים יוזמות לקירוב לבבות, ומפגישים קבוצות מהמגזר היהודי וגם המגזר הערבי.

תייסיר מחאמיד: לאחרונה הפגשנו קבוצת נשים מגבעתיים עם קבוצת נשים מכפר קאסם.

אפרת רייטן: למה אני לא מוזמנת?

תייסיר מחאמיד: מהיום והלאה.

אפרת רייטן: אני מבקשת ממך להגיע לפגישה הזאת, איך הייתה הפגישה בין תושבות גבעתיים לכפר קאסם?

תייסיר מחאמיד: מדהימה.

אפרת רייטן: מה מדהימה?

תייסיר מחאמיד: מדהימה בזה, שקודם כל תופתעו שלמרות שהמרחק ביניהם מאוד קטן אבל לא הכירו אחת את השנייה, ולכן יש צורך לתכנן בקרוב מפגש גומלין בכדי שיכירו יותר לעומק, לחשוף אותם תרבותית לשפה, לתרבות, למנהגים, ואני אומר שבאמת יש צורך בלהכיר אחת את השני, מאוד חשוב.

אפרת רייטן: חד משמעית, אז כתבת לעצמך שאני מוזמנת למפגש הבא, פעם הבאה זה בכפר קאסם או בגבעתיים?

תייסיר מחאמיד: בכפר קאסם, אבל מבטיחה?

אפרת רייטן: מבטיחה, הנה פה מוקלט.

אפרת רייטן: מרים שפירא שנמצאת בזום, היא דיברה אבל רוצה לומר עוד משהו, בבקשה מרים.

מרים שפירא: אני רק רוצה להוסיף, אני פשוט התרגשתי מדבריה של חברת הכנסת, שאומרת אני מתביישת ואני רוצה שהכנסת תהיה גם כן באמת מקור השראה לכל הדברים הנפלאים שנאמרים כאן, המפגש בין נשות גבעתיים לנשות כפר קאסם, המפגש הבין דתי.

מרים שפירא: יש פה יוזמות נהדרות, שגם לא מתוקצבות מספיק לדעתי, לפחות אנחנו ב-"בסוד שיח" כך מרגישים, וגם לא מתוקשרות, ואני רוצה לקחת, ממש אני חושבת שגם את אפרת דיברת על זה בהתחלה, למה לא לחייב את חברי הכנסת לעבור קורס גישור, את דיברת על גישור.

מרים שפירא: אני רוצה להציע לקדם, דווקא ביום חגה של הכנסת ובכך שיש פורום חברה משותפת, לקדם את תשומת הלב התקשורתית שיוצאת מהכנסת, התקשורתית אני חוזרת כי זה גורם רב עוצמה היום, לנקודות האור, לנקודות השיתוף פעולה בין ימין ושמאל, בין ערבים ויהודים, וחרדים ויוצאי אתיופיה וכו', יש המון, המון מגזרים, יש המון שיתופי פעולה שהם מתחת לרדאר ולא מתוקשרים מספיק, ונורא, נורא חשוב לנו כדי להחזיק חברה משותפת, כדי להחזיק את הרקמה העדינה הזאת, לתקשר אותם היטב.

מרים שפירא: אני מציעה לכנסת לקחת את זה ממש כעניין, כסוגייה, איך לתקשר את החלקים שכן יש בהם שיתוף פעולה, גם כשיש הבדלים וקונפליקטים הם קיימים.

אפרת רייטן: את צודקת, זה ממש מתכתב עם הדברים שעכשיו אמרתי בוועדת הכנסת, בראשותו של חבר הכנסת ניר אורבך, שמדברים על יחסי קואליציה אופוזיציה, וכמובן על מקומות שבהם אפשר לדבר, אז גם שם חזרתי על עניין הגישור אגב, אפרופו, ואפילו ייעצתי להקים איזה שהוא מנגנון פנימי פה בכנסת שאפשר יהיה לעשות גישורים ככל שנדרש.

אפרת רייטן: ובהקשר למה שאת אומרת, גם אני חושבת שהעניין הוא התמריץ החיובי לפעולות החיוביות שאין כאן מספיק, בעיקר שימו לב כמו שחלילה יש תאונה קשה בכביש, אז כל המכוניות נעצרות כדי לראות מה קרה שם מהסקרנות, וכשיש קרבות ולא עלינו דם, אז בוודאי שהם מקבלות את הכותרות בכל העיתונים ובתקשורת, דברים שבשגרה עבודה קשה, אני יכולה להגיד לכם שבאמת הדיון שלנו לא משופע בחברי כנסת כמו שאתם רואים לצערנו, ואני מניחה שבדיונים שבהם הקרבות הם אדירים, אז תראו שמה את רוב חברי הכנסת.

אפרת רייטן: אז הגישורים, המעשים הטובים, ההדדיות, הסולידריות והחברות הזו היא בלי רייטינג זו האמת.

מרים שפירא: ולקדם הצעות מהסוג הזה, של להזמין חברי כנסת כמו שאת מבקשת להשתתף במפגש, להזמין חברי כנסת, אי אפשר לחייב כמובן, אבל להציע בצורה מאוד, מאוד נמרצת לחברי הכנסת להשתתף בפעילויות של הפורום הזה.

מרים שפירא: בפורום הזה יש פעילויות כמו שגיל אמר קודם, של עשרות רבות של ארגונים שעושים טוב, ואני חושבת שהעושים טוב הזה, זה ערובה הכמעט יחידה להחזיק אותנו כחברה לכידה בסופו של דבר עם כל השסעים.

אפרת רייטן: אוקי תודה, אני ממש חייבת לסיים, אני מודה לך מאוד.

אפרת רייטן: רק אחרונה שעוד ביקשה לומר עוד כמה דברים זו אפרת סער ממשרד הרווחה.

אפרת הרמל סער: כן שלום, אני רוצה לתת גם את הביטוי לעובדים סוציאליים וכל מי שמתעסק בתחום הרווחה במשרד.

אפרת הרמל סער: המשרד נמצא עכשיו בתנופה של פיתוח חשיבה חדשה, קצת מחוץ לקופסא, של איך לתת מענים למי שעובד בתחום הרווחה, בעיקר בערים המעורבות, במועצות אזוריות מעורבות, להתמודד עם הסיטואציות של עבודה במקומות מעורבים, גם בשגרה וגם במצבי חירום.

אפרת הרמל סער: המאורעות של השנה האחרונה לימדו אותנו שרוב הצוותים שלנו, של אנשים הרווחה יודעים להתנהל עד רמה מסוימת עם מצבי הקונפליקט, המשבר, במצבי שיגרה ומצבי חירום, יש הרבה מאוד דברים שמאוד, מאוד מקשים גם על אנשי הרווחה להתמודד עם הקונפליקטים בתוך הצוותים, לתת מענה שהוא מותאם, שהוא ייחודי, ויש עכשיו עבודת פיתוח גם בשילוב של גישורים ומוזאיקה, שככה אנחנו השקנו אותה לאחרונה ולפתח תפישות עבודה חדשות וחדשניות, שיסיעו לאנשי הטיפול להתמודד עם כל המורכבות הזאת.

אפרת הרמל סער: מעבר לתפישות של כשירות תרבותית, ממש לתת כלים איך להתמודד עם הדברים שקשה לדבר עליהם בתוך הצוותים, איך לתת למנהלים יותר כלים להתמודד עם צוותים מעורבים, ללמוד לדבר לפעמים על הפילים הלבנים שנמצאים בחדר שקשה מאוד לדבר עליהם.

אפרת הרמל סער: אנחנו משיקים עכשיו קבוצת פיתוח שתעבוד גם בערים מעורבות וגם ברמה הארצית.

אפרת רייטן: אז גם אלייך אני פונה באופן אישי, והיות שאני חיה בעיר מעורבת, את גם מוזמנת.

אפרת הרמל סער: אנחנו מזמינים אותך.

אפרת רייטן: בבקשה, אז הנה יצאתי מפה עם שתי הזמנות שכפיתי עליכם את ההזמנות האלה אבל אני גאה בכך.

אפרת הרמל סער: נשמח מאוד, אחד מהם אפילו יהיה ביפו.

אפרת רייטן: בדיוק, לכן אני אומרת, בואי אז קדימה, תזימני אותי למקום, אני אשמח לקחת בזה חלק ולתרום את הניסיון שלי והאכפתיות שלי לעניין הזה.

אפרת רייטן: אפרת תודה רבה לך ולכל מי שלקח חלק בדיון המיוחד הזה והחשוב הזה, מרחיב האופקים ומרחיב הלב, ואני מאוד מקווה שגם א' בהמשך המושב ובכנסות הבאות, אנחנו נמשיך להעמיק את הקשרים האלה ואת שיתופי הפעולה, ונמשיך לקיים דיונים לא רק במהות, אלא גם בסגנון שבו הדיון הזה התנהל.

אפרת רייטן: אני חושבת שאנחנו תורמים גם תרומה מאוד, מאוד גדולה לכוחה של הכנסת ושל האחדות והציבוריות במדינת ישראל, אז מזל טוב לכנסת ישראל ותודה רבה לכולכם שהגעתם.