ועדת הכלכלה, כנסת 24, פרוטוקול מספר 171, 2022-02-02 09:00

מיכאל ביטון: בוקר טוב, אנחנו פותחים ישיבה על סוגיית יוקר המחיה בישראל, גל ההתייקרויות במשק, זה נושא שהוועדה דנה בו, ויזמה את הדיון הזה.

מיכאל ביטון: לצד הנושא שהוועדה יזמה, חברי כנסת הגישו הצעה לסדר-יום: חברת הכנסת נעמה לזימי, מוסי רז, יצחק פינדרוס, עאידה תומא סלימאן, ודסטה גדי יברקן, וגם הם יקבלו את זכות ההתייחסות.

מיכאל ביטון: הנושא הזה טעון ורגיש.

מיכאל ביטון: משהו על ההתנהלות בדיון הזה, ואחר כך לגופם של דברים, ונתחיל את הדיון.

מיכאל ביטון: בדיון הזה נקפיד הקפדה יתרה על שני דברים: אחד, לוח זמנים.

מיכאל ביטון: דובר חיצוני יקבל שתי דקות בלבד להגיד את דבריו, כי נרשמו עשרות דוברים, ובהתאם לזמן ננסה לתת לכמה שיותר דוברים.

מיכאל ביטון: חבר כנסת ידבר שלוש דקות, ואם הוא יכול הוא יידרש לקצר.

מיכאל ביטון: אני תמיד אומר שהדברים הקצרים נזכרים ולא נשכחים לעולם, ראו שירה של חנה סנש: "אלי, אלי / שלא ייגמר לעולם / החול והים, / רשרוש של המים, / ברק השמיים, / תפילת האדם.

מיכאל ביטון: //" עשר שניות, ואנחנו לא שוכחים את זה לעולם.

מיכאל ביטון: אז גם אתם תגידו משהו טוב וקצר ולא ישכחו אותו לעולם.

מיכאל ביטון: הדבר השני, אעמוד על הזכות של כולם להגיד את דברם, גם דעות שלא נעים לשמוע או שלא מסכימים איתם.

מיכאל ביטון: מי שיפר את הכללים האלה, אם הוא אורח שלנו הוא יוצא מייד, ואם הוא חבר כנסת הוא יקבל קריאות בקצב יותר מסחרר מהרגיל בוועדת הכלכלה כדי לשמור על הסדר.

מיכאל ביטון: ועכשיו לגופם של דברים.

מיכאל ביטון: ועדת הכלכלה היא שהובילה את המאבק ביוקר המחיה בימים ללא רייטינג, וזהו פרדוכס גדול.

מיכאל ביטון: איך נושא שכל כך כואב לאזרחים, ואולי השלישי בראיונות ובסקרים בקרב אזרחים "מה הכי חשוב לך?" אז ודאי שביטחון כללי, ביטחון לאומי, ביטחון אישי, ואז יוקר המחיה, דבר שהכי כואב לאזרחים.

מיכאל ביטון: איך אין לו רייטינג?

מיכאל ביטון: איך לא עסקו בו יום יום שעה שעה?

מיכאל ביטון: הסיבה פשוטה, ייאוש, חידלון, קיבעון, תחושה שהעגלה נוסעת, שאין דין ואין דיין, ולא ניתן להשפיע על אף אחד, לא על העסקים ולא על הממשלה.

מיכאל ביטון: אבל יש ימים טובים של שעת רצון שהנושא הכואב ביותר מקבל גם את מעמדו הציבורי והתקשורתי.

מיכאל ביטון: אבל לכם, חברי ועדת הכלכלה, אני מצדיע שעסקתם בנושא הזה כשהוא לא היה פופולרי בתקשורת, ושהתמדתם בסוגיית יוקר המחיה.

מיכאל ביטון: לכל חברי הכנסת שעסקו בכך.

מיכאל ביטון: אבל במקום שאין איש היה איש.

שלמה קרעי: שאין אנשים.

מיכאל ביטון: קרעי, אני קורא אותך לסדר קריאה ראשונה.

מיכאל ביטון: לא היית בפתיח, בדיון הזה הכול דופק כמו שעון שווייצרי, אין הערות ביניים, אין כלום.

מיכאל ביטון: אבל ברוך הבא ובוקר טוב.

שלמה קרעי: בוקר טוב, חודש טוב.

אורי מקלב: חודש טוב.

מיכאל ביטון: חודש טוב.

מיכאל ביטון: במקום שאין איש היה איש.

מיכאל ביטון: ומי זה האיש?

מיכאל ביטון: הוא עדיין אנונימי, אני בודק את זה.

מיכאל ביטון: זה מנהל של סופר שנקרא "סופר בונוס", והוא שם שלט ללקוחותיו לפני כחודש וחצי כמדומני, והוא כתב: "לקוחות יקרים, מצטערים, אוסם העלתה לי את המחירים, תיקנו פסטה אחרת".

מיכאל ביטון: איזה אומץ לב לאיש הזה - -

נעמה לזימי: כל הכבוד לו, ועוד מול מונופול כזה.

מיכאל ביטון: - - שעומד מול אוסם לבד, ואני עוד מחפש אותו, ואני רוצה להעלות אותו לשידור, לתת לו את הדברים בשם אומרם, הראשון.

מיכאל ביטון: ואז שאלו אותי בראיון לפני חודש: האם אתה קורא לחרם על אוסם?

מיכאל ביטון: אמרתי: כן, צריך תבונה צרכנית ואפשר לא לקנות מאוסם שבוע-שבועיים, והיא תירגע ותוריד מחירים.

מיכאל ביטון: וקצת לעגו לי, וקצת חשבו שאנחנו הזויים.

מיכאל ביטון: ואני גאה בגיא לרנר העיתונאי, שגם כאדם שבתוך העולם העסקי יש לו מה להפסיד מלקרוא לחרם על חברה עסקית, ולהגיד שאנחנו לא נעצור באוסם.

מיכאל ביטון: והוא קרא לא לקנות את אוסם.

מיכאל ביטון: וראה איזה פלא, אוסם רואה ירידה בדיווחים היומיים של ההכנסות, מדפים של מוצרים זולים מתרוקנים, והיא מודיעה שכמה חודשים היא תעצור את עליית המחירים.

מיכאל ביטון: כמובן שזה מעט, זה קצת, אבל אלו סימני נפט, זאת רק התחלה.

מיכאל ביטון: אז אני מצדיע לכולם, גם למנהל של "סופר בונוס".

נעמה לזימי: נכון.

