ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 24, פרוטוקול מספר 95, 2022-01-24 09:30

סימון דוידסון: בוקר טוב, אנחנו מתחילים ישיבה של ועדת החינוך.

סימון דוידסון: לבקשת יושבת ראש הוועדה, חברת הכנסת שרן השכל, אני אנהל את הדיון.

סימון דוידסון: יש לנו פה דיון מהיר מאוד מאוד חשוב שהגישו חברי הכנסת אופיר כץ, ענבר בזק, עלי סלאלחה ומופיד מרעי.

סימון דוידסון: הדיון הוא בנושא של פערים עצומים בזכאות לבגרות במתמטיקה בין הפריפריה למרכז ודברי ההסבר של מגישי הדיון: בשבוע שעבר התפרסמה ב'ידיעות אחרונות' כתבה שמציגה נתונים על הזכויות לבגרות בחמש יחידות מתמטיקה לפי יישובים.

סימון דוידסון: מהנתונים מתעוררת תמונת מצב עגומה, ברעננה, הוד השרון ורמת השרון שיעור הזכאות כפול מהממוצע הארצי, בעוד שבערי הפריפריה הגיאוגרפית והחברתית השיעור הוא נמוך מאוד ומגיע למספרים חד ספרתיים.

סימון דוידסון: לדוגמה בהוד השרון השיעור הוא 30.9% לעומת מגדל העמק, ששם השיעור הוא 9.5%, ברמת השרון השיעור הוא 40.1% לעומת אילת, שם השיעור הוא 8.4%.

סימון דוידסון: לאור הפערים אבקש לקיים דיון דחוף בוועדת החינוך.

סימון דוידסון: כששרן אתמול התקשרה אליי וביקשה ממני לנהל את הדיון הגלגלים במוח התחילו לעבוד ואני רוצה להגיד לכם, אופיר וענבר, מגישי הדיון, שבאזור שלי, איפה שאני גר, ואני גר במרכז הארץ בנתניה, אין כמעט ילד מהשכבות של הבנות שלי שלא היה או לא נמצא במסגרת של לימודי מתמטיקה פרטיים.

סימון דוידסון: מדובר על הרבה מאוד כסף שכל אחד מההורים ישלם כדי שהילדים שלו ישתפרו ויחזקו את לימודי המתמטיקה.

סימון דוידסון: בחמש יחידות, אחרי בדיקה עם החברות של הבת שלי, אין אחת שלא עושה שיעורים פרטיים במתמטיקה.

סימון דוידסון: לא מצאתי אחת כזאת.

סימון דוידסון: ודיברנו אתמול, ביקשתי מאשתי לבדוק, עם 12 בנות.

סימון דוידסון: אחת לא לומדת ללא שיעורי מתמטיקה פרטיים.

סימון דוידסון: אז כשאנחנו מסתכלים על הנתונים האלה, ואני כל כך שמח שהעליתם את זה, כנראה שיש סינרגיה בין הדברים, מי שיש לו כסף יצליח ומי שאין לו כסף לא יצליח, ורואים את זה במספרים.

סימון דוידסון: אז אני שמח על הדיון הזה, כל הכבוד.

סימון דוידסון: קודם אני אתן לחברי הכנסת להביע את דבריהם ואחר כך משרד החינוך כמובן.

סימון דוידסון: אנחנו נתחיל עם אופיר כץ, בבקשה, אופיר.

אופיר כץ: בבקשה, אדוני היושב ראש.

אופיר כץ: אז כמו שאמרת, באמת אני ביקשתי את הדיון בעקבות כתבה מאוד מאוד חשובה של תמר טרבלסי מ'ידיעות אחרונות' שממחישה לנו שוב את הפערים בין הפריפריה למרכז, הפעם אנחנו רואים את זה בזכאות לחמש יחידות מתמטיקה.

אופיר כץ: אני ביקשתי את הדיון לראות למה אנחנו נמצאים במצב הזה, למה הוד השרון היא 31% לעומת מגדל העמק 9.5% זכאות, למה ברעננה 34.8% כשבטבריה רק 11%, רמת השרון 40%, שדרות 11%.

אופיר כץ: הפערים הם מאוד ברורים.

אופיר כץ: ככל שאתה מתרחק יותר ממרכז הארץ האחוזים יורדים ופה אני מתחבר למה שאמרת, יכול להיות רשויות פריפריאליות, אבל הן חזקות, שהלמ"ס שלהן גבוה, ששם אנחנו רואים כן עלייה בזכאות בבגרות, ויכול להיות רשויות שהן חלשות מבחינת למ"ס, ששם אנחנו רואים ירידה בזכאות.

אופיר כץ: מה שבאמת אומר, זו גם שאלה שאני רוצה לראות אם למשרד החינוך יש את התשובה, האם יש קשר בחוסן הכלכלי של המשפחות באותו יישוב לממן שיעורים פרטיים והאם זה חלק ממה שבעצם יוצר את הפערים הללו.

אופיר כץ: וכמובן כמובן לשמוע מה עושה משרד החינוך על מנת לצמצם את הפערים האלה.

אופיר כץ: האם זה עניין של ניהול של בית ספר, האם זה קשור לראש הרשות ואיך מתנהל משרד החינוך ומה הפעולות שננקטו עד עכשיו בשביל לצמצם את הפערים האלה, שגם הילדים בפריפריה יוכלו להגיע ויוכלו לגשת ויוכלו להוציא תעודת בגרות עם חמש יחידות מתמטיקה.

אופיר כץ: תודה.

סימון דוידסון: תודה רבה, חבר הכנסת כץ.

סימון דוידסון: אנחנו נעבור לחברת הכנסת ענבר בזק, בבקשה.

ענבר בזק: בוקר טוב, שוב תודה על קיום הדיון.

ענבר בזק: אני רוצה רגע לחדד ולהדגיש שזה הרבה מעבר למורים פרטיים, יש בעיה בפריפריה שחסרים מורים לחמש יחידות במתמטיקה.

ענבר בזק: זה קצת דומה לסיפור של הרפואה, שחסרים רופאים מומחים ולכן תושבי הפריפריה צריכים לחכות בתור בשביל רופא מומחה והרבה פעמים המשמעות היא גילוי מאוחר מדי של מחלות.

ענבר בזק: זו הבעיה עם לימודי המתמטיקה.

ענבר בזק: יש בכלל מחסור בארץ, בשנים האחרונות יש ירידה בשיעור האנשים שהולכים ללמוד לימודים גבוהים במתמטיקה.

ענבר בזק: יצא לי לעבוד עם הטכניון והם אמרו שיש ירידה משמעותית בשנים האחרונות של מי שבכלל הולך ללמוד מתמטיקה גבוהה, יש מעט מורים ורובם מרוכזים במרכז.

ענבר בזק: זאת אומרת הרבה לפני אם יש או אין להורים כסף לשיעורים פרטיים אין מורים.

ענבר בזק: בגליל העליון במשך שנים לא היו מורים שידעו ללמד מתמטיקה חמש יחידות.

ענבר בזק: זאת אומרת זה מתחיל כבר שם.

ענבר בזק: אני ארצה שבדיון הזה נדבר גם על המשמעויות, שהן די מובנות מאליהן, אנחנו רואים את זה בשיעור הצעירים מהפריפריה שמגיעים ליחידות הטכנולוגיות, כשכולנו יודעים שהיחידות הטכנולוגיות הן אלה שאחר כך מובילות את אותם צעירים להייטק וזה משפיע על כל העתיד שלהם.

ענבר בזק: ואני רוצה גם לדבר על פתרונות ולראות איך אנחנו יוצרים העדפה מתקנת, באותו אופן ששרת הבריאות לשעבר, יעל גרמן, יצרה תכנית לעודד רופאים להגיע לפריפריה.

ענבר בזק: אני חושבת שאנחנו צריכים לחשוב על כל מיני תכניות שיעודדו מורים, מורים מצטיינים, ללכת לפריפריה, ומשם יתחיל השינוי.

ענבר בזק: מה שאתה דיברת על מורים פרטיים, זו לא הדרך, הדרך היא לא שהילדים שלנו יילכו לשיעורים פרטיים.

ענבר בזק: אני מעולם לא הלכתי למורה פרטי במתמטיקה ועשיתי חמש יחידות מתמטיקה כי היה לי מורה טוב בבית הספר.

ענבר בזק: אז אם יהיו מורים טובים ונעודד אנשים ללכת ללמוד מתמטיקה בלימודים גבוהים, נעודד אותם ללכת לפריפריה, לא יצטרכו שיעורים פרטיים ובעיניי אנחנו צריכים לכוון למסלול כזה, וכמובן כל מיני תכניות של העשרה, מצוינות וכו'.

ענבר בזק: אז שוב תודה, ואני מחכה לראות מה יעלה בדיון.

סימון דוידסון: תודה רבה, חברת הכנסת בזק.

סימון דוידסון: נעבור לחברת הכנסת אימאן ח'טיב יאסין.

סימון דוידסון: בבקשה.

אימאן ח'טיב יאסין: בוקר טוב לכולם.

אימאן ח'טיב יאסין: חשוב לי להביא את הניסיון שלי כאמא ואת הניסיון שלי אישית.

אימאן ח'טיב יאסין: אני רוצה להגיד לכם שאין לי בגרות במתמטיקה בכלל.

אימאן ח'טיב יאסין: התמזל מזלי, שנה אחת במשרד החינוך שנתנו לתלמידים במגמות הומניות לקבל זכאות לבגרות עם מקצוע מדעי במקום המתמטיקה.

אימאן ח'טיב יאסין: אז גם יש חיים בלי ואחרי, אבל אני רוצה לגעת בנושא של ההוראה של המתמטיקה בבתי הספר ואי אפשר להפריד אותו מכל שיטת הלימוד בבתי הספר.

אימאן ח'טיב יאסין: יש לנו ניסיון של תלמידים באמת מצוינים, וגם מורים מצוינים, שלא מצליחים להעביר את החומר לתלמידים, הם מצוינים במקצוע.

אימאן ח'טיב יאסין: לכן חברתי ענבר, לגבי הנושא של שיעורים פרטיים, כמה שזה כואב וכואב גם בכיס, כל שעה זה 160 שקל וכשהתלמידים צריכים ללכת לריכוז בתקופה של מבחנים על שלוש שעות הם משלמים 500 שקל וחוזרים, וזו המציאות.

אופיר כץ: איפה המחיר הזה?

אימאן ח'טיב יאסין: ביפיע.

ענבר בזק: בצפון.

ענבר בזק: במרכז זה יותר יקר.

אימאן ח'טיב יאסין: אני יכולה להביא דוגמה מהבן שלי, שהוא ילד מצוין, הייתה לו בעיה ביחידה החמישית, הוא לא הצליח להבין את החומר ואז הלך למורה פרטית, שילמנו כמעט שכר לימוד והוא הביא בסוף 100.

אופיר כץ: יקר אצלכם, בעפולה יותר זול.

אימאן ח'טיב יאסין: ואללה, 160 שקל וגם עומדים בתור, אין הרבה מורים, באמת אין הרבה מורים שמוכנים לקחת את התלמידים ויש להם את הזמן ובשנה האחרונה, בגלל הקורונה המצב החריף והיה יותר קשה.

אימאן ח'טיב יאסין: לכן אני חושבת שצריך לייצר מנגנון בתוך המערכת, להביא ללמידה בקבוצות קטנות לתלמידים שבאמת יש להם את הפוטנציאל להיות בחמש יחידות ובארבע יחידות.

אימאן ח'טיב יאסין: אין ספק שיש זיקה מאוד חזקה בין כל מקצועות העתיד וההייטק למקצוע המתמטיקה.

אימאן ח'טיב יאסין: לכן הפתרון צריך לבוא מהמערכת.

אימאן ח'טיב יאסין: אי אפשר לסמוך על זה שהורה שיכול לתעדף אפילו שאין לו, לתעדף, אבל זה יבוא על חשבון האוכל וזה יבוא על חשבון דברים מאוד בסיסיים, כי אני אומרת לך, למשל אצלנו בחברה אנחנו כהורים מוכנים לשלם הכול רק שהילדים שלנו ילמדו וזה יבוא על חשבון דברים מאוד מאוד בסיסיים וכולנו יודעים מה המצב מבחינה סוציואקונומית.

אימאן ח'טיב יאסין: לכן אני חוזרת ומדגישה שוב, הפתרון צריך לבוא מתוך המערכת.

אימאן ח'טיב יאסין: אם מורים שהם לא אותו מורה שמלמד בבוקר זו עוד בעיה, אנחנו רואים, לפחות אצלנו בחברה, כולנו יודעים מה התוצאות בכלל של הבגרויות ושל מבחני מיצ"ב בחברה הערבית, אז הורים שולחים את הילדים שלהם ללמידה ואז כמו פטריות קמים להם מכללות ומכונים ומה שקורה זה שישנם מורים והם מלמדים פרטי.

סימון דוידסון: אנחנו נשמע את משרד החינוך.

אימאן ח'טיב יאסין: אז צריך באמת להפריד כדי שלא יהיה ניגוד אינטרסים, להביא מורים באופן ספציפי לקבוצות קטנות לילדים שיש להם פוטנציאל ויכולים להצליח במקצוע, רק חסר להם את הדחיפה הקטנה הזאת.

סימון דוידסון: תודה רבה, חברת הכנסת ח'טיב.

סימון דוידסון: חבר הכנסת משה טור פז, המכונה קינלי, בבקשה.

משה טור פז: תודה רבה ובוקר טוב, אדוני יושב הראש.

משה טור פז: קודם כל אני מאוד שמח על הדיון הזה, אבל אני רוצה לקחת אותו לכיוון אחר.

משה טור פז: מתמטיקה זה אחד המקצועות היחידים שמדינת ישראל ניסתה להתחיל לצמצם פערים והצליחה.

משה טור פז: זה לא אומר שהכתבה הזו לא נכונה, זה לא אומר שתמונת המצב היא טובה, אבל נדיר במדינת ישראל בעשור האחרון שהמדינה בנתה תכנית עבודה חינוכית בתחום והגשימה אותה.

משה טור פז: מי שהיום ראש ממשלה היה אז שר החינוך והוא בנה תכנית לאומית יחד עם מספר גורמי מגזר שלישי ומשרד החינוך ויש לנו נתונים.

משה טור פז: הנתונים כיום מתייחסים בעיקר למי לומד חמש יחידות והייתה הכפלה תוך מספר שנים בתלמידים שלומדים חמש יחידות.

משה טור פז: עדיין הפערים שהוצגו בכתבה הם נכונים, כי קודם כל התוצאות עדיין לא שם, ושנית, הנקודה שממנה התחלנו הייתה הרבה יותר נמוכה.

משה טור פז: מי שהיה מנכ"ל משרד החינוך, שמואל אבוהב, אמר שנכשלנו בצמצום פערים, וזו נקודת המוצא של איפה אנחנו נמצאים היום בנושא החינוך.

משה טור פז: מדינת ישראל בעשור האחרון הכפילה את תקציב החינוך שלה, הגדילה מאוד את כמות השעות, אבל לא הצליחה לצמצם פערים.

סימון דוידסון: יכול להיות שהשיטה לא נכונה.

סימון דוידסון: אם הכפלנו את תקציב החינוך והמורים לא מרגישים את זה בכיס ויש לנו עדיין את הבעיה של הפערים אז השיטה לא נכונה.

משה טור פז: אז שוב, אתה צודק, אבל תראו, קודם כל כמות לומדי חמש יחידות בישראל הוכפלה, זה נתון, קיים, העניין הוא שהנתון הזה לא צמצם פערים כי כמו תמיד הילדים בהוד השרון ידעו לנצל את התכנית הלאומית לא פחות מהתלמידים בבועיינה או בכל מקום אחר, ולכן התכנית כשלעצמה הנציחה את הפערים, השאירה אותם, כולם גדלו, גם הפריפריה וגם המרכז.

משה טור פז: המרכז תמיד יודע לנצל תקציבים ותכניות לא פחות טוב, לפעמים יותר טוב מהפריפריה.

משה טור פז: אבל לא זה מה שאני רוצה לחדש, אדוני יושב הראש.

משה טור פז: אני אומר כאן בצורה ברורה, יש עודף יחס ועודף לקיחה ברצינות במערכת החינוך בישראל ובעולם של מקצוע המתמטיקה.

משה טור פז: אני כמו חברתי כאן, אימאן, הייתי תלמיד כושל במתמטיקה, עברתי בעור שיניי את הבגרות, ואני אגיד יותר מזה, 80% מהתלמידים, גם בישראל, לומדים יותר מדי מתמטיקה, לא פחות מדי, מה זאת אומרת?

משה טור פז: היופי בתכנית הזו במתמטיקה של חמש היחידות, שהיא הכפילה את כמות הלומדים מ-9,000 ל-18,000 לומדים חמש יחידות, המספר האופטימלי בישראל של תלמידי חמש יחידות יכול לחתור לכיוון ה-25,000 או 30,000 תלמידים.

משה טור פז: שנתון בישראל הוא 150,000, מה יקרה עם ה-80% האחרים?

משה טור פז: לא רק שהם לא צריכים ללמוד חמש יחידות וגם לא ארבע, אפילו שלוש הם לא צריכים.

משה טור פז: הם לא צריכים במובן שזה לא ישרת אותם בחייהם המקצועיים, אבל כל מי שלימד פה אי פעם בתיכון יודע שמתמטיקה, תסלחו לי, זו עבודה זרה של מערכת החינוך.

משה טור פז: 50%, 60% מהזמן של התלמידים מושקע בבגרות במתמטיקה.

משה טור פז: אם אתה הולך להייטק, או אם אתה הולך לעבוד כמהנדס אתה חייב את זה, אבל 80%-70% לעולם לא יצטרכו את זה.

משה טור פז: הם לומדים חומרים שהם לא צריכים, הם שונאים מתמטיקה, הם שונאים את כל הלימודים שלהם.

משה טור פז: אני רואה פה את ההנהונים של הראש מאלה שכמוני הם הומניים.

סימון דוידסון: אני מקווה שהבת שלי לא רואה את זה.

אופיר כץ: יש להם גם השראה היום, כשהם רואים שאפשר להיות ראש ממשלה בלי בגרות יש להם השראה.

משה טור פז: בסדר, אופיר, בוא נסכם שאפשר להיות חבר כנסת עם בגרות בינונית במתמטיקה.

אימאן ח'טיב יאסין: אופיר, יש לי תואר שני בהצטיינות עם תזה מצטיינת, בלי בגרות של מתמטיקה.

אימאן ח'טיב יאסין: אז לא לפגוע, באמת.

משה טור פז: גם לי.

משה טור פז: אז מה שאני מנסה לומר - - -

יעקב מרגי: לא, הוא אמר שאת יכולה להיות ראש ממשלה.

משה טור פז: חברים, אנחנו בכנסת, אבל בואו בכל זאת ננהל דיון מקצועי ולא פופוליסטי.

משה טור פז: אז אני טוען שלדיון הזה יש שלושה מרכיבים.

משה טור פז: הפערים בין מרכז ופריפריה בישראל כל הזמן גדלים, לא מצטמצמים.

משה טור פז: זה נושא הדיון והוא דיון נכון ובו צריך להשקיע.

משה טור פז: נקודה שנייה היא שיש בישראל תכנית לאומית במתמטיקה, להבדיל מרוב התחומים, והיא דווקא בכיוון הנכון, נתונים, חברים.

משה טור פז: הנקודה השלישית היא שהגיע הזמן לפרק את המוקש הזה שנקרא מתמטיקה, אלה שצריכים ללמוד חמש יחידות.

משה טור פז: אצלי בבית יש לי חמישה ילדים, שלושה זה בדיוק בשבילם, הם חמש יחידות, גם בנים וגם בנות, ושני אחרים כמוני, מה לעשות, הראש שלהם לא ראש מתמטי, אז הם מצוינים בדברים אחרים והם לומדים הרבה יותר מדי מתמטיקה.

משה טור פז: אם פעם אחת נפרק את המוקש הזה יהיו פה בישראל 80% ילדים מאושרים שילמדו פחות מתמטיקה ו-20% מאושרים שילמדו יותר מתמטיקה, זה נכון לכולם.

משה טור פז: תודה.

סימון דוידסון: תודה רבה, חבר הכנסת קינלי.

סימון דוידסון: אנחנו נעבור לחבר הכנסת אופיר סופר.

סימון דוידסון: רק אני אציין שאתמול ריגשת אותי בתכנית בטלוויזיה, גיליתי שהיית קודם כל קצין חתיך וזה היה ממש ממש מרגש.

אופיר כץ: עדיין חתיך.

סימון דוידסון: אני אומר שריגשת אותנו, אותנו בבית לפחות.

אופיר סופר: תודה רבה.

אופיר סופר: אני אתייחס לגבי הדיון.

אופיר סופר: אני שומע מה שאומר חברי קינלי, וזה בסדר גמור, אבל בסוף צריך לזכור שכשאנחנו מדברים פה על הפערים במתמטיקה אנחנו מדברים על הפערים בין הפריפריה למרכז.

אופיר סופר: אני גדלתי במושב רחוק, במושב עלמה, ואני זוכר את המעבר שלי ללימודים בפנימייה בכיתה ז' בתור חוויה לא פשוטה, חטפתי את כל הבום של הפריפריה לפנים.

אופיר סופר: אני חושב שהיום המציאות היא שונה, אבל עדיין הפערים הם גדולים.

אופיר סופר: אני מזכיר שיזמנו כאן דיון לפני חודשיים על סוגיית הפיזיקה, שגם כן מתכתבת עם אותה בעיה.

אופיר סופר: הדבר שאותי מעניין זה לשמוע איפה זה נמצא ביעדים של משרד החינוך, הנושא של צמצום הפערים וביחס לנורמות.

אופיר סופר: אני רוצה לומר שבדיון שהיה כאן לגבי הפיזיקה אז ראית שלא מוגדרות נורמות במשרד החינוך, מה היחס של תלמידי פיזיקה על X תלמידים שהם מצפים שהם יהיו בוגרי חמש יחידות.

אופיר סופר: הם אמרו בהתאם לביקוש, מה זה בהתאם לביקוש?

אופיר סופר: בסוף יש תרבות שמייצרת את האמביציה הזאת בקרב המנהלים, בקרב ההורים, אנחנו בסוף מדינה שכן צריכים לחנך למצוינות ולהישגיות ולמקצועיות, בסוף זה חלק מהעתיד של המדינה שלנו.

אופיר סופר: אני מצפה, ולכן חשוב לי לומר את הדברים האלה לפני משרד החינוך, לשמוע איפה זה נמצא בתכנית העבודה של משרד החינוך והאם באמת יש יעדים כאלה.

אופיר סופר: הזכיר לפני כן חבר הכנסת קינלי את התכנית שהייתה קיימת, אני רוצה לדעת אם היא ממשיכה, האם יש יעדים לשיפור לגבי התכנית הזאת, או שהיא דעכה כי נגמר הקמפיין אז נגמרה התכנית.

סימון דוידסון: תודה רבה.

סימון דוידסון: חבר הכנסת מרגי, בבקשה.

יעקב מרגי: לא רציתי לפתוח בזה, אבל אני חייב להתייחס למה שאמר ידידי קינלי.

יעקב מרגי: אתה צודק אילו מערכת החינוך שלנו הייתה מוכוונת, כל אחד לפי יכולותיו ועוצמותיו, אבל זה לא כך.

יעקב מרגי: זה הפך להיות כמעט כרטיס כניסה, מי שרוצה השכלה על תיכונית אקדמאית זה כמעט כרטיס כניסה.

יעקב מרגי: חסם כזה, אני מבין את מה שאתה אומר, החלום שלי שמערכת החינוך בכלל, הגיע הזמן אחרי 70 שנה לכתוב משהו חדש, להפוך את השולחן, לייצר משהו חדש, כל אחד לפי חוזקותיו, לפי נטיותיו, העצמה נקודתית של קבוצות תלמידים ולא לזרוק את אותו משאב בתפזורת רחבה, מה שנקלט נקלט.

יעקב מרגי: וזה משאבים רבים, יש הרבה כסף בחינוך, כסף מדינתי, כסף אישי של ההורים, כסף פילנתרופי, רשות מקומית, ים של כסף ואנחנו מחלקים את המשאב הזה באוויר, מורידים את זה במטוסים, מה שנתפס נתפס ומה שלא לא נתפס.

יעקב מרגי: כשמדברים על פערים, אני לוקח את המצב הנוכחי, משרד החינוך לא יכול לרחוץ בניקיון כפיו בסוגיה הזו של פערים במתמטיקה, אתם יודעים למה?

יעקב מרגי: יכול להיות שהם עושים הרבה, השנה, כאילו שהם לא ידעו שראשון בספטמבר מגיע בלוח השנה, יש מקומות רחוקים שאין כיתה שלמה לחמש יחידות מתמטיקה, אבל יש שלושה-ארבעה תלמידים, היו צריכים לעשות את זה מקוון.

יעקב מרגי: אתם יודעים כמה זמן לקח להם להפעיל את זה השנה?

יעקב מרגי: מישהו יכול לומר?

יעקב מרגי: אני לא רוצה לטעות, לקח מעל חודשיים, אם לא יותר, מי ישלים את הפערים האלה?

יעקב מרגי: מדינה צריכה להגדיר, אם מתמטיקה זה מוצר חובה, זה מקצוע חובה, צריך לתת אותו בצורה שוויונית בכל רחבי הארץ.

יעקב מרגי: לא ייתכן שבירוחם, בגלל שמזג האוויר שם שונה, אז יש מספר תלמידים נמוך שצריכים מתמטיקה, צריך לבחון למה.

יעקב מרגי: אם אין מורים איכותיים שם שיתמרצו, שיעבירו לשם מורים איכותיים, שיעשו קמפיינים.

יעקב מרגי: רבותיי, השיטה מקולקלת ואחר כך אנחנו מתפלאים שכשיש את דוח העוני ופערים בשכר בין פריפריה למרכז יושב חבר כנסת מנותק, לא רוצה לנקוב בשמות, הוא שואל את חברת הכנסת הנואמת: למה יש עוני?

יעקב מרגי: אז למה יש עוני ב-70 השנה האלה.

יעקב מרגי: רבותיי, הכול תלוי בכול.

יעקב מרגי: אם משרד החינוך ייקח את סוגיית הפערים בחינוך סוף סוף וישים אותם על השולחן זה ייפתר, זה ייפתר במתמטיקה, זה ייפתר באוריינות וייפתר בעוד מקצועות רבים, אבל הוא לא שם את זה על השולחן.

יעקב מרגי: משפט לסיכום, אנחנו מדינה מובילה בין המדינות המפותחות בפערים בחינוך, קבוצה אחת קטנה למעלה, קבוצה אחת קטנה בתחתית, מהתחתית עד למעלה כמעט כל הסקאלה במדינת ישראל.

יעקב מרגי: אין דבר כזה, זה דבר בלתי סביר.

יעקב מרגי: לכן אם אתם שואלים אותי, האתגר של משרד החינוך, עזבו שינוי תכנית הלימודים, עזבו שההשכלה הגבוהה נעדרת, ההשכלה הגבוהה מתכתבת עם משרד החינוך, מה הצרכים שלה?

יעקב מרגי: המדינה מתכתבת עם ההשכלה הגבוהה, מה הצרכים והאתגרים שלה לעשור הבא עם המקצועות האקדמיים או שזה עניין של הכנסות ויצירת מועדונים סגורים ויצירת לחץ על מקצועות מסוימים?

יעקב מרגי: אין, אף אחד לא מדבר עם אף אחד.

יעקב מרגי: הפערים ימשיכו.

יעקב מרגי: אנחנו 70 שנה נמשיך לדבר על אותם דוחות ואותם פערים וחבל.

סימון דוידסון: תודה רבה, חבר הכנסת מרגי.

סימון דוידסון: אני רוצה להגיד איזה משפט.

סימון דוידסון: אני הייתי מורה בגלגול הקודם בחיי, עשר שנים הייתי מורה ומחנך.

סימון דוידסון: לצערי הרב אני יכול לומר שמהתקופה שאני הייתי לא התקדמנו כל כך בשנים האלו לטובה.

סימון דוידסון: אני קורא למשרד החינוך משרד הלמידה, לא משרד החינוך, לצערי הרב, כי כשאנחנו רצים אחרי יחידות בגרות ואנחנו רצים אחרי חמש יחידות, אני כהורה וכולנו כהורים רוצים שהילדים יצליחו ושהילדים יתקדמו ושיילכו לאוניברסיטאות, אבל לא כולם צריכים להיות בהייטק, לא כולם צריכים להיות דוקטור לפיזיקה, יש כל כך הרבה דברים שהם חלק מההתנהלות של המדינה שלנו, חינוך וספורט ותרבות, שגם שם אנחנו צריכים את האנשים האלה, וחלק מהנושא הזה שאתה מדבר עליו, שצריכים לעשות שינוי במשרד החינוך, באמת הגיע הזמן לעשות את זה.

סימון דוידסון: אני משליך את זה לעולמות שלי, לעולמות הספורט, ואני אגיד לך שבעולמות הספורט הדבר הכי חשוב זה ללמוד מה קורה בעולם, להביא את המאמנים הכי טובים, את המערכת הכי טובה.

סימון דוידסון: מתי בפעם האחרונה משרד החינוך יצא לראות מה קורה במדינות סקנדינביה?

סימון דוידסון: הרי מערכת החינוך שם מטורפת בהצלחתה.

סימון דוידסון: מתי הלכנו ללמוד מה קורה במקומות אחרים?

סימון דוידסון: אז כל הזמן אנחנו מסתכלים מה קורה אצלנו, אבל בסוף צריכים לעשות רגע הפסקה ולהגיד בואו נראה מה קורה בעולם.

אופיר כץ: הבאנו מאמן סקנדינבי לנבחרת ישראל, זה לא כל כך עזר.

סימון דוידסון: אז אני אגיד לך שאני הבאתי מאמן שחייה מחוץ לארץ למדינת ישראל וזכינו באליפות עולם, יש לנו שחיינית שזכתה באליפות עולם.

סימון דוידסון: אנחנו צריכים ללמוד, אופיר מה קורה במקומות אחרים.

אופיר סופר: אל תעשה הסללה.

אופיר סופר: מה שנוצר פה עכשיו, חבר'ה, קצת קשה אז נשברים.

אופיר סופר: אל תעשו הסללה של ילדי הפריפריה - - -

אופיר כץ: לא, הילד יקבע מה שהוא רוצה להיות, רק הילד יקבע מה הוא רוצה להיות ומה הוא רוצה ללמוד.

סימון דוידסון: מסכים, רק רציתי להגיב לחבר הכנסת מרגי ולקינלי על הנושא הזה.

סימון דוידסון: ענבר, ממש בקצרה, כי יש לנו עוד חברי כנסת.

ענבר בזק: ממש בקצרה.

ענבר בזק: באמת חשוב לי להסביר שזו לא התרסה, זו שאלה אמיתית, אני מאוד מתחברת לכל מה שאתה אומר על הפערים, הנושא הזה של לימודי ליבה, אתה מסכים איתי שזה חלק מהנקודה לצמצום פערים?

יעקב מרגי: תבואי אליי ללשכה, תשבי איתי בנחת ותראי את השקפת עולמי.

יעקב מרגי: כיו"ר ועדת חינוך עשיתי 700 דיונים על חינוך, אולי 5% על חינוך חרדי.

יעקב מרגי: את רוצה לדעת מה השקפת עולמי?

יעקב מרגי: תיכנסי לגוגל תראי מאמרים שלי גם בנושא ליבה.

ענבר בזק: לתפיסתי, עוד פעם, ואני אשמח לשבת איתך בלשכה - - -

יעקב מרגי: אני כשאני מדבר על ילדי הפריפריה אני לא מדבר על ילדי החרדים.

ענבר בזק: לא, אבל אני כן מדברת על זה שכשמסתכלים על פערים - - -

יעקב מרגי: לא, אבל כשאת לוקחת את כל הנושא ומזכירה את החרדים זו התרסה, גם אם לא תרצי להתריס.

ענבר בזק: לא, אני שואלת אותך באמת, זו לא התרסה, זה מתוך עניין אמיתי.

ענבר בזק: אנחנו מדברים על פערים כלכליים - - -

יעקב מרגי: דעתי לא חשובה כרגע, הנאום שלי כרגע היה כל כולו מדם ליבי על פערים בחינוך לכל ילדי ישראל.

ענבר בזק: אבל, חבר הכנסת מרגי, אני באמת שואלת, כי כשמסתכלים - - -

יעקב מרגי: אני אשמח לשבת איתך.

אופיר סופר: זה מסיט את הדיון - - -

סימון דוידסון: חבר'ה, אנחנו לא נתקדם ככה.

אופיר כץ: מרגי נמצא בכל דיון של פריפריה, לא קשור חרדים לא חרדים.

ענבר בזק: לא, אבל אני מסבירה שוב, חבר הכנסת מרגי אמר - - -

אופיר סופר: אבל זה מסיט את הדיון עכשיו, את מסיטה את הדיון, את הופכת אותו ל - - -

ענבר בזק: אם לא נותנים לי לסיים את השאלה איך אפשר לענות?

ענבר בזק: אני אומרת דבר פשוט, אנחנו מסתכלים לא רק על הפריפריה, גם מבחינה כלכלית החברה הערבית נמצאת במדרג סוציואקונומי נמוך מהחברה החילונית, אתה באמת לא רואה את הקשר?

סימון דוידסון: חבר'ה, בואו נעצר את זה, אפשר לדבר על זה שעות.

סימון דוידסון: אני רוצה בקצרה להעביר לחבר הכנסת עופר כסיף ואחר כך אנחנו חייבים להתחיל לשמוע את משרד החינוך.

סימון דוידסון: בבקשה, עופר.

עופר כסיף: תודה רבה ותודה לאלה שהציעו את הנושא הבאמת חשוב הזה.

עופר כסיף: אני שמעתי, לצערי, רק את סוף דבריו של חבר הכנסת מרגי, אבל אני משער, מתוך היכרות של כמה ימים איתו, שיש לנו הסכמה של 90%.

עופר כסיף: שני דברים שאני אומר מאוד בקצרה, יש מתאם גבוה בין המעמד החברתי כלכלי לבין מידת ההתקדמות וההצלחה בכל מה שקשור לתחום החינוך לגווניו, וזה לא רק בארץ, זה דבר ידוע.

עופר כסיף: ככל שמשפחה או אדם נמצא במעמד נמוך יותר כך סיכוייו להצליח מבחינת החינוך וההשכלה נמוכים.

עופר כסיף: זה כמובן לא אומר שיש אפס אחוז, אבל זה הרבה יותר קשה, זה כרוך בהרבה יותר מלחמת קיום.

עופר כסיף: יש קורלציה בין שני הדברים.

עופר כסיף: התפקיד שלנו כמחוקקים, ובראש ובראשונה של הוועדה הזו, זה לעשות את הכול כדי שיהיה שוויון אמיתי בחינוך.

עופר כסיף: שוויון אמיתי בחינוך זה לא רק שוויון הזדמנויות פורמלי, שאתה יכול ללמוד X או Y על פי רצונך, שוויון אמיתי זה גם כשיש לך את קרש הקפיצה הראוי.

עופר כסיף: למשל יש לך אפשרות ללמוד כל מקצוע שאתה רוצה, אם אתה בבית עם עשרה אחים בחדר אחד בלי הסקה, לצורך העניין, לא תוכל להתקדם כמו מישהו שיש לו חדר עם הסקה והוא יכול להיות שם לבד ולהשקיע בלימודים.

עופר כסיף: זה מערכתי, זה עניין מערכתי שחייבים לתת עליו את הדעת.

עופר כסיף: זה דבר אחד.

עופר כסיף: דבר שני, אני לא זוכר מי אמר את זה, נדמה לי שאתה אמרת, אדוני היושב ראש, אבל אני מתחבר לגמרי שהעניין הוא לא רק מתמטיקה.

עופר כסיף: אני נגד פולחן המתמטיקה ופולחן מה שמכונה המדעים המדויקים.

עופר כסיף: מדעי הרוח, שנמצאים במשבר חמור מאוד גם בארץ וגם באקדמיה, ושמענו על זה, זה דבר שצריך להטריד אותנו גם מבחינת צמצום הפערים, גם על זה צריך לתת את הדעת.

סימון דוידסון: נכון מאוד.

סימון דוידסון: תודה רבה לחברי הכנסת.

סימון דוידסון: אנחנו, ברשותכם, נעבור לשמוע את משרד החינוך, נתחיל עם סיגל איצקוביץ', ממונה ניהול פדגוגי על יסודי.

נרית נעמי כץ: אני אתחיל.

סימון דוידסון: את רוצה להתחיל?

סימון דוידסון: בבקשה.

סימון דוידסון: נרית נעמי כץ, מנהלת תחום דעת מתמטיקה על יסודי.

נרית נעמי כץ: בוקר טוב, נרית כץ, מפמ"ר מתמטיקה על יסודי, זה השם שמכירים.

נרית נעמי כץ: אני מפמ"רית מתמטיקה בשבע השנים האחרונות, בעצם את מהפכת חמש פי שניים ליוויתי מהיום שהיא נולדה, כמו שאמרו, על ידי ראש הממשלה בנט כשהיה שר החינוך.

נרית נעמי כץ: אני רוצה לחזור למה שחבר הכנסת טור פז אמר, חמש פי שניים קרה בכל המקומות.

נרית נעמי כץ: אוקיי, חמש פי שניים קרה במגדל העמק, קרה באילת, קרה בהוד השרון וקרה ברמת השרון.

נרית נעמי כץ: אני מקווה שעוד מעט המצגת תעלה, אבל אני רוצה להגיד שמהיום הראשון - - -

אופיר כץ: מגדל העמק הייתה ב-4%?

נרית נעמי כץ: הייתה ב-4%, אפילו פחות, עוד שנייה אני בודקת את הנתונים, אבל אני אראה לך, כן, מגדל העמק הייתה עם מספרים יותר נמוכים.

נרית נעמי כץ: עוד שנייה אני אראה לך גם מקומות כמו שלומי שעלו - - -

אופיר כץ: הוד השרון כמה היו?

נרית נעמי כץ: היו סביב 20%, אין עלייה פי שניים בהוד השרון, אבל עוד שנייה אני אראה לך את זה ממש לפי אשכול סוציואקונומי, הכול הבאנו במצגת מסודרת כדי שתראו, אני לא רוצה לומר סתם נתונים.

יעקב מרגי: תבדוק מספרית, לא באחוזים.

אופיר כץ: לא, אז לא באמת היה צמצום פער.

יעקב מרגי: מספרית, לא פי שניים ולא פי שלושה.

נרית נעמי כץ: אני רוצה להגיד שמהיום הראשון, מהיום שיצאנו בתכנית הלאומית לדרך הפריפריה תוקצבה יותר מאשר במרכז, זאת אומרת תקצבנו יותר תקציבים בפריפריה מאשר במרכז.

יעקב מרגי: לא הכול כסף, אמרתי.

אופיר כץ: עכשיו ילד בפריפריה שרוצה ללמוד מתמטיקה חמש יחידות ואין לו את האפשרות למורה פרטי, מה אתם משרד החינוך, עזבי רגע מצגת, תגידי לי מה עושים עם הילד הזה.

נרית נעמי כץ: אני רגע אענה.

נרית נעמי כץ: אני רוצה להגיד משהו, בשנת 2018, כשהבנו שחמש פי שניים מצליח, כשהגענו ליעד של חמש פי שניים הבנו את מה שאתם רואים כאן עכשיו, שכולם עלו פי שניים, אבל גם אנחנו אוהבים מאוד מתמטיקה, אני בטח, והבנו שהפערים התרחבו.

נרית נעמי כץ: אז קודם כל אני רוצה להגיד לכם שכבר ב-2018 את מה שאתם רואים אנחנו ראינו גם, הפערים התרחבו, כולם עשו פי שניים, אבל באופן טבעי - - -

יעקב מרגי: ראיתם ומה עשיתם?

נרית נעמי כץ: אני אסביר.

נרית נעמי כץ: כולם עשו את העלייה פי שניים, מארבע לשמונה ומחמש לעשר, במקרה של הוד השרון זה היה קצת פחות מפי שניים, אבל עשו עלייה מאוד מאוד יפה ובעצם יצאנו בשלב הזה לתכנית פריפריה.

נרית נעמי כץ: אני עוד שנייה אסביר לגבי תכנית פריפריה.

אופיר כץ: מה זה בשלב הזה?

נרית נעמי כץ: ב-2018 התחלנו לבנות את תכנית פריפריה.

נרית נעמי כץ: אנחנו יצאנו לדרך ב-2019, ב-2019 התחלנו לעבוד עם תלמידי כיתה ט'.

נרית נעמי כץ: אני רוצה להגיד את הסיבה לתכנית פריפריה ומה אנחנו עושים בתכנית פריפריה.

נרית נעמי כץ: הסיבה לתכנית פריפריה היא שהבנו שתקציבים לא עוזרים.

נרית נעמי כץ: אני רגע רוצה לשים את הדברים על השולחן, תקציבים לא עוזרים.

נרית נעמי כץ: זה לא עוזר שנתקצב ביתר את הפריפריה, לעתים הפריפריה לא יודעים מה לעשות עם התקציבים.

נרית נעמי כץ: אוקיי, חסר מורים, מה עושים?

נרית נעמי כץ: מי עושה את התהליך?

אופיר כץ: מה עושים עם התקציב, צריך תכנית עבודה.

סימון דוידסון: אבל תכנית עבודה עולה כסף, מה זאת אומרת?

אופיר כץ: אבל כסף הוא לא צבוע למורים למתמטיקה?

נרית נעמי כץ: תנו לי, אני אסביר מה עושה תכנית פריפריה.

יעקב מרגי: תנו לה.

יעקב מרגי: היא תסביר לכם למה הניתוח הצליח והחולה מת.

נרית נעמי כץ: לא לא לא, אני רוצה להסביר.

נרית נעמי כץ: בעצם אמרנו שאנחנו צריכים לעשות שינוי כי תקציב לא עוזר, שעות לא עוזרות, אנחנו לא מצליחים לצמצם את הפער, זה מה ששמנו לב.

נרית נעמי כץ: תכנית פריפריה אמרה שאנחנו מחטיבת הביניים נתחיל לעשות את השינוי, לא נתחיל לעשות ב-י', י"א, י"ב, כמו שעשתה תכנית חמש פי שניים, כי זה מאוחר מדי, עדיין בשביל להגיע ל-15% ו-18% בחמש יחידות אנחנו חייבים להתחיל ב-22% ו-25% בחטיבות הביניים.

נרית נעמי כץ: בלי שנתחיל במספרים האלה אנחנו לא נגיע ל-15% או 18%.

נרית נעמי כץ: לצורך העניין, אם תלמידי כיתה ט' מצוינות אנחנו נעמוד על 15% כבר לא נגיע ל-15% בסוף כיתה י"ב.

נרית נעמי כץ: אין לי את הטבלה הזאת, אבל אני רק אספר לכם מה יש לי פה ביד, שתבינו באיזה רמת עקביות אנחנו עומדים.

נרית נעמי כץ: יש לי פה טבלת אקסל של העיר אילת.

נרית נעמי כץ: העליתם אותה כדוגמה.

נרית נעמי כץ: העיר אילת עומדת על 10% בכיתה י"ב, בכיתה י"א היא עומדת על 12% כשאני כבר אומרת לכם ש-69 ילדים מתוך 582 לומדים בחמש יחידות, אני יורדת לכיתה י"א ואנחנו עומדים על 14%, יורדת לכיתה י' עומדת על 21%, יורדת לכיתה ט' ועומדת על 23%.

סימון דוידסון: אבל זה משהו טבעי, הרבה מאוד מהילדים שלומדים בכיתה ח' ברמה מאוד גבוהה לא מגיעים לחמש יחידות.

אופיר סופר: סליחה רגע, בעיר אילת הייתה גם תכנית ספציפית לגיוס מורים.

יעקב מרגי: בכוונה היא לקחה את אילת.

נרית נעמי כץ: בכוונה לקחתי את אילת, דווקא אילת מאוד יקרה לליבי, אבל עוד שנייה נראה ערים אחרות.

נרית נעמי כץ: אבל אני רוצה רגע לענות.

אופיר סופר: זה נכון מה שאני אומר, לא?

נרית נעמי כץ: אני רגע אגיד.

נרית נעמי כץ: חמש יחידות מתמטיקה צריכים להגיע בחטיבת הביניים בערך פי שניים על מנת שהם יגיעו לחטיבה העליונה ברמת חמש יחידות במתמטיקה.

נרית נעמי כץ: תגיד לי: אבל, נרית, אם שמת לי 40% בכיתה ט' מצוינות ובסוף הגענו ל-10%?

נרית נעמי כץ: גם את זה מיפינו.

נרית נעמי כץ: ראינו מקומות שבהם בכיתה 30 ילדים וחמישה ילדים עלו לכיתה י', שלושה ילדים הגיעו לכיתה י"ב, גם את המספרים האלה ראינו.

אופיר סופר: נרית, את אמרת לפני כן, הבנו שזה לא רק לשפוך תקציבים, אלא זה גם לייצר תכנית עבודה.

אופיר סופר: אני רק רוצה להזכיר לכולנו שדיברנו על זה בדיון הקודם גם כן, עם מאיר יצחק הלוי, שבאילת יש תכנית להבאת מורים טובים לפריפריה, ספציפית.

אופיר סופר: אני מכיר אנשים, חברים טובים שלי, שעברו לאילת בגלל התכנית הזאת.

אופיר סופר: חבר'ה צעירים, מחנכים, אמרו ואללה, מתגמלים מורים.

נרית נעמי כץ: אז אני אגיד לך על העיר אילת ספציפית, שפתחתי שם גם תכנית הרחבת הסמכה, אני אתייחס לזה עוד מעט, אבל גם עשינו את התהליך הזה.

נרית נעמי כץ: אז אני רגע רוצה להגיד מה קרה כאן.

נרית נעמי כץ: אחד הדברים שמיפינו, וכאן אני מתייחסת למה שאמרת, היו הרבה בתי ספר שלא היו בהם כיתות של חמש יחידות.

נרית נעמי כץ: כשאנחנו מיפינו את מספר בתי הספר שהיה בהם חמש יחידות הגענו סביב ה-500, הפוטנציאל היה סביב 800-700, ובעצם התחלנו לתקצב כיתות גם עם ארבעה וחמישה ילדים, פתחנו כיתה של חמש יחידות.

נרית נעמי כץ: את זה עשינו כבר ב-2018.

סימון דוידסון: נו, הנה, זה עניין תקציבי למשל.

נרית נעמי כץ: קודם כל זה עניין תקציבי.

סימון דוידסון: לא, כי את אמרת שתקציב לא משחק פה עניין, הוא משחק עניין גדול מאוד.

נרית נעמי כץ: סליחה, אני אגיד שהוא לא מספיק.

סימון דוידסון: זה כמו שחבר הכנסת מרגי אמר, שלושה ילדים, לפתוח כיתה של חמש יחידות, זה כסף.

אופיר כץ: אז אם זה חמישה תלמידים?

נרית נעמי כץ: קודם כל תקציב הוא לא מספיק.

נרית נעמי כץ: הוא תנאי הכרחי, אבל הוא לא תנאי מספיק.

סימון דוידסון: אבל לא נוריד את זה מהפרק, זה חלק מהמשחק.

נרית נעמי כץ: אני קודם כל רוצה להראות לכם, בעצם מיפינו את המצב, הבנו שיש לנו הרבה בתי ספר בלי חמש יחידות והדבר הראשון שעשינו זה פתחנו כיתת חמש יחידות.

ענבר בזק: ויש מספיק מורים לכל הארץ?

נרית נעמי כץ: אני אתייחס לזה.

נרית נעמי כץ: אז פתחנו הרחבות הסמכה, אנחנו נתייחס גם לזה.

אופיר כץ: יש לי שאלה.

אופיר כץ: רשום פה לכל שישה תלמידים, מה קורה כשיש חמישה תלמידים?

נרית נעמי כץ: בשביל זה פתחנו את התיכון הווירטואלי.

אופיר כץ: זה שלקחתם חברה שלא ידעה להפעיל אותו?

נרית נעמי כץ: אולי סיגלית תתייחס לזה, אבל בעצם עברנו ממכרז למכרז, ונכון, בסוף אוקטובר באמת נפתח התיכון הווירטואלי.

אופיר כץ: לקחתם חברה שלא יודעת להפעיל, אבל לא משנה, זה מאחורינו, היו לי ערימות של שאילתות לשרת החינוך.

יעקב מרגי: זה מקומם, לעבור ממכרז למכרז כשהשנה הקלנדרית של משרד החינוך זה ראשון בספטמבר ונתקעים עם ילדים חולים ונתקעים עם ילדים עם מוגבלויות, נתקעים עכשיו בתיכון הווירטואלי.

יעקב מרגי: מה, אין לכם אפשרות לקחת הערכות מכרזים?

משה טור פז: אבל, חבר'ה, זה לא היא, מה אתם רוצים?

משה טור פז: יעקב.

יעקב מרגי: למה רק במשרד החינוך קורים הדברים האלה?

משה טור פז: יעקב, היא מפמ"רית מתמטיקה, היא לא אחראית על המכרז של התיכון הווירטואלי.

יעקב מרגי: אני רואה שלט של משרד החינוך.

משה טור פז: בסדר, אבל היא רואה שלט חבר כנסת, זה לא אותו דבר.

יעקב מרגי: יש לך רגישות לפקידים, וגם אני, אבל אני כשאני רואה אותה אני רואה את משרד החינוך.

אופיר כץ: זו הנציגה, עם מי נדבר?

נרית נעמי כץ: זה בסדר.

אופיר כץ: יש לי עוד שאלה, אם אנחנו רואים שהמספרים נמוכים, האחוזים נמוכים בפריפריה שהלמ"ס שלהם הוא יותר מ-3, הוא גם ב-4 ו-5, אנחנו רואים פה ברשימה את הבעיות, אז למה לא להגדיל את הרשויות שלא צריכות להשתתף במצ'ינג?

נרית נעמי כץ: המצ'ינג מהיום הראשון, אני רוצה להגיד על המצ'ינג בתור אחת שדווקא בקול קורא אני כן הייתי אחראית על התיכון הווירטואלי, לא הייתי אחראית על המכרז, אבל על הקול קורא אני הייתי אחראית, אני רוצה להגיד שמהיום הראשון המצ'ינג בעשירונים אפס עד 4, או אפס עד 5, אל תתפוס אותי, היה אפס.

אופיר כץ: פה רשום 1 עד 3.

נרית נעמי כץ: אוקיי, אני לא יכולה להגיד, ב-1 עד 3 לא היה - - -

אופיר כץ: זה מה שרשום ועכשיו את אומרת משהו אחר.

נרית נעמי כץ: אבל ב-4 עד 5 ההשתתפות הייתה מאוד מאוד נמוכה.

נרית נעמי כץ: מראש ההשתתפות הייתה מאוד מאוד גבוהה בעשירונים הגבוהים.

יעקב מרגי: אני שואל, למה במדד טיפוח נמוך, איפה שהרשויות לא צריכות, למה בכלל יש תכנית סיוע של משרד החינוך?

יעקב מרגי: למה איפה שיש אחוז גבוה למה שם בכלל צריך תמיכה של הממשלה?

יעקב מרגי: למה עיריית תל אביב צריכה לקבל סיוע מהמדינה?

נרית נעמי כץ: אני רגע רוצה להתייחס לכמה דברים ועוד מעט נתייחס.

יעקב מרגי: זה מה שהוא אומר שוויון בחינוך.

נרית נעמי כץ: תנו לי רגע להגיע לתכנית פריפריה כי לא הגעתי לתכנית פריפריה.

נרית נעמי כץ: לגבי הנושא הזה, המטרה שלנו בתחילת הדרך הייתה לחמש פי שניים לכולם, עם הזמן הבנו שיש לנו בעיה שעוד לא צמצמנו את הפערים ואז התמקדנו בתכנית פריפריה.

יעקב מרגי: ראשון לציון צריכה לקבל תמיכה?

סימון דוידסון: בואי נעבור לתכנית פריפריה, זה מה שמעניין.

נרית נעמי כץ: מצוין.

נרית נעמי כץ: אני רק רוצה להגיד שכולם עלו, אתם רואים את זה כאן באחוזים.

נרית נעמי כץ: כשאנחנו ממפים את העלייה כולם עלו, אבל אני רוצה לעבור לתכנית פריפריה.

אופיר כץ: אבל הפערים עדיין קיימים, הם פה עולים כולם ביחד.

נרית נעמי כץ: נכון, לגמרי.

נרית נעמי כץ: אני לא באה להגיד שלא.

נרית נעמי כץ: אגב, הנה בתי ספר וערים שעשו שינוי מאוד מאוד גדול, אז תגידו לי: נרית, אבל עדיין יש פה ערים עם פערים, אבל אני רוצה להראות את נקודת ההתחלה.

נרית נעמי כץ: חייבים לדעת שהתחלנו מנקודה לא פשוטה בכלל לפני שיצאנו לדרך.

נרית נעמי כץ: תסתכלו פה, הרבה ערים שבהן אנחנו אומרים לכם שזו נקודת ההתחלה ב-2014, זו הנקודה ב-2020.

סימון דוידסון: את יכולה לתת לנו דוגמאות של משהו שהיה הצלחה מאוד גדולה?

יעקב מרגי: תני לי מדד שילוב באקדמיה לאותן שנים.

נרית נעמי כץ: הנה, אני רוצה לתת לכם את שלומי.

נרית נעמי כץ: הערים או הרשויות האלה זה רשויות שעמדו על אפס אחוז ב-2014.

סימון דוידסון: שלומי הייתה אפס אחוז?

נרית נעמי כץ: אפס אחוז ב-2014.

סימון דוידסון: זאת אומרת אף תלמיד בשלומי לא למד חמש יחידות?

נרית נעמי כץ: אף תלמיד בשלומי לא ניגש לחמש יחידות.

נרית נעמי כץ: שלומי, זיהינו ששלומי היא בבעיה.

סימון דוידסון: אוקיי, מה עשיתם?

סימון דוידסון: זיהיתם בעיה ב-2014, מה נעשה?

נרית נעמי כץ: הדבר הראשון זה העברנו תקצוב לשלומי לחמש יחידות מתמטיקה, זו הפעולה הראשונה שעשינו.

סימון דוידסון: מה זאת אומרת תקצוב?

סימון דוידסון: באתם לעירייה ואמרתם: בבקשה, X כסף?

נרית נעמי כץ: זה לא לעירייה, התקצוב ניתן על ידי שינשינים, שעות שנתיות שמנהל בית הספר מקבל.

נרית נעמי כץ: במקרה של שלומי, אם אני לא טועה, מדובר - - -

סימון דוידסון: לא משנה, עירייה או בית ספר, אבל העניין הכספי.

יעקב מרגי: היו לו מורים?

יעקב מרגי: היו לו תשתיות?

סימון דוידסון: זאת השאלה, בדיוק.

נרית נעמי כץ: כן.

נרית נעמי כץ: קודם כל אני רוצה להגיד, שלומי לדוגמה זו עיר שהצלחנו לעשות בה מאפס ל-14, איך הצלחנו?

נרית נעמי כץ: זיהינו מורה, העברנו שעות, ליווינו את בית הספר.

סימון דוידסון: מה זאת אומרת זיהיתם מורה?

סימון דוידסון: זה מורה שנמצא שם או העברתם מישהו?

אופיר כץ: מה קורה כשאין מורה?

אופיר כץ: אתם דואגים להביא מורים?

נרית נעמי כץ: אז בואו נדבר מה קורה כשאין מורה.

נרית נעמי כץ: אחת הבעיות שגילינו בחמש פי שניים זה שאין לנו מספיק מורים.

נרית נעמי כץ: אני אתייחס לזה, יש לזה שקף בהמשך, אבל אתם שואלים אז אני עונה.

נרית נעמי כץ: בעצם מספר המורים שמלמדים חמש יחידות לא היה מספיק בשביל ללמד את כל הכיתות חמש יחידות מתמטיקה ואז פתחנו תכנית הכשרה באוניברסיטאות, קראנו לה הרחבת הסמכה.

נרית נעמי כץ: תכנית הרחבת הסמכה נפתחה בכלל האוניברסיטאות, באוניברסיטת בן גוריון, בטכניון, באוניברסיטת חיפה, באוניברסיטה העברית, בכלל האוניברסיטאות פתחנו הרחבת הסמכה.

נרית נעמי כץ: אני חייבת להגיד שפתחנו שתי הרחבות הסמכה - - -

יעקב מרגי: תקשיבי, כל הגוף פצעים כי אני מכיר את הסוגיה, מאלה שפתחת בבן גוריון כמה נשארו בדרום ולא חזרו למרכז?

נרית נעמי כץ: אני רגע אגיד לגבי הרחבת הסמכה - - -

יעקב מרגי: את לא תוכלי להגיד, אני אגיד לך.

נרית נעמי כץ: אני כן אוכל להגיד.

משה טור פז: כי הרבה חרדים נכנסו דווקא, 84 מורים חרדים.

יעקב מרגי: - - - לטובת המרכז, את כל הרופאים, את כל ההסמכה במתמטיקה.

משה טור פז: אבל, יעקב, בוא לא נפתור שנייה עליה את כל הבעיות.

משה טור פז: תכנית אחת מוצלחת יש למשרד החינוך, בוא ניתן לו פרגון.

סימון דוידסון: סליחה רגע שאני נכנס ביניכם, יש פה עניין מאוד מהותי.

סימון דוידסון: בסוף בסוף בסוף, בואו רגע נלך לסוף, אנחנו נבין כולנו שאנחנו צריכים מורים מאוד טובים, נכון?

סימון דוידסון: אם יהיו לנו מורים מאוד טובים – הרי בשלומי מדובר על בית ספר אחד, אין שם שלושה בתי ספר, בית ספר אחד שלקחו כיתה אחת ולקחו מורה אחד טוב, נכון?

סימון דוידסון: אז אם בכל מקום בפריפריה היה מורה אחד טוב או שני מורים טובים שבאמת היו גם מבחינת השכר וההשתלמויות והלמידה וכו' וכו', היה מורה אחד טוב, אז היינו רואים את הגרף הזה עולה בכל עיר אחרת, במגדל העמק, לא משנה איפה.

סימון דוידסון: מה נעשה, עוד פעם אני חוזר על השאלה, כדי שיהיו מורים טובים יותר ושהמורים הטובים יותר יהיו בפריפריה?

נרית נעמי כץ: הכשרות המורים, הרחבות ההסמכה, נעשו בפריפריה.

נרית נעמי כץ: אני רוצה רגע להתייחס לעניין הזה שמורים עברו ממקום למקום.

נרית נעמי כץ: במקרה הזה ספציפית זה לא היה נכון, למה?

נרית נעמי כץ: כי לא לקחנו מורים מהאקדמיה, כמו שעושים ברפואה.

נרית נעמי כץ: ברפואה מכשירים אותם בבן גוריון והם הולכים לעבוד במרכז, בעצם הם פשוט הלכו ללמוד בבן גוריון וחזרו למרכז, זה לא המקרה הזה.

נרית נעמי כץ: לקחנו מורים שמלמדים באופקים ובנתיבות, מורים בפועל, שהבית שלהם והמשפחה שלהם גרים באופקים ובנתיבות.

נרית נעמי כץ: מורים ברהט, לקחנו מורים מרהט.

נרית נעמי כץ: אני אתייחס לרהט כי רהט היא עיר מאוד מעניינת שגם בה אנחנו משקיעים הרבה אנרגיות כי אנחנו רוצים לפצח את נושא הפריפריה, אבל לקחנו מורים ברהט ועשינו להם הכשרה בבן גוריון.

נרית נעמי כץ: את המורים ברהט, לא הבאנו שוב מורים מהצפון, אנחנו מכירים את סוגיית המורים מהצפון מהמגזר הערבי שיורדים לכמה שנים בדרום ומוצאים עבודה ואחר כך עולים צפונה.

נרית נעמי כץ: אמרנו שאת האירוע הזה אנחנו רוצים לסיים, אנחנו נכשיר את המורים של רהט.

נרית נעמי כץ: אני רוצה לתת את העיר רהט כדוגמה כי אני חושבת שזו עיר שעשינו בה הרבה זום אִין, ואני מאמינה, ולא רק מאמינה, אנחנו כבר עכשיו רואים את התוצאות.

נרית נעמי כץ: העיר רהט דשדשה על 2%, כשניסינו זום אִין גילינו שמספר התלמידים, גם כשהם מתחילים הם נושרים.

נרית נעמי כץ: עשינו שתי תכניות בעיר רהט, תכנית אחת היא אג"ח חברתי.

נרית נעמי כץ: עשינו שיתוף פעולה עם האג"ח החברתי ואמרנו שאנחנו ביחד הולכים לעשות שיתופי פעולה בשביל לפצח את העיר רהט.

נרית נעמי כץ: אני לא אומרת שיש לי מוניטין, מה שנקרא, אני יודעת בדיוק איך עושים את זה.

נרית נעמי כץ: להיפך, אמרו לי בואו נעשה אג"ח חברתי ברהט, הלכנו ביחד בתכנית ברהט.

נרית נעמי כץ: ואז הבנו שאין מורים ברהט, מגיעים מורים מהצפון לשנתיים, לשלוש, לארבע, ואז מוצאים עבודה קבועה בצפון וחוזרים חזרה, הם באים מראשון עד חמישי וחוזרים.

נרית נעמי כץ: בעיר רהט אמרנו לא, אנחנו לא ממשיכים את התהליך הזה, אנחנו עושים הרחבת הסמכה.

נרית נעמי כץ: אני רוצה להגיד משהו על הרחבת הסמכה.

יעקב מרגי: כשאת מדברת על רהט דברי לכיוון שלי, הם שכנים שלי.

נרית נעמי כץ: אין בעיה, סבבה.

נרית נעמי כץ: אין בעיה, אבל אני רוצה להגיד על העיר רהט.

נרית נעמי כץ: כשניסינו למפות את המורכבות, למה מורים נכנסו להרחבת הסמכה, זאת אומרת הלכנו לתכנית הכשרה וגילינו שהמורים בחלק מהמקרים נשרו כי התכנית הייתה קשה מדי.

נרית נעמי כץ: אמרנו אין בעיה, נעשה תכנית הכשרה להרחבת הסמכה.

נרית נעמי כץ: אני לא מוותרת.

נרית נעמי כץ: לא אמרתי אוקיי, המורים של רהט לא כולם הצליחו לסיים את תכנית הרחבת הסמכה אני את שלי עשיתי, ממש לא, בנינו תכנית, קראנו לה המכינה להרחבת הסמכה ובעצם לימדנו אותם כדי שהם יצליחו ברהט.

נרית נעמי כץ: את אותו תהליך בדיוק עשינו במזרח ירושלים.

נרית נעמי כץ: כשהמנהלים של מזרח ירושלים החליטו שהם רוצים להיכנס לתכנית במתמטיקה לתכנית של הבגרות הישראלית, אמרנו אין בעיה, יוצאים בתכנית הרחבת הסמכה במזרח ירושלים.

אופיר כץ: מה היו התוצאות שלכם בזום אִין שאני מניח שעשיתם במגדל העמק, טבריה, עפולה?

נרית נעמי כץ: אוקיי, אז אני רוצה להתייחס גם למגדל העמק וגם לטבריה.

נרית נעמי כץ: שוב, במצגת הכול מופיע.

עופר כסיף: סליחה, רק לפני שאת ממשיכה, שאלה.

אופיר סופר: אפשר גם?

סימון דוידסון: רגע, בואו נעשה את זה מסודר.

סימון דוידסון: עופר, בבקשה.

עופר כסיף: ממה שראיתי קודם, באחוזים שציינת במצגת, היה מדובר על אחוזים של הגשה לבגרות, נכון?

נרית נעמי כץ: כן.

עופר כסיף: אבל מה האחוזים של ההצלחה?

נרית נעמי כץ: בחמש יחידות מתמטיקה הנשירה קורית במעבר עד כיתה י"א ובמעבר בין כיתה י"א ל-י"ב, זאת אומרת כמעט בכל המקרים, יש לנו שני שאלונים, שאלון 581 ו-581 - - -

ענבר בזק: הוא שאל על הציונים, לא על אחוז הנשירה.

נרית נעמי כץ: אני אתייחס.

נרית נעמי כץ: בעצם תלמיד שלא מצליח ב-581 לא ממשיך ל-582 כי הסיכוי שלו לזכאות הוא מאוד מאוד נמוך.

נרית נעמי כץ: אנחנו מדברים על מעל 95% שמסיימים את הבגרות ומצליחים.

נרית נעמי כץ: זאת אומרת היה וניגשת לבגרות במתמטיקה ברמת חמש יחידות, אני חושבת שמדובר על 97% או 98%, אבל אני לא רוצה להתחייב.

עופר כסיף: ועד אז, בדרך, בשני השלבים שאת הזכרת, כמה בדרך באחוזים, אם יש לך את התמונה, נושרים?

עופר כסיף: כי המדד זה לא רק העניין של הפוטנציאל של לגשת, זה כמה אפשר לממש.

עופר כסיף: צריכים להשקיע בכמה כלים כדי להגיע לזה, זאת השאלה.

נרית נעמי כץ: אני מסכימה לגמרי ולכן נתתי קודם את העיר אילת.

נרית נעמי כץ: יש לי את כל הערים, את כל התכנית בפריפריה יש לי אותה ברמה של מה קורה מכיתה ח' עד כיתה י"ב.

סימון דוידסון: נרית, קודם כל אופיר ישאל שאלה ואחרי זה אני מבקש להציג את העיר מגדל העמק, אם את יכולה להציג אותה.

אופיר סופר: אני שומע את תיאור העובדות שלך ואני תוהה אם זה גם חלק משגרת העבודה כי בסוף את נותנת מיקוד ברהט, מיקוד בשלומי, מיקוד במזרח ירושלים ובאילת, השאלה אם גם יש תהליך שמתנהל באופן שיטתי מול הפריפריה בחתך רוחבי שלם, זאת אומרת הגדרה של אזורים שהם נכנסים ואותם אנחנו בוחנים כל פעם והתהליך קורה במקביל, או שבגלל בעיות של תקציב ובגלל חוסר יכולת באמת מה שנקרא לכסות את כל השטח כמו שצריך אז אנחנו מה שנקרא איפה שאפשר לנצל הצלחה מנצלים, אבל באמת היינו שמחים לעשות את התכנית הזאת יותר בגדול.

נרית נעמי כץ: אז אני לא התייחסתי לתכנית פריפריה, חשוב לי להתייחס אליה כי תכנית פריפריה היא תכנית אסטרטגית.

סימון דוידסון: בבקשה.

סימון דוידסון: הבמה שלך, לא נפריע.

נרית נעמי כץ: תודה.

נרית נעמי כץ: תכנית פריפריה אמרה שיש לנו בעיה, אנחנו רוצים לנהל את התהליך מתחילתו ועד סופו.

נרית נעמי כץ: תכנית פריפריה מתייחסת לשני צירים עיקריים, קראנו לו הציר המנטלי והציר הלימודי.

נרית נעמי כץ: הציר המנטלי זה קודם לשכנע ילדים והורים שאנחנו רוצים שהם ייגשו לחמש יחידות לימוד מתמטיקה, כי לפעמים המוטיבציה, ודיברתם על הקושי ללמוד חמש יחידות לימוד במתמטיקה.

אופיר כץ: ממתי התכנית הזאת?

נרית נעמי כץ: התכנית הזאת יצאה לדרך ב-2019, אנחנו מתחילים לראות את התוצאות שלה עכשיו ב-2021.

נרית נעמי כץ: אין פה נתונים של 2021, אנחנו מתחילים לראות את התוצאות ב-2021, נראה אותה הרבה יותר לעומק ב-2022 וב-2023.

נרית נעמי כץ: אז התכנית הזו יצאה לדרך ב-2019, מה התכנית הזו אומרת?

נרית נעמי כץ: התכנית הזו אומרת שלושה דברים.

נרית נעמי כץ: אחת, יש פה שני צירים, ציר אקדמי וציר מנטלי.

נרית נעמי כץ: זאת אומרת אנחנו לא נותנים הרבה הרבה שעות מתמטיקה כדי שהילד ילמד מתמטיקה, אנחנו גם נותנים הרצאות השראה ומסבירים לו ולוקחים אותו לאינטל ולוקחים אותו למיקרוסופט בשביל שהוא יראה למה כדאי ולמה חשוב ללמוד חמש יחידות לימוד מתמטיקה ושמנו מנהל רשותי בכל רשות.

סימון דוידסון: וזה מתחיל באיזה כיתה?

נרית נעמי כץ: זה מתחיל בכיתה ז', מכיתה ז' אנחנו כבר נותנים שעות נוספות לעוד מתמטיקה, והציר המנטלי, זאת אומרת כל הסדנאות, כל הסיורים, כל הדברים האלה מתחילים מכיתה ז', כי אנחנו מבינים שבשביל לעשות שינוי מהותי אנחנו חייבים להתחיל בכיתה ז'.

סימון דוידסון: מה אתם עושים לגבי מורים בתכנית הזאת?

נרית נעמי כץ: אנחנו עושים להם, שוב, הכשרה יותר טובה, פותחים הרחבות הסמכה.

סימון דוידסון: מה זה הכשרה יותר טובה?

סימון דוידסון: תסבירי לי את זה.

סימון דוידסון: אני מורה עכשיו בבית ספר יוספטל באילת.

סימון דוידסון: זה בית חולים, סליחה, אני באילת מורה, אני מלמד כיתה ז' בחטיבה, מה אתם עושים איתי כדי שאני אהיה מורה יותר טוב?

נרית נעמי כץ: המערכת נותנת השתלמות שמכילה את שני הצירים שכתוב כאן.

נרית נעמי כץ: הרבה פעמים במקומות יותר מורכבים יש מין הרגשה, אני לא אצליח, ופה זה להגיד לו: לא, אתה יכול.

אמילי חיה מואטי: לא, זה לא הרגשה.

אמילי חיה מואטי: כשאת גדלה בבית שההורים שלך הם לא אקדמאים וברור שעוני הוא משועתק וברור שהשכלת האם היא מרכיב משמעותי בהשכלת הילד וביכולות שלו, ברגע שאת לא יודעת שזה אפשרי את לא חולמת חלומות כאלה.

נרית נעמי כץ: אני לגמרי מסכימה, וחלק מהתכנית היא בפירוש שני דברים, אחת זה הרצאות השראה ולדוגמה מביאים בוגרים של 8200 שהמטרה שלהם, ועוד מעט נתייחס לזה, לא בוגרים, גם חיילים עכשיו שעושים שירות ב-8200, דווקא מהפריפריה שיחְנכו את התלמידים.

נרית נעמי כץ: מגיעים מהנדסים שמלמדים את הילדים מתמטיקה, למה?

נרית נעמי כץ: כי אתה לא רק מהנדס שמלמד מתמטיקה, אתה גם נותן השראה, אתה נותן לאן אתה הולך.

אופיר סופר: אני שנים פגשתי את זה בפעולה, ראיתי את זה עובד.

אמילי חיה מואטי: אני חושבת שברגע שקוראים לזה ככה אז מניחים שהאחריות היא של הבית, של המשפחה ושל הילד ולא שלנו כחברה.

נרית נעמי כץ: דווקא פה, סליחה שאני אומרת, אנחנו לוקחים אחריות, אנחנו מביאים את הציר המנטלי.

נרית נעמי כץ: אני לא אומרת שהבית יסתדר, אני אביא לו את המשאבים והוא כבר יסתדר.

נרית נעמי כץ: אני אומרת ממש לא, אני אומרת שאנחנו לוקחים את האחריות, אנחנו מביאים את הציר המנטלי, אנחנו מביאים אותם להרצאות השראה.

נרית נעמי כץ: אני יכולה להראות לכם הרצאות השראה גם במגזר הערבי, גם במגזר היהודי, של מהנדסים שהצליחו ואומרים להם: חברים, בואו, תלמדו חמש יחידות מתמטיקה, זה כדאי.

נרית נעמי כץ: ואחרי שאמרנו בואו תעשה חמש יחידות לימוד מתמטיקה, זה כדאי, אנחנו אומרים להם מה המעטפת שאנחנו יכולים לתת להם.

יעקב מרגי: מה מקצה השיפורים?

נרית נעמי כץ: אני רגע אראה לך.

אופיר כץ: שוב פעם, זו פעם שלישית שאני שואל, מקום שעבדתם על הילד, הוא רוצה ללמוד חמש יחידות, מה קורה כשהוא רוצה ללמוד ואין לכם מורה?

אופיר כץ: האם אתם גורמים לזה שיבוא מורה, אתם מתמרצים אותו, הוא מקבל איזה משהו שיגרום לו לבוא לאותו יישוב?

נרית נעמי כץ: אני שוב אומרת, תמרוץ הוא לא אצלי, למעט העיר אילת.

אופיר כץ: עזבי רגע את אילת, כל פעם אילת, זו דוגמה יוצאת דופן.

אופיר סופר: מה זאת אומרת תמרוץ הוא לא אצלך?

נרית נעמי כץ: אני לא אחראית על התמרוץ.

אופיר כץ: אז אתם לא יודעים להביא מורים.

נרית נעמי כץ: לא, לא, אני רגע רוצה להגיד.

אופיר כץ: מה לא לא?

נרית נעמי כץ: אני רוצה להגיד, אני מאמינה גדולה שהמורים הכי טובים זה המורים שקיימים.

אופיר כץ: לא, את לא יכולה להגיד את זה, מה זה המורים הכי טובים זה – מה שקיים הביא אותנו למצב הזה.

אופיר כץ: יכול להיות מורה קיים שאת רוצה שהוא ילמד גם מתמטיקה שהוא לא עשה את זה לפני כן, ומה אם הוא לא עובר את ההכשרה המתאימה?

אופיר כץ: אז מה, הוא גם מספיק טוב?

יעקב מרגי: מתי לאחרונה היית במכונים להכשרת עובדי הוראה?

יעקב מרגי: זו ברירת המחדל לתעסוקה נוחה.

יעקב מרגי: אני לא מדבר בהכללה, אבל בואו תגידו את האמת.

נרית נעמי כץ: אני רוצה להזמין אתכם, סליחה שאני אומרת, לתכניות הרחבת הסמכה שאנחנו עושים באוניברסיטאות ולהיות רגע - - -

יעקב מרגי: עוד פעם את אומרת לי אוניברסיטאות.

נרית נעמי כץ: רגע, שנייה, לא, זה מורים ש - - -

יעקב מרגי: כמה אחוזים מעובדי ההוראה מגיעים מהאוניברסיטאות?

נרית נעמי כץ: שנייה, תן לי להסביר.

נרית נעמי כץ: תכנית הרחבת הסמכה באוניברסיטאות זה אחרי שהם למדו במכללות.

נרית נעמי כץ: ואני יודעת שההכשרה שלהם לא תמיד מספקת ואין להם תמיד את הידע המתאים, אז שלחנו אותם לאוניברסיטאות והקורסים היו מאוד מאוד קשים, ואתם לא הייתם רוצים להחליף אותי כשאני נכנסתי לאוניברסיטה והמורים שחזרו לספסל הלימודים כדי ללמוד מתמטיקה כמו שצריך, כדי שיוכלו ללמד מתמטיקה כמו שצריך, מה הם אמרו לי כשחייבנו אותם ללמד - - -

סימון דוידסון: רגע, בואו נעשה את זה מסודר.

סימון דוידסון: חברת הכנסת בזק כבר עשר דקות מסמנת לי.

ענבר בזק: קודם כל אני לא מזלזלת חלילה בהסמכה למורים קיימים, זה מצוין, אבל אני רוצה לשבור טיפה את האקסיומה, כי האנשים שדווקא מחוץ למערכת החינוך הם בעיניי האנשים היותר חזקים במתמטיקה, זה אותם אנשים שעובדים בהייטק ובהנדסה, יש הרבה מאוד אנשים מוכשרים שיש להם גם לפעמים זמן ורצון לעזור, אז אני מציעה, ושוב, אני אשמח גם להיפגש באופן אישי ולחשוב איתכם ביחד, על כמה מסלולים שיכולים גם להכניס טיפה אנשים מחוץ למערכת.

ענבר בזק: קודם כל לקחת סטודנטים לתארים מתקדמים, תואר שני ודוקטורט במתמטיקה, לתת להם מלגות ולתת להם אפשרות ללכת או ללמד או גם להכשיר מורים.

ענבר בזק: שתיים, פנסיונרים.

ענבר בזק: אני גרה ליד רפאל, יש עשרות אם לא מאות פנסיונרים של רפאל צעירים, מהנדסים, שישמחו ללכת ללמד בבתי ספר אם יהיו מסלולים שנותנים תגמול סמלי או שנותנים איזה שהוא אינסנטיב לאנשים ללכת לעשות את זה.

ענבר בזק: ועוד נושא, מישהו מכם שמע פעם על האתר הום וורק?

ענבר בזק: מסתבר שיש אתר, פנו אליי מורים, אתר מדהים, שאני חושבת שמשרד החינוך הקים אותו, של שיעורים פרטיים בחינם.

ענבר בזק: הרבה אנשים לא יודעים על זה, שיעורים פרטיים בחינם, מורים נכנסים, מקבלים תגמול סמלי של 80 שקלים ונותנים שיעורים פרטיים בחינם לכל מי שרוצה.

ענבר בזק: איפה הבעיה?

ענבר בזק: שלוקחים מהמורים מס על זה ואז אחרי תיאום מס למורה פשוט לא נשאר.

ענבר בזק: אמרו לי מורים שהם רוצים, זו השלמת הכנסה בשבילם, זה יופי של דבר, הילד לא משלם, אבל המורים משלמים מס על זה שהם הולכים ומלמדים.

ענבר בזק: אז זה גם דבר ששווה לבדוק אותו.

ענבר בזק: יכול להיות שבאמת הפתרון לפריפריה, כי ברור לי שללכת ולהביא עכשיו מורים לפריפריה וליצור מערכת תגמולים והכול זה דבר מורכב, אבל יכול להיות שדווקא דרך זה שנעודד מורים פנסיונרים, סטודנטים, לתת שיעורים פרטיים דרך האינטרנט, יכול להיות שזה יכול להיות אחד הפתרונות, שווה פה לפתוח את הראש.

ענבר בזק: ושוב, אני מציעה את עצמי כעזרה לחשוב על כל מיני פתרונות כאלה שהם מחוץ למערכת, חלילה מבלי לזלזל.

ענבר בזק: שוב, המורים במערכת מצוינים, תמשיכו להכשיר אותם, אבל בואו גם נכניס אנשים שהם לא ממשרד החינוך שייתנו את אותה אקסטרה.

סימון דוידסון: תודה רבה.

סימון דוידסון: חבר הכנסת כסיף, בבקשה, אבל בקצרה, כי אין לנו הרבה זמן.

עופר כסיף: ממש בקצרה.

עופר כסיף: שני דברים, אמירה ושאלה.

עופר כסיף: אמירה, בהמשך למה שאמרה חברת הכנסת מואטי ומה שאני אמרתי קודם, לא יהיה פתרון אם לא יהיה טיפול מערכתי בנושא הזה, כשטיפול מערכתי זה נוגע גם לשני ההיבטים שהוזכרו פה.

עופר כסיף: תכנית פעולה בציר המנטלי, אני מבין את זה כסוג של העצמה.

עופר כסיף: העצמה זה דבר מבורך, אבל העצמה כשהיא סובייקטיבית במהותה לא תוכל להצליח אם לא יהיו גם שינויים אובייקטיבים, זאת אומרת גם אם יגיעו אנשים שיצליחו בניגוד למצופה, במרכאות או שלא במרכאות, ועל ידי זה יעצימו את התלמידים שנמצאים בפריפריה, יכול להיות מאוד שזה באמת יעצים אותם אבל זה ייצור ציפייה מאוד גדולה שיכולה להתרסק אם לא יהיו תנאים אובייקטיביים.

עופר כסיף: לכן אי אפשר להסתפק בהעצמה וחייב להיות פה טיפול מערכתי שחורג ממה שנמצא בידיים שלכם, זה דבר שחשוב לשים אותו על השולחן.

עופר כסיף: הדבר השני שאני רוצה לשאול אותך, אני מבין שהיו התאמות בזמן הקורונה גם בבגרות של חמש יחידות ואני תוהה מדוע ההתאמות האלה וההקלות האלה בוטלו.

עופר כסיף: למשל בשאלון הראשון של חמש יחידות היו צריכים לענות על ארבע שאלות במקום שמונה, שזה היה חלק מההקלה, העלו את זה לחמש שאלות, בניגוד למה שאני הייתי מצפה שיהיה בזמן קורונה.

עופר כסיף: למה?

עופר כסיף: אם אנחנו באמת רוצים לשפר את היכולת להצליח וכן הלאה וכבר הייתה התאמה, למה להסיג אותה?

עופר כסיף: זה דבר אחד.

עופר כסיף: דבר שני, אני גם מבין ש-20% מהחומר, כתוצאה ממה שקרה בזמן הקורונה, לחמש יחידות במתמטיקה נגזר על התלמידים ללמוד לבד, למה גם זה?

עופר כסיף: צריך לתת לזה פתרונות.

סימון דוידסון: טוב, אנחנו לא נקבל עכשיו תשובות לכול, חבר הכנסת כסיף, אבל לפני שאני מעביר את רשות הדיבור לחבר הכנסת כץ, יש לנו שש דקות, אנחנו בסוף צריכים לצאת מפה עם בקשות למשרד החינוך, לא לסיים את הדיון ולהגיד זה המצב וזה מה שיש.

סימון דוידסון: מהפרצופים שאני רואה פה אנחנו מודאגים, אנחנו לא קיבלנו תשובות שאנחנו יוצאים מפה ואומרים: בואנה בעוד שנתיים נגיע לפה לשולחן הזה - - -

אופיר כץ: אתה אומר מה שרציתי להגיד.

סימון דוידסון: אז סליחה.

אופיר כץ: לא, זה בסדר, זה אותו דבר.

אופיר כץ: אני מרגיש שאני יוצא מהדיון הזה כמו שנכנסתי, שום דבר לא קיבלנו פה.

ענבר בזק: אז בואו נעשה דיון המשך.

אופיר כץ: אני חושב שבאמת צריך לעשות דיון המשך כי לא קיבלנו פה שום תשובות, לא לגבי המורים, לא לגבי התלמידים, לא לגבי פתרונות.

אופיר כץ: רוכבים פה על משהו שנעשה בעבר שאולי העלה את האחוזים, אם אתה לוקח יישוב כמו שלומי, אז אתה מעביר חמישה תלמידים מפה לשם וזה מביא לך 20%.

אופיר כץ: זו לא דוגמה הכי טובה ואין פה באמת פתרון או רעיון לפתרון שמשרד החינוך מציע בשביל לפתור את הבעיה של הפערים הכול כך מובהקים בין הפריפריה למרכז.

סימון דוידסון: אין לנו משהו אף פעם לא נגד שום משרד.

סימון דוידסון: יושבים פה חברי כנסת, וחברת הכנסת בזק לפני שתי דקות פה העלתה שלוש דוגמאות, שבאמת הן הפתיעו אותי אפילו, במה אפשר לעשות.

סימון דוידסון: אני חושב שהמערכת היא כל כך גדולה וקשה מאוד להזיז אותה, אבל צריך רגע לצאת מהקובייה ולהגיד אולי נעשה דברים בצורה אחרת.

סיגלית איצקוביץ': אז אני רוצה לשתף אתכם במספר תכניות.

סימון דוידסון: כן, את לא דיברת, אבל לפני שאני מעביר לך חבר הכנסת סופר רוצה לומר מילה.

אופיר סופר: אני אגיד בישרות שאני מרגיש שלא מספיק נתנו לנרית לדבר.

אופיר סופר: אני לא יודע אם יש לך עוד להגיד.

נרית נעמי כץ: יש, אבל אנחנו כבר לא נספיק.

אופיר סופר: סבבה, אבל אני כן יכול להגיד שדבר אחד שכן הבנתי וראיתי, זה שאין כאן טיפול שלם של המשרד, איך היא אמרה?

אופיר סופר: תמרוץ מורים זה לא התפקיד שלה.

אופיר סופר: קודם כל אני מזכיר שיש דיון לגבי הנושא של הפיזיקה, קבענו דיון המשך, לדעתי זה צריך לקרות עוד חודש או משהו בסגנון הזה, אני הייתי מקיים שני דיונים רצופים, גם על מתמטיקה וגם על פיזיקה, בסוף אפשר לייצר גם את הקשר בין שניהם כן כדי להביא תמונה לא רק איך רואה את זה המפמ"רית, אלא איך רואה את זה שרת החינוך, איך רואה את זה מנכ"ל משרד החינוך.

אופיר סופר: אני לא מספיק מכיר את המשרד בשביל להגיד, אבל זה לא צריך להיות רק תפקיד של המפמ"רית כי תמרוץ מורים – אנחנו לא יכולים לקבל תשובה שתמרוץ מורים זה לא התפקיד שלך.

אופיר סופר: אין לי טענות אלייך, אבל אנחנו כמסתכלים על משרד החינוך לצורך העניין, לכן אנחנו צריכים לקבל תמונה שלמה של התכנית.

סימון דוידסון: סיגלית, בבקשה, שלוש דקות ואנחנו צריכים לסכם.

אופיר כץ: כשתמרצו רופאים כשהייתה בעיה בפריפריה עם הרופאים, כשנתנו להם תמרוצים אז הם כן עברו לפריפריה.

אופיר כץ: זה עבד, זה היה חמש שנים.

ענבר בזק: ואצל מורים זה יעבוד יותר, כי שם התמריץ הוא משמעותי.

סיגלית איצקוביץ': כן חשוב שנסיים ככה בנימה אופטימית שכן הדברים נעשים, כי יש תכניות שקיימות בפריפריה ומיועדות עבור הפריפריה, כמו שגם נרית ציינה קודם.

סיגלית איצקוביץ': לדוגמה יש שם את תכנית לב"ם, שהיא מתגברת את התלמידים בפריפריה.

סיגלית איצקוביץ': משתמשים, כ-75% מבתי הספר של כלל התכנית הם תלמידי פריפריה.

סיגלית איצקוביץ': כלומר חוץ משעות התקן שהתלמידים מקבלים הם מקבלים תגבורים, אם מנהל בית הספר מחליט שזה חמש יחידות מתמטיקה זה יהיה חמש יחידות מתמטיקה.

סיגלית איצקוביץ': זו תכנית אחת, זה לימודים לקראת בגרות.

סיגלית איצקוביץ': יש תכנית נוספת, שזה התיכון הווירטואלי, כמו שצוין קודם לכן.

סיגלית איצקוביץ': בפריפריה לא מצאו מורים, כמו שאתם מציינים, לא נמצאו מורים, לא השארנו את זה כך, מכיוון שנמצאו מורים עבור אותם תלמידים המעוניינים ללמוד חמש יחידות והם לומדים את זה בדרך וירטואלית.

סיגלית איצקוביץ': כלומר זו תכנית שקיימת, היא נמצאת ואני יכולה לומר ש-66% מהמגזר - - -

אופיר כץ: אני לא איש משרד החינוך, זה נראה לך אותו דבר ללמוד וירטואלית וללמוד עם מורה כשהוא יושב איתך?

סיגלית איצקוביץ': קודם כל זה מענה, קודם כל אנחנו לא מתעלמים מהצורך.

סיגלית איצקוביץ': אם תלמיד אומר רוצה אני - - -

סימון דוידסון: אנחנו נאבקנו פה בוועדה שהתלמידים יילכו וילמדו פרונטלית בבתי הספר ולא בזום, אז זה לא מענה.

סימון דוידסון: זה אולי שיעורי עזר.

אופיר כץ: כשאת אומרת כלום או זה אז אני מסכים איתך, אבל אתם צריכים להביא מורים שיהיו שם.

סימון דוידסון: מדינת ישראל לא יכולה להגיד שבגלל שזה פריפריה לא הגיעו מורים, תשלמו להם כפול, תשלמו להם פי שלושה.

סיגלית איצקוביץ': זה מענה עבור אותם תלמידים ולא להשאיר אותם ללא מענה.

אופיר כץ: לא, אם את אומרת שהם יישארו בלי כלום אז ברור שזה מענה, אבל זה לא מענה שאנחנו רוצים להגיע אליו.

סיגלית איצקוביץ': וגם מכלל התכנית 66% הם תלמידי פריפריה, גם מהמגזר הערבי וגם מהמגזר החרדי.

סיגלית איצקוביץ': דבר נוסף זה חונכות וירטואלית.

סיגלית איצקוביץ': דיברתם קודם לכן על שיעורים פרטיים, חונכות וירטואלית זה עבור ארבעה-חמישה תלמידים, קבוצות קטנות, לאותם תלמידים שצריכים עזרה בחמש יחידות.

ענבר בזק: דרך אגב, במגזר החרדי והערבי יש פחות נגישות לשירותים אינטרנטיים.

ענבר בזק: אם כבר אנחנו מדברים על זה מול זה, לא לכולם יש מחשב נייד.

ענבר בזק: יש יישובים בפריפריה, ערביים, בלי בכלל רשת, זה בעייתי.

סיגלית איצקוביץ': אני מודעת לכך, אבל אנחנו יכולים לומר שהקורונה, אחד הדברים שהיא עזרה וקידמה זה גם בנושא הזה של האינטרנט.

סיגלית איצקוביץ': אני רק אסיים על התכנית של חונכות וירטואלית.

עופר כסיף: לא, זה רק הגדיל את הפערים.

אופיר כץ: לגבי הקורונה, משרד החינוך כבר שנתיים אומר, וגם השרה אומרת בכל מקום אפשרי, שלימוד בזום זה לא באמת לימוד וצריך להביא את הילדים לבתי הספר, אז למה בפריפריה אתם כן עושים את ההנחה הזאת?

עופר כסיף: וזה גרם לנשירה סמויה אדירה.

ענבר בזק: בטח במתמטיקה.

עופר כסיף: זה הגדיל את הפערים, בעיקר שבפריפריה, בחלק ממנה, אין אמצעי קצה ואין תשתיות.

עופר כסיף: זה לא פתרון, נהפוך הוא.

סיגלית איצקוביץ': אני אומרת שזה חלק מהפתרון.

סיגלית איצקוביץ': נרית קודם הציגה לכם תמונה מלאה ואני מראה עוד חלק מתוך התמונה הכוללת הזו.

סיגלית איצקוביץ': ודבר נוסף שאני רוצה לציין, יש לנו תכנית דוקאטס שהיא מיועדת רק עבור 53 בתי ספר ערביים בדואיים, זו תכנית שאפילו בתקופת הקורונה, בקושי של אמצעי קצה, הצלחנו להגיע אל אותם תלמידים ולנסות באמת לצמצם את הפער, גם מבחינה לימודית וגם מבחינה חברתית ונשירה כמובן.

סיגלית איצקוביץ': כלומר גם תכנית דוקאטס שמיועדת לפריפריה קיימת, מתנהלת, עובדת והיא גם מתעסקת כמובן במתמטיקה ובחמש יחידות.

סיגלית איצקוביץ': כלומר קיימות תכניות, קיימת חשיבה, אנחנו מודעים לסיטואציה הזאת, וכמו שנרית אומרת, אנחנו בתהליך.

אופיר כץ: לא, לא ראינו שום תהליך, לא ראינו מה אתם עושים עם המספרים האלה.

אופיר כץ: את זה לא ראינו בדיון הזה.

אופיר סופר: מתי בפעם האחרונה היה דיון במשרד החינוך שעסק בפערים במתמטיקה בנושא פריפריה ובראשות השרה נגיד, או מנכ"ל המשרד?

נרית נעמי כץ: אני אדבר על השרה.

נרית נעמי כץ: אני רוצה להגיד שבגדול אנחנו דנים בזה כל הזמן.

אופיר סופר: לא, אני שואל אם היה דיון ברמת המנכ"ל או ברמת השרה?

נרית נעמי כץ: יש בשבוע הבא במתמטיקה, בראשון בפברואר, זה יעלה בוודאי, זה חלק מהמורכבות של הקורונה.

נרית נעמי כץ: אז יכול להיות מאוד שהמשך הדיון ימשיך גם בראשון בפברואר.

נרית נעמי כץ: אני חייבת תשובה על מגדל העמק, עלינו מ-6% ל-10%, המגמה היא לעלות ל-12% ו-13% כבר בשנתיים הקרובות.

נרית נעמי כץ: אז עוד לא הגענו ל-30% כמו בהוד השרון, אבל אני יכולה להגיד שני דברים על מגדל העמק.

נרית נעמי כץ: אחת, אנחנו יודעים בדיוק מה קורה שם, אנחנו עובדים מאוד קשה בשביל לפצח את מגדל העמק, אנחנו בדרך הנכונה, יש לנו עוד הרבה עבודה, אבל אם פעם - - -

אופיר כץ: תני לנו דוגמה מה חסר שם, מורים?

אופיר כץ: התלמידים לא יודעים?

אופיר כץ: מה חסר שם?

נרית נעמי כץ: אני אגיד לך משהו, לגבי מתמטיקה, ודיברו על זה - - -

אופיר כץ: היא אמרה שהם עשו בערים מסוימות זום אִין, הבינו את הבעיה ופתרו אותה.

אופיר סופר: אגב מגדל העמק, לדעתי רשת אורט לקחה שם את כל החינוך.

נרית נעמי כץ: אני לא יודעת להגיד, אני יודעת להגיד מה המצב כי אני ממפה, אבל אני רוצה להגיד שתי מילים על מגדל העמק.

נרית נעמי כץ: דבר ראשון, אני בתור משרד חינוך יכולה להגיד לך בדיוק מה המצב במגדל העמק, מתי אנחנו נצליח לעשות את השינוי.

נרית נעמי כץ: שאלתם על השינוי, כמה זמן הוא לוקח, זה תלוי מאוד מה קורה בחטיבת הביניים.

נרית נעמי כץ: זה אני אומרת לך בתור מורה למתמטיקה קודם כל.

נרית נעמי כץ: אם בחטיבת הביניים למדו כמו שצריך מתמטיקה תוך שלוש שנים, כמו בשלומי, אני יכולה לסגור לך את הפער.

נרית נעמי כץ: י', י"א, י"ב, נביא לשם מורה מצוינת, מורה מצוין, והוא יעשה את השינוי.

נרית נעמי כץ: אם בחטיבת הביניים לא למדו מתמטיקה כמו שצריך, הבסיס המתמטי של הילדים רעוע ייקח לי יותר שנים.

אופיר כץ: אז תיכנסי שם.

נרית נעמי כץ: בטח, אני נכנסת בכיתה ז', מה זאת אומרת?

נרית נעמי כץ: בטח שאנחנו נכנסים שם.

סימון דוידסון: טוב, אני רוצה לסכם, בבקשה, אנחנו פשוט חייבים לסיים.

עופר כסיף: חייבים דיון המשך.

סימון דוידסון: אני קודם כל רוצה להודות לחברי הכנסת אופיר כץ, ענבר בזק, עלי סלאלחה ומופיד מרעי שהעלו את הנושא הזה של הדיון המהיר, הדיונים המהירים, מה שאני רואה, הם מצליחים לשנות, כפי שאמרת.

סימון דוידסון: חברי הכנסת מוטרדים מהמצב ומהתשובות שקיבלו, אנחנו לא פונים באופן אישי לאף אחד ממשרד החינוך, אבל מבקשים לקיים דיון המשך פה בוועדה ולקבל נתונים יותר מדויקים ומה אפשר לעשות בשלושה דברים.

סימון דוידסון: אחת, תמריצים למורים, איך מדינת ישראל מגיעה למצב שבכל עיר ובכל יישוב בפריפריה יש אפשרות ללמד מתמטיקה ברמה הכי גבוהה ולא בזום ולא בתכנית וירטואלית כזו או אחרת, כי אנחנו נגד זה.

סימון דוידסון: דבר שני, מה עושה מערכת החינוך כדי לחבר את ההורים לתכניות האלה, כדי שההורים יהיו חלק מהמעגל הזה, כי מה שאני מבין מהדיון שההורים בכלל לא היו בנושא פה.

סימון דוידסון: בעיניים שלי בערים שההורים יותר מעורבים ויותר משפיעים על הילדים יש יותר הצלחה בלימודים.

סימון דוידסון: צריכים לראות איך מחברים את ההורים לחשיבות של המתמטיקה.

סימון דוידסון: הדבר השלישי זה הכיתות הקטנות.

סימון דוידסון: גם אם יש כיתה קטנה של שלושה-ארבעה, נכון לעכשיו, בתחילת המהפכה שאתם עושים, לקיים שיעורים.

סימון דוידסון: לא לוותר על שלושה וארבעה ילדים.

סימון דוידסון: להתחיל בשלושה-ארבעה, בשנה הבאה זה יהיה שישה-שבעה, בעוד שנתיים זה יהיה עשרה, וכך אנחנו נגדל גם בפריפריה.

סימון דוידסון: לא להרים ידיים.

סימון דוידסון: אנחנו מחזקים אתכם, אנחנו לא נגדכם, אנחנו בעדכם, מחזקים אתכם.

אופיר כץ: עוד נתון אחד, אם אפשר.

אופיר כץ: אם יש לכם, אני חושב שזה כלי שיעזור לנו ולכם, זה אם אתם יודעים, אותם תלמידים שניגשים לבגרות, כמה מהם נעזרו במורה פרטי, שילמו באופן פרטי.

אופיר כץ: את לא צריכה לענות לי עכשיו כי בטוח שאת לא יודעת, אבל תביאו לנו את הנתון הזה אם יש לכם אותו, זה נתון שחשוב שיהיה לכם אותו, ואת הפריסה כמובן.

סימון דוידסון: סתם דוגמה, לסיום, אשתי שלחה לי עכשיו שהבת שלי, גם כן חמש יחידות במתמטיקה, זה עולה 1,200 בחודש, הסיפור של השיעורים הפרטיים.

סימון דוידסון: אם זה קורה אצלי, זה קורה אצל הרבה הרבה מאוד.

סימון דוידסון: תודה רבה לכולם ונעשה דיון המשך.