מיכאל ביטון: גם לחברי ועדת הכלכלה שעסקו בזה כשלא היה רייטינג, וגם לכתבים כמו: מעיין פרתי, נוגה ניר נאמן, שרון קנובליך, רינו צרור, ליאת רון, גד ליאור, ועוד הרבה הרבה כתבים שלא הרפו מהנושא הזה מסדר-היום.

מיכאל ביטון: זהו ניצחון זמני, אבל אי-אפשר להירגע.

מיכאל ביטון: עכשיו, מי אחראי ליוקר המחיה?

מיכאל ביטון: הפינג-פונג הזה צריך להיגמר.

מיכאל ביטון: יוקר המחיה הוא באחריות הממשלה והמונופולים.

מיכאל ביטון: הוא באחריות הממשלה במיסוי יתר, למשל על דלק, והוא באחריות הממשלה על רגולציה שצריכה לפתוח שווקים ולהקטין אגרות.

מיכאל ביטון: למשל, עלויות הבנייה של בית צמוד קרקע בישראל עלו באחוזים רבים רק בגלל תאגידי המים, ועלויות הקרקע, וכל מיני דברים אחרים.

מיכאל ביטון: הממשלה אחראית למה שהיא משפיעה עליו באופן ישיר, כמו מס הבלו והמע"מ, שזה בערך ארבעה ומשהו שקלים מתוך 6.7 שקלים של ליטר דלק.

מיכאל ביטון: שם היא יכולה להוזיל, שם זה חובתה.

מיכאל ביטון: אבל הבאים בתור הם המונופולים והקרטלים והדואופולים ששולטים בנתח שוק, שמקבלים את נאמנות האזרחים למוצר שלהם.

מיכאל ביטון: גדלנו על במבה וביסלי אוסם, אנחנו נאמנים לאוסם.

מיכאל ביטון: האם אוסם נאמנה לאזרחים שלה?

מיכאל ביטון: כנראה שלא.

מיכאל ביטון: כי היא מפקיעה מחירים והיא מחלקת רווחי שיא.

מיכאל ביטון: ופגשנו מצבים ששכר מנכ"ל בחברת מזון, חשיפה של אמסטרדמסקי, פגשנו שם שכר בשנה אחת, מענק הצטרפות, בונוס ודיבידנדים ב-30 מיליון שקל בתשעה חודשים.

נעמה לזימי: וואוו.

מיכאל ביטון: מאיפה מביאים 30 מיליון שקל רווחים?

מיכאל ביטון: מהצלחת של אנשים.

נעמה לזימי: ממש ככה.

מיכאל ביטון: אתה קונה מוצר בחוץ לארץ, מוכר אותו לאנשים בישראל, ובפערי תיווך אתה משלם לעצמך מיליונים?

מיכאל ביטון: שלי יחימוביץ ואחרים עשו את הגבלת השכר על בכירים בבנקאות.

מיכאל ביטון: עד 2015 חמשת הבכירים בבנקאות קיבלו 30 מיליון שקל מצרפי.

מיכאל ביטון: שכר הבכירים בבנקים ירד והוגבל לשני מיליון פלוס שקל, וכולם נשארו מנכ"לי בנקים, וכולם חיים טוב.

מיכאל ביטון: אנחנו רוצים שמנכ"ל ירוויח טוב, אבל לקחת מיליונים מהאזרחים כשאתה שולט בנתח שוק ויודע שזה קהל שבוי?

מיכאל ביטון: חובתה של הממשלה לעשות פיקוח על המחירים, לעשות חקירות, לממש את הקנסות והעיצומים הכספיים שמותרים בחוק.

מיכאל ביטון: רשות התחרות נדרשת להיות נשכנית, המועצה לצרכנות נאבקת על קיומה, אין לה משכורות.

מיכאל ביטון: גוף רגולטורי שעשה תביעה ייצוגית נגד הבנקים רק לפני כמה שבועות על כפל עמלות בכספומטים נאבק על הקיום שלו במשכורת.

מיכאל ביטון: חיכיתי עם זה כמה שבועות, כי אני רואה שמתחיל להסתמן שם פתרון.

מיכאל ביטון: הרשות להגנת הצרכן, כל המשרדים הכלכליים, לכל משרד כלכלי יש מפקח על המחירים, ולאוצר יש ועדת פיקוח על המחירים, שביחד אמורים לעשות מעשים מאוד גדולים כשאין ברירה.

מיכאל ביטון: אנחנו לא רוצים לפקח על המחירים, אבל אני שמח שיצא המכתב משר האוצר ושרת הכלכלה לראשונה, נוקב, חד, לכל החברות הללו.

מיכאל ביטון: אבל המכתב הוא מכתב, הוא הצהרת כוונות.

שלמה קרעי: שיכתבו מכתב לעצמם, מיכאל.

מיכאל ביטון: קרעי, קריאה שנייה.

מיכאל ביטון: המכתב הוא מכתב, הוא הצהרת כיוון.

מיכאל ביטון: מה עם תוכנית העבודה?

מיכאל ביטון: מה עם המעשים?

מיכאל ביטון: קראתי לראש הממשלה, ואני קורא לו שוב להקים קבינט ליוקר המחיה בו יהיו כל השרים הכלכליים, כלכלה, תקשורת, חקלאות, אוצר, וכו', ולהילחם ביוקר המחיה.

מיכאל ביטון: הנושא הזה הוא הכי חשוב לאזרחים.

מיכאל ביטון: אני מבקש, אנחנו נשמע כמה דוברים, ואחרי זה נעשה סבב חברי כנסת לפי הגעתם.

מיכאל ביטון: חברי הכנסת שהצטרפו, הדוברים מבחוץ ידברו שתי דקות, ואתם מקבלים שלוש דקות, אבל תהיו קצרים, והסברתי למה.

מיכאל ביטון: פרופ' ירון זליכה, בבקשה.

מיכאל ביטון: הוא לא נמצא?

נעמה לזימי: מה, לא מתחילים עם הח"כים?

מיכאל ביטון: עורך דין אוריאל לין נשיא איגוד לשכות המסחר.

אוריאל לין: תודה, אדוני, איגוד לשכות המסחר מברך על הדיון, מברך על הרצון להיאבק ביוקר המחיה.

אוריאל לין: אבל אני חייב להדגיש שכאשר חומרי הגלם הבסיסיים למזון בעולם עולים, מחירי ההובלה הימית מזנקים גלובלית.

אוריאל לין: אי-אפשר להיאבק בהורדת יוקר המחיה כאשר ממשלת ישראל, בעשרה צעדים שאפרט לכם, בהתמדה מעלה את יוקר המחיה ומתעלמת ממעשיה, או במחדלים או בפעולות, כאילו שהיא לא מבינה מה היא עושה.

מיכאל ביטון: אוריאל, אני רק מתריע, יש לך שתי דקות, אז אתה רוצה להגיד עשרה צעדים?

מיכאל ביטון: תגיד בכותרות.

אוריאל לין: אז בשתי דקות אני אומר לכם עשרה מקרים, אני לא רוצה לדבר סתמית, איך ממשלת ישראל במחדלים ופעולות מעלה את יוקר המחיה.

אוריאל לין: נמלי הים, מוקד הפעילות של המשק, עובדים בתת תפוקה.

אוריאל לין: ממשלת ישראל אינה פותרת את הבעיה.

אוריאל לין: כשיש הוצאות נוספות על היבוא, האוצר מטיל מס נוסף על ההוצאות הנוספות, פרי כישלונו שלו.

אוריאל לין: אנחנו נוכחים היום שיש העלאה במס הארנונה הכללית למשק, כולל עסקים קטנים, כולל חנויות רחוב.

אוריאל לין: מה עושים שר האוצר ושרת הכלכלה?

אוריאל לין: מרשים ל-51 רשויות מקומיות להעלות בהעלאות חריגות מעבר להעלאה אוטומטית, במקום שהם יתייעלו וימצו את הגבייה.

אוריאל לין: רק לאחרונה ביוזמת האוצר הועלו שמונה מיסים חדשים במשק, שניים מהם על צרכנים, שישה על המגזר העסקי, ללא שום הסבר אמיתי וללא שום הצדקה אמיתית.

אוריאל לין: מאיפה בא הכסף של המיסים?

אוריאל לין: מהאוויר.

אוריאל לין: הם לא מבינים שהם מעלים את יוקר המחיה?

אוריאל לין: רק לאחרונה דיברנו על התייקרות הבנזין והסולר.

אוריאל לין: האם שמנו לב לכך ש-54% ממחיר הבנזין זה מיסים, בלו, מס ערך מוסף, ו-52% זה המחיר של הסולר?

אוריאל לין: האם אי-אפשר למתן את המיסים האלה?

אוריאל לין: חייבים להעלות גם את המיסים גם כשעולה המחיר של הדלקים?

אוריאל לין: מאומה לא נעשה, וגובים מיסים נוספים.

אוריאל לין: נוסף לזה, מחירי החשמל.

אוריאל לין: אני מבין מה שקרה, אבל באים למגזר העסקי, אומרים: תספגו עלויות.

אוריאל לין: למה אין אנו יכולים לומר למונופול מוחלט בבעלות המדינה: תספוג עלויות ותתייעל?

אוריאל לין: למה באים רק למגזר העסקי ואומרים לו: תספוג עלויות שעלו ותתייעל?

אוריאל לין: תחשבו על ביורוקרטיה שקיימת בתחנות ההסגר, משרד הבריאות לא מסוגל לנייד אדם אחד ממקום למקום כדי לפתור את הפקקים שנוצרים בתחנות ההסגר של שחרור מזון רגיש.

אוריאל לין: תחשבו לרגע אחד על המיסים הדרקוניים שמוטלים על יבוא גידולים חקלאיים שלא מאפשרים ליצור תחרות אמיתית.

אוריאל לין: אנשים לא מאמינים לי שאלה השיעורים, 272% עגבניות?

מיכאל ביטון: אוריאל, אוריאל.

אוריאל לין: 340% השום.

מיכאל ביטון: אוריאל, משפט סיום, ויש לי שאלה אליך.

אוריאל לין: משפט הסיום הוא פשוט ביותר, אדוני, אכן החלו בפעולות חשובות בתיקוני חקיקה להורדת יוקר המחייה, כמו רפורמה ביבוא, מכון התקנים, כשרות, אכן, וגם ניסיון להורדת רגולציה.

אוריאל לין: אם ממשלת ישראל תעשה את הפעולות הנחוצות כדי להוריד את יוקר המחיה אפשר יהיה לשתף פעולה עם המגזר העסקי, ובאמת להוריד את יוקר המחיה לכלל הצרכנים.

מיכאל ביטון: אתה יודע, אמרתי שאני רואה את הממשלה אחראית לחלק מיוקר המחיה.

מיכאל ביטון: האם אתה עם יד על הלב יכול להגיד שחלק מיוקר המחיה קשור לאנשי עסקים שחטאו לנאמנותם לציבור?

אוריאל לין: לא הייתי מדבר פה, אדוני היו"ר, על נאמנות או אי נאמנות לציבור.

אוריאל לין: מדובר פה בשאלה עד כמה אנחנו היום אומרים לעסקים שאכן היו עליות אמיתיות בחומרי גלם והובלה ימית, וגם עלויות שמדינה כאן יצרה.

מיכאל ביטון: אבל לא ענית על השאלה.

אוריאל לין: אני עונה על השאלה.

מיכאל ביטון: אני שואל אותך שאלה מדויקת.

מיכאל ביטון: כללית לא ענית, אז שאלה ספציפית.

מיכאל ביטון: האם חברת מזון שמראה בינואר-ספטמבר2021 סך תשלומים למנכ"ל שלה מעל 30 מיליון שקל, האם הדבר הזה ראוי בקורונה ביוקר המחיה?

מיכאל ביטון: האם אין דין ואין דיין בנושא הזה?

מיכאל ביטון: האם מבחינתך כל מה שעשו העסקים, יבואנים, ספקים, רשתות, הכול בסדר גמור?

אוריאל לין: תשובתי, אפשר למתן העלאות בשיתוף פעולה עם הממשלה, לא כשהממשלה מעלה לך גם כן את העלויות ואת יוקר המחיה.

מיכאל ביטון: תודה רבה לך.

מיכאל ביטון: עורכת דין לינור דויטש, לובי 99, בבקשה.

לינור דויטש: בוקר טוב לכולם.

לינור דויטש: קודם כול אני מברכת אתכם על הדיון הזה.

לינור דויטש: כשפנינו ללרר עם יוזמת המחאה – כמו שאתם יודעים, יש כמעט 10,000 חברי לובי ששומעים מהשטח כל היום את התסכול הגדול על העלייה ביוקר המחיה.

לינור דויטש: כשראינו שהחברות הודיעו על העלאת המחירים הצפויה, אוסם הייתה הראשונה, הצטרפה אחר כך שסטוביץ, אחר כך דיפלומט, כולן מייבאות מוצרים שאנחנו מכירים בבית, החל מדגני קלוגס, מאסטר שף, סכיני ג'ילט, כל מוצרי הבסיס שכולנו משתמשים בהם בכל בית.

לינור דויטש: הטענה כמובן, כמו שאנחנו שומעים פה מעמיתי אוריאל, היא העלייה במחירי השינוע.

לינור דויטש: ופה אנחנו כופרים בטענה.

לינור דויטש: אנחנו יודעים להסתכל, עם כל הכבוד לצעקות החברות, בדוחות הכספיים.

לינור דויטש: אז בואו נסתכל על הדוחות הכספיים החשופים ועל אלה שלא חשופים.

לינור דויטש: אוסם ושסטוביץ, שתיהן חברות פרטיות, זה אומר שהדוחות הכספיים שלהן אינם חשופים.

לינור דויטש: אבל מה אנחנו כן יכולים לראות?

לינור דויטש: אנחנו יכולים לראות שאוסם, שהייתה הראשונה להודיע על העלאת מחירים, צוינה לשבח בדוחות של נסטלה העולמית, שמחזיקה 100% מאוסם, כאחת מארבע החברות הרווחיות ביותר לשנת 2020 מכל העולם.

לינור דויטש: מה עוד אנחנו יודעים?

לינור דויטש: אנחנו יודעים שמכירות המזון בשנת 2020 עלו ב-10% בגלל הקורונה.

לינור דויטש: מה עוד אנחנו יודעים?

לינור דויטש: שהשקל נמצא בשיאים שלא ראינו.

לינור דויטש: זה אומר שאת הרבה מאוד מהמוצרים המיובאים הם קונים בשער דולר נמוך, אנחנו לא רואים שום רווח מפער הרווחיות הזה.

לינור דויטש: וגם מה עוד אנחנו יודעים?

לינור דויטש: אנחנו יודעים שכשהתשומות ירדו לא ראינו ירידה של שקל.

לינור דויטש: זה אומר שגם אם, נגיד תיאורטית, באמת נפגע להם שער הרווחיות, סליחה, לא גלגלתם אלינו כשירדו לכם ושער הרווחיות עלה, עכשיו כשטיפה יותר קשה לכם ישר מגלגלים על הצרכן?

לינור דויטש: מה קרה?

לינור דויטש: למה?

לינור דויטש: עכשיו, איפה כן?

לינור דויטש: דיפלומט, שהיא חברה ציבורית, שם אנחנו יכולים לראות את הדוחות הכספיים.

לינור דויטש: ומה מופיע בדוחות הכספיים?

לינור דויטש: שם נחשף הבלוף, כי דיפלומט במאי רמזה שהיא הולכת להעלות מחירים.

לינור דויטש: אבל בספט

לינור דויטש: מבר רשות התחרות התעוררה בעקבות חקירה פלילית וזימנה את המנכ"ל שלה ומנכ"לים נוספים לחדרי החקירות.

לינור דויטש: פתאום בדוחות של נובמבר הם הודיעו שבעצם מחירי השינוע לא משפיעים עליה, ובעצם הם לא הולכים להעלות מחירים.

לינור דויטש: ואז שבוע שעבר באישון לילה, בעשר בלילה ביום שני שולחים הודעה לקמעונאיות, לכל הרשתות, שופרסל, רמי לוי, שהולכים להעלות החל מה-1 במרץ את המחירים בעד 16%.

לינור דויטש: מה קרה?

לינור דויטש: מה השתנה בחודשיים האלה?

לינור דויטש: מה שהשתנה זה שאוסם ושסטוביץ הודיעו על העלאת מחירים, והם לא רוצים להישאר מחוץ לחגיגה.

לינור דויטש: עכשיו, כתוב מפורשות בדוחות שלהם, בשקלול הסיכון של סיכוי למחאת צרכנים, כתוב: "סיכוי נמוך מאוד".

לינור דויטש: זה אומר שבדוחות הכספיים כתוב לך מפורשות שאחת הסיבות שמעלים מחירים הם כי הם יודעים שהצרכן הישראלי בוכה וקונה.

לינור דויטש: וכשראינו את כל הנתונים האלה אמרנו שהגיע הזמן לעשות פה מעשה.

מיכאל ביטון: הם צריכים להחליף את זה שעושה להם הערכת סיכונים.

לינור דויטש: זה נכון.

לינור דויטש: הם לא יכולים.

לינור דויטש: תראה, בדוחות הכספיים בניגוד לפה, לדיונים בוועדה, ולמה שאומרים בתקשורת, בדוחות כספיים אסור לך לשקר, זאת עבירה פלילית לשקר בדוחות כספיים.

לינור דויטש: ולכן שם חייבים להגיד את האמת.

לינור דויטש: ולכן, עם כל הנתונים האלו הלכנו, ולשמחתי הגדולה, הצינור ושותפים נוספים הצטרפו עלינו למחאה הזאת, ומה שראינו זה שהציבור רק חיכה למישהו שירים את הכפפה.

לינור דויטש: זה נכון, כפי שאמרת, כבוד היו"ר, בהתחלה, שהציבור מיואש מצד אחד, מצד שני אתה רואה שרק מדליקים פה גפרור והכול ניצת, כי אי-אפשר ואנחנו לא מוכנים לספוג יותר.

לינור דויטש: ולכן מה שראינו אתמול, באמת אחרי בסך הכול שלושה ימים, פחות, יומיים וחצי של רעש תקשורתי ורעש ציבורי וירידה במכירות, שהם כאילו לכאורה רוצים לשים פלסטר ולהגיד: טוב, נדחה את העלאות המחירים לשלושה חודשים.

לינור דויטש: מצד אחד, כאילו ניצחון, נכון, הינה, הם מגיבים ללחץ צרכנים; מצד שני, פלסטר, כי עוד שלושה חודשים הם יחכו שיירגע, שנתעסק עם משהו אחר, בלא יודעת מה, בטילים, בקורונה, בכל דבר אחר שקורה פה במדינה הזו כל דקה וחצי, ולא נסתכל על זה שמעלים את המחירים.

לינור דויטש: עכשיו, אוסם הודיעה.

לינור דויטש: מה קורה עם שסטוביץ?

לינור דויטש: מה קורה עם דיפלומט?

לינור דויטש: הם לא הודיעו.

לינור דויטש: ולכן המחאה הזו חייבת להימשך, והיא תימשך ותתרחב למוצרים נוספים ולחברות נוספות.

מיכאל ביטון: תודה.

מיכאל ביטון: לינור, חרגת משתי דקות, אבל אמרת דברים נוקבים.

מיכאל ביטון: רק את צריכה, כל האומר דבר בשם אומרו מביא גאולה לעולם – המנהל של סניף "סופר בונוס".

לינור דויטש: מדהים.

לינור דויטש: מה שסיפרת מדהים.

מיכאל ביטון: זה מתועד אצלי בטוויטר מלפני חודש.

לינור דויטש: זה מדהים, ומה שאני רוצה לומר, שזה גם באמת המסר.

מיכאל ביטון: הוא החל את המחאה הזאת, אנחנו הצטרפנו אליו, ועדת הכלכלה, ואתם הצטרפתם אלינו.

מיכאל ביטון: אבל זה הכי טוב, טוב שעשיתם את זה.

מיכאל ביטון: צריך לתת קרדיט לזה שבנה את האוהל הראשון.

לינור דויטש: חד-משמעית.

מיכאל ביטון: והאיש מ"סופר בונוס" בנה את האוהל, ואף אחד לא האמין לו, לאוהל.

רם שפע: יש משהו יפה בזה שהוא אלמוני.

מיכאל ביטון: אף אחד לא האמין שהאוהל הזה יתרומם.

מיכאל ביטון: והאוהל הזה מתרומם, והם טעו בהערכת הסיכונים.

לינור דויטש: אני מסכימה.

לינור דויטש: אני רק רוצה להגיד משפט סיום.

לינור דויטש: אני חושבת שאין פה קרבות על קרדיט, אני חושבת שכולנו פה באותה הסירה, וזה בכלל לא משנה מי מתחיל ומי לא.

לינור דויטש: מה שמשנה זה לאיזו תוצאה נצליח להגיע.

יצחק פינדרוס: מתי הדיון שאנחנו יזמנו?

מיכאל ביטון: יזמנו את נושא יוקר המחיה, צירפנו - - -

נעמה לזימי: זאת הצעה לסדר, אתה יודע את זה.

יצחק פינדרוס: מתי הדיון שלנו?

מיכאל ביטון: צירפנו.

יצחק פינדרוס: אין בעיה, זה בסדר גמור, אתה היושב-ראש, רק תגיד לנו את השעה.

נעמה לזימי: אם תגיד לנו, נבוא אחר כך.

מיכאל ביטון: סליחה, צירפנו את הנושא שלכם, ועוד מעט מתחיל סבב חברי כנסת, עוד רבע שעה.

נעמה לזימי: אתה יודע שזה לא צריך להיות כך.

יצחק פינדרוס: אני לא מדבר על סבב.

יצחק פינדרוס: אני שואל מתי הדיון שיזמה חברת הכנסת לזימי ואנחנו.

יצחק פינדרוס: תגיד לנו מתי, זה הכול.

מיכאל ביטון: עוד שעה ורבע.

יצחק פינדרוס: נחזור עוד שעה ורבע.

נעמה לזימי: אז נלך ונחזור עוד שעה ורבע?

מיכאל ביטון: לא, אל תלכו, אתם מוזמנים.

עאידה תומא סלימאן: אבל בשביל מה?

עאידה תומא סלימאן: למה?

עאידה תומא סלימאן: למה?

מיכאל ביטון: לא הבנתי.

מיכאל ביטון: מה את אומרת?

נעמה לזימי: מיכאל, אתה יו"ר ועדה, אתה יודע איך זה אמור להתנהל, אני לא צריכה לספר לך.

עאידה תומא סלימאן: בדיונים אחרים בדרך כלל חברי הכנסת מציגים.

עאידה תומא סלימאן: מה נגיד אחרי שתקיים את הדיון?

מיכאל ביטון: נעמה, אז יהיה לכם דיון.

יצחק פינדרוס: יש פה קבוצת חברים שרוצים לדעת מתי.

יצחק פינדרוס: עוד שעה ורבע?

מיכאל ביטון: איחדנו.

מיכאל ביטון: אם אתם לא רוצים איחוד נסיים את הדיון הזה ונתחיל את שלכם.

מיכאל ביטון: מיזגנו את הדיונים, אז מה שתחליטו.

יצחק פינדרוס: מה שתחליט, הכול בסדר.

יצחק פינדרוס: אין בעיה, בסדר גמור.

עאידה תומא סלימאן: אבל אתה מקיים את הדיון בפועל, ואתה לא נותן לנו לדבר.

מיכאל ביטון: ועדת הכלכלה יזמה דיון על יוקר המחיה, קיבלנו פנייה שחברי כנסת גם יזמו דיון בנושא.

נעמה לזימי: מה זה קיבלנו פנייה?

נעמה לזימי: היית במליאה יחד איתי.

נעמה לזימי: היית במליאה איתנו, עשינו על זה דיון.

יצחק פינדרוס: נשיאות הכנסת קיבלה החלטה, יש כללים.

נעמה לזימי: מה זה, מיכאל?

מיכאל ביטון: נעמה.

קריאות: - - -

עאידה תומא סלימאן: אפילו אם זה כפי שאתה אומר, כח"כים יש לנו מה להגיד.

מיכאל ביטון: הוא לא מתקיים בזכותכם, הוא נקבע לפניכם.

נעמה לזימי: מסתבר שלא.

נעמה לזימי: אז אנחנו דיון נפרד.

יצחק פינדרוס: מגיע לנו את הדיון שלנו, מיכאל, זה בסדר גמור.

יצחק פינדרוס: יש נוהל, עשרה ימים.

דסטה גדי יברקן: הדיון הזה לא היה מתקיים - - -

מיכאל ביטון: איחדנו את הדיונים.

מיכאל ביטון: אתם רוצים להפריד אותם?

נעמה לזימי: אתה איחדת אותם.

נעמה לזימי: הרי אם זה מאוחד אנחנו מדברים אחריך.

נעמה לזימי: אם זה לא מאוחד, הפרדת את הדיונים, מיכאל, אז תגיד שהפרדת.

עאידה תומא סלימאן: אתה הפרדת, לא אנחנו.

קריאות: - - -

יצחק פינדרוס: תגיד לנו מתי זה.

נעמה לזימי: אנחנו צריכים לדבר אחרי שאר - - -

קריאות: - - -

מיכאל ביטון: אז בואו נסכם.

מיכאל ביטון: פינדרוס, שב, הבנו את המהלך, תודה רבה.

מיכאל ביטון: בעוד עשר דקות אתן ליוזמי הדיון מהכנסת לדבר.

יצחק פינדרוס: לא ביקשנו לדבר, ביקשנו שיהיה דיון.

רם שפע: חבר'ה, אבל זה אותו דיון.

מיכאל ביטון: אז נעשה הפרדה בדיון.

מיכאל ביטון: נעשה עכשיו שעה ורבע דיון על יוקר המחיה, ואז נתחיל את שלכם, ואתם תהיו ראשונים.

עאידה תומא סלימאן: אני לא מבינה, אם הוועדה זה אומר חברי הוועדה?

מיכאל ביטון: חבר'ה, סגרנו, זהו.

עאידה תומא סלימאן: שלנו על מה?

עאידה תומא סלימאן: על מה תעשה את הדיון שלנו?

מיכאל ביטון: עאידה, חיברנו דברים.

מיכאל ביטון: אני מכבד אתכם, אתם לא מכבדים אותי.

עאידה תומא סלימאן: להפך, אנחנו מכבדים מאוד, אבל יש לנו את הזכות לשאול.

מיכאל ביטון: חיברנו את שני הדיונים, כי חשבנו שנכון לעשות את זה.

עאידה תומא סלימאן: אז אם חיברנו תן לחברי הכנסת להתבטא.

מיכאל ביטון: עכשיו הוא מבקש להפריד את הדיונים, אתם תחליטו.

מיכאל ביטון: אתם רוצים להפריד, הדיון שלכם יתחיל עוד שעה ורבע.

עאידה תומא סלימאן: לא, אם חיברת תן לנו גם להגיד את דעתנו, למה יזמנו את הדיון בכלל.

נעמה לזימי: אתה החלטת, אתה תחליט.

מיכאל ביטון: אם אתם רוצים ביחד, בעוד רבע שעה חברי כנסת ידברו, כולל יוזמי הדיון.

מיכאל ביטון: עכשיו תחליטו.

מיכאל ביטון: ותודה על מה שעשיתם.

עאידה תומא סלימאן: מה תחליטו?

עאידה תומא סלימאן: אתה כבר החלטת.

מיכאל ביטון: תודה רבה לכם.

לינור דויטש: כבוד היו"ר, אפשר רק משפט סיום?

מיכאל ביטון: לא, דיברת מעל שתי דקות.

לינור דויטש: על הממשלה זה החלק הכי חשוב, אתה דווקא תאהב את המשפט הזה.

מיכאל ביטון: לינור, לא, תודה.

לינור דויטש: טוב, תודה.

מיכאל ביטון: הממונה על התחרות, לאור מכתבם של שר האוצר ושרת הכלכלה, מה עשיתם ומה בכוונתכם לעשות בעניין יוקר המחיה כנגזרת של המכתב הזה?

מיכל כהן: רשות התחרות תעשה, תמשיך לעשות, ועושה את התפקיד שלה, אני חייבת לומר, בלי קשר למכתב כזה או אחר.

מיכל כהן: אדוני היושב-ראש, למרות שאפשר, לא צריך לבקש מאיתנו לאכוף את החוק, ולא צריך לבקש מאיתנו להיות נשכנים.

מיכל כהן: אנחנו על השווקים האלה.

מיכל כהן: אמרתי את זה גם בפעם הקודמת, בוודאי שתחום המזון הוא בראש סדרי העדיפויות של רשות התחרות.

מיכל כהן: אם נזהה הפרה של החוק אנחנו נאכוף.

מיכל כהן: אני אומר גם לאדוני על ההצעה שהייתה לו אליי לגבי קידום תיקון חקיקה שלא יאפשר למורשעים בעבירות הגבלים עסקיים, בעבירות תחרות, לחזור לכהן בחברות שלהם.

מיכל כהן: אנחנו לגמרי רוצים לקדם תיקון כזה.

מיכל כהן: נביא גם תיקון לוועדה הזאת בעניין יבוא מקביל, שאנחנו עובדים עליו בשיתוף של משרד הכלכלה ומשרד המשפטים כדי לאפשר גם, או לפחות לאפשר לנו לאכוף כנגד מי שפוגע, חלילה, ביבוא מקביל.

מיכל כהן: אבל פעולות האכיפה של הרשות גם כנגד מונופולים שמנצלים את מעמדם ועושים פעולות לדחיקת מתחרים, גם כנגד חלילה קרטלים או חשדות לתיאומי מחירים, וחשדות לתיאומים בין מתחרים, אנחנו נהיה כאן.

מיכל כהן: לא צריך להגיד לנו את זה.

מיכל כהן: אני כן אומר שהאכיפה היא רק אם יש עבירה או הפרה של החוק.

מיכל כהן: ולכן, כל עוד זה נמצא בתוך הסמכויות שלנו לא צריכים להגיד לנו מה לעשות, אנחנו יודעים לעשות את זה, ואנחנו על זה.

מיכל כהן: בדקנו, וזה גם פורסם, בודקים גם עכשיו, מעבר לחקירה פלילית, אני שמה אותה בצד, אני לא מתייחסת אליה.

מיכל כהן: אבל בודקים עכשיו את עליות המחירים האלה, לא כי אסור להעלות מחירים, אלא כי אם יש הפרה של החוק – יש גם את חוק המזון שאנחנו אחראים על האכיפה שלו – אנחנו נאכוף.

מיכל כהן: אני מאוד שמחה על הדיון הזה, אני שמחה על ההתעוררות הציבורית.

מיכל כהן: אני חושבת שהעיסוק הזה ביוקר המחיה ובהעלאות המחירים באופן ספציפי טוב שהוא נמצא על סדר-היום הציבורי.

מיכל כהן: תמיד יש טענות על יוקר מחיה, הצרכן מרגיש את הקושי הזה בכיס שלו לא מהיום.

מיכל כהן: אבל זה לא תמיד גורם לאנשים לשנות הרגלים, זה לא תמיד גורם לאנשים לצאת מאזור הנוחות, זה לא תמיד גורם להם להשוות בין החלופות לבין הספקים.

מיכל כהן: ואגיד כאן סוד מאוד גלוי, כשחברה עומדת בפני החלטה האם להעלות מחיר או לא להעלות מחיר היא תמיד תמיד תשקול האם זה יהיה רווחי לה.

מיכל כהן: אם יש חשש או אם היא תצפה שהעלאת מחירים תיגמר בהפסד היא לא תעלה מחירים.

מיכל כהן: אם הצרכן ימשיך לקנות למרות עליית המחירים, בין אם כי אין לו חלופה – וזה נכון, אני לא יכולה לשבח את התחרות ברמת הספקים במדינת ישראל מעבר למה שהיא, יש בעיה תחרותית במקטע הזה, צריך יותר תחרות, צריך לקדם את הרפורמות שהממשלה הזאת התחילה, והיא מאוד מעוניינת לעשות, ולדעתי היא עשתה צעדים מרחיקי לכת בדבר הזה.

מיכל כהן: בין אם אין לצרכן חלופות, בין אם הוא לא משווה, בין אם הוא לא מוכן לצרוך מותג אחר, אם החברה תחשוב שהיא תעלה מחירים וזה לא יוריד לה את ההכנסות ולא ייגמר בהפסד אלא ברווח, היא תעלה מחירים.

מיכל כהן: וכאן אני שמחה על הדיון הציבורי הזה, כי עם כל הבעיות שיש במקטע הספקים במדינת ישראל, לכל מוצר במדף יש גם תחליף.

מיכל כהן: וכשהציבור מודע, ומשווה, ורואה, ואכפת לו, אז גם לחברה כשהיא באה להחליט האם להעלות מחירים או לא להעלות מחירים יש סכנה.

מיכל כהן: ואת הסכנה הזאת, ככל שאנחנו שומרים אותה חיה וקיימת, ככל שזה נכנס לתוך השיקולים, גם העלאות המחירים יהיו שונות.

מיכל כהן: זה לא מוריד מהאחריות לא של רשות התחרות לאכוף אם יש הפרה, ובכל מקום שיש הפרה, זה לא מוריד גם לא מהמאמץ שלנו לעשות ולקדם רפורמות תחרותיות.

מיכל כהן: צריך לזכור שלכל רפורמה תחרותית יש גם מחירים.

מיכל כהן: עומד פה גם איגוד התעשיינים, כמובן גם בהיבט העבודה - -

נעמה לזימי: - - -

מיכאל ביטון: נעמה לזימי, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

נעמה לזימי: סבבה.

מיכל כהן: - - מקומות פרנסה ותעסוקה, גם בהיבט של כשרות, גם בהיבט של בריאות ושל תקנים, תמיד יש אינטרסים שאם אנחנו מסתכלים רק על הכיס של הצרכן, ועל איך אנחנו מורידים את החסמים, זה עובר דרך אינטרסים שנמצאים באמצע.

מיכל כהן: וכשיוקר המחיה נמצא על השולחן מוכנים לעשות ויתורים יותר כואבים גם בהיבט הזה של הרפורמה.

מיכל כהן: ואני מרגישה שהממשלה הזאת לחלוטין מוכנה לעשות את הדבר הזה, וחלק מזה זאת באמת המודעות הציבורית, שבעיני היא מאוד מאוד חשובה לעניין הזה.

מיכל כהן: אז אני אומרת פה בשם רשות התחרות, אנחנו נאכוף את החוק במקומות שיש עילה לאכוף את החוק, ונמשיך לשרת את הממשלה, ולתת לה את כל מה שאנחנו יכולים כדי להביא בסיס כלכלי מבוסס נתונים כדי לקדם עוד ועוד רפורמות תחרותיות.

מיכל כהן: אני מרגישה שהקרקע מאוד בשלה לקלוט את זה.

מיכאל ביטון: תודה רבה.

מיכאל ביטון: פרופ' זליכה בזום, בבקשה.

ירון זליכה: תודה רבה.

ירון זליכה: תודה רבה, אדוני, תודה רבה חברי הכנסת.

ירון זליכה: אני אדבר בקצרה, ברשותכם.

ירון זליכה: ממיטב הבנתי, הממשלה העבירה מסר חד-משמעי לציבור המונופולים שהחגיגה החלה, והם יכולים להעלות מחירים ולנצל את המעמד המונופוליסטי שלהם על ציבור הצרכנים, שפשוט נעשק.

ירון זליכה: היא עשתה את זה בכמה צורות.

ירון זליכה: אני לא חושב שזה המקום.

ירון זליכה: אני רוצה להתמקד דווקא בצעדים שהממשלה יכולה לעשות, והכנסת יכולה אולי אפילו ליזום כדי לגרום למסר הזה להשתנות.

ירון זליכה: ואני רוצה להציע חמישה צעדים.

ירון זליכה: צעד ראשון, להחליט - - -

נירה שפק: סליחה על קריאת הביניים, אבל לא יכול להיות שיעלה מישהו ויגיד שהממשלה עשתה צעדים ולא לפרט.

מיכאל ביטון: נירה, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

נירה שפק: למה?

מיכאל ביטון: לא היית בתחילת הדיון, לא יהיו פה שום קריאות ביניים.

מיכאל ביטון: הדיון הזה טעון והוא ינוהל, ויהיה לך תור לפי זמן הגעתך.

נירה שפק: אבל זאת זכות פרלמנטרית שלנו.

אביר קארה: היא צודקת.

מיכאל ביטון: אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

דסטה גדי יברקן: הוא שיקף את המציאות, מה.

אביר קארה: אבל היא צודקת.

מיכאל ביטון: בבקשה, ירון, תמשיך.

אביר קארה: אבל נירה צודקת, מיכאל.

מיכאל ביטון: לא, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה, אביר קארה.

מיכאל ביטון: קדימה.

דסטה גדי יברקן: פרופ' זליכה אפילו לא אמר משהו, רק התחיל לנשום, מה.

מיכאל ביטון: יברקן, אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

אביר קארה: לא, כי הרפורמה ביבוא כנראה לא מבורכת.

מיכאל ביטון: אני קורא אותך לסדר פעם שנייה.

מיכאל ביטון: זליכה, תמשיך.

ירון זליכה: תודה.

ירון זליכה: בכוונה צמצמתי את תחילת דבריי כדי לא להיכנס לוויכוח שעלול להיות - - - , ולכן אני נכנס ישר לצעדים שאני מציע שהממשלה תעשה, ואני מציע שוועדת הכלכלה אולי תיזום אותם.

ירון זליכה: ראשית, רשות התחרות חייבת להכריז על כל היבואנים הבלעדיים בישראל כמונופולים.

ירון זליכה: שנית, בדומה לנעשה בתחום הרכב מ-2012, בחוק הרכב שחוקק בעקבות ועדת זליכה נאסר בתחום הרכב על יבואן לחתום על הסכמי בלעדיות עם היצרן בחו"ל.

ירון זליכה: אני מציע לאמץ גם את הצעד הזה.

ירון זליכה: שלישית, אני מציע לאסור על מונופול בתחום היצור המקומי, כמו אוסם לדוגמה, להיות גם יבואן.

ירון זליכה: הוא לא יכול להיות גם יצרן מונפוליסטי וגם לשלוט בשליטה משמעותית בתחום היבוא, כי כך אנחנו בעצם לא מאפשרים ליבוא להתחרות עם היצור המקומי.

ירון זליכה: רביעית, אני מציע לבטל את כל המכסים, פירות, ירקות, מזון, מוצרים, שירותים, לבטל ביטול מוחלט.

ירון זליכה: חמישית, אני מציע שהכנסת תחוקק חוק שמחייב את המונופולים לפרסם דוחות כספיים שקופים לציבור.

ירון זליכה: אגב, בדומה למה שנעשה בבנקים ובחברות ביטוח, גם אם הן לא חברות בורסאיות, כדי שהציבור ידע, א'.

ירון זליכה: עד כמה הרווחיות של המונופולים שוחקת אותנו; וב'.

ירון זליכה: תסלח לי יושבת-ראש רשות התחרות, עד כמה רשות התחרות מפקירה אותנו.

ירון זליכה: כיוון שהמידע הזה מצוי אצל רשות התחרות, הוא לא מצוי בידי הציבור, ולכן אנחנו לא יודעים עד כמה רשות התחרות מפקירה אותנו.

ירון זליכה: והדבר האחרון שאני מציע זה בדומה למה שעשה בזמנו השר לשעבר כחלון, למנות חברות בקרה בין-לאומיות שלא תלויות במונופולים המקומיים, שיבדקו את הרווחיות של המונופולים המקומיות, בפרט במזון.

ירון זליכה: אבל לא רק במזון, כדי שהציבור והכנסת ידעו האם הרווחיות שלהם היא עלות פלוס רווח סביר בהתחשב בסיכון, או שאנחנו המדינה הכי יקרה במערב מכיוון שהמונופולים פה פשוט שוחטים אותנו.

ירון זליכה: ואני רוצה לסיים באמירה אחרונה לגבי רשות התחרות.

ירון זליכה: רשות התחרות בשנים האחרונות, למיטב הבנתי, הפקירה אותנו, היא סירבה להכריז על היבואנים הבלעדיים כמונופולים, היא מסרבת להכריז על מונופולים חדשים.

אוריאל לין: אין יבואנים בלעדיים.

אוריאל לין: אין יבואן בלעדי.

ירון זליכה: יש עשרות מונופולים שלא מוכרזים.

מיכאל ביטון: אוריאל לין, בלי הערות ביניים.

אוריאל לין: אין יבואן בלעדי.

מיכאל ביטון: אוריאל לין, בלי הערות ביניים, בבקשה.

ירון זליכה: והיא מסרבת לאכוף את החוק.

אוריאל לין: לא, פשוט זאת הטעיה של הציבור.

מיכאל ביטון: לא נעים לי להוציא אותך כי אני מכבד אותך, עוד הערה אתה יוצא החוצה.

אוריאל לין: אני רק אומר שזאת הטעיה של הציבור.

מיכאל ביטון: אוריאל, אוריאל, די, מספיק.

מיכאל ביטון: ירון, משפט סיום.

ירון זליכה: והיא מסרבת לאכוף את החוק שאוסר על מונופולים לגבות מחירים מופרזים.

ירון זליכה: משפט סיום לממשלה.

ירון זליכה: הממשלה צריכה להבין שאנחנו בפני גל אינפלציוני שלא יסתיים עכשיו, ולכן היא צריכה להיות מאוד זהירה.

ירון זליכה: היא לא צריכה לאשר ייקור של המוצרים המפוקחים כפי שהיא עשתה לתנובה ולשטראוס לפני חודש; היא לא צריכה להעלות מיסים שמייקרים את המחירים; היא צריכה לספוג את העלייה של מחירי הדלק והחשמל לפחות באופן חלקי; היא צריכה להיערך לעליית ריבית; והיא צריכה גם להיערך למשבר הכלכלי שצפוי לקרות לנו גם בגלל התייקרויות המחירים וגם בגלל הבועה שהולכת ומתפוגגת בארצות הברית.

ירון זליכה: יש בועת שוק הון בארצות הברית, זה לא הנושא של היום, אבל גם לזה היא צריכה להיערך, והיא לא נערכת.

ירון זליכה: תודה רבה, אדוני.

מיכאל ביטון: תודה לך.

מיכאל ביטון: יוזמי הדיון בכנסת, אתם רוצים להיות הדוברים הראשונים בדיון משותף או להתחיל - - -

יצחק פינדרוס: יש נוהלים בכנסת, מיכאל.

מיכאל ביטון: לא, אין נוהלים.

יצחק פינדרוס: יש נוהלים בכנסת, אתה לא תייר פה.

מיכאל ביטון: פינדרוס, תענה לי על השאלה.

מיכאל ביטון: אתם רוצים להתחיל?

יצחק פינדרוס: אנחנו רוצים כמו שעובד בנוהל בכנסת.

יצחק פינדרוס: מה שעובד בנוהל זה מה שיהיה.

יצחק פינדרוס: לא רוצים כלום.

מיכאל ביטון: אז טעינו, חיברנו את הדיון שלכם לדיון שלנו.

יצחק פינדרוס: אנחנו רוצים שיהיה מה שיש בנוהל בכנסת.

יצחק פינדרוס: רוצים את מה שעובד בנוהל.

מיכאל ביטון: אז נעשה לכם דיון.

מיכאל ביטון: ב-10:15 הדיון שלכם יתחיל.

מיכאל ביטון: נדבר לפי זמן הגעתם של הדוברים.

מיכאל ביטון: נעמה, את הגעת ראשונה, את יכולה לדבר בדיון הזה.

מיכאל ביטון: שלוש דקות לכל חבר כנסת.

מיכאל ביטון: הדיון שלהם יתחיל ב-10:15.

יצחק פינדרוס: אני אחזור ב-10:15.

מיכאל ביטון: נעמה, בבקשה.

רם שפע: אני אתן לך את זכות הדיבור שלי אחרי נעמה.

יצחק פינדרוס: אני לא מחפש זכות דיבור, אני רוצה שזה יתנהל כמו בנוהל.

יצחק פינדרוס: והוא עוד כועס.

מיכאל ביטון: מאוד כועס.

מיכאל ביטון: מאוד כועס עליך.

מיכאל ביטון: תודה לך.

דסטה גדי יברקן: מה, זאת פעם ראשונה שאתה רואה?

יצחק פינדרוס: בן אדם יוזם דיון, והוא עוד כועס.

מיכאל ביטון: תודה לך, צא החוצה, בבקשה.

יצחק פינדרוס: אני יוצא.

יצחק פינדרוס: (חבר הכנסת יצחק פינדרוס יוצא את אולם הוועדה.

יצחק פינדרוס: ).

מיכאל ביטון: נעמה.

נעמה לזימי: אשתדל להקיף את כל הדברים שצריך להקיף כאן, כי הדיון הזה הוא דיון שבעיני הוא רחב יותר מהסל בסופר.

נעמה לזימי: בעידן הגלובלי כוחם של תאגידים הפך להיות גדול משל מדינות.

נעמה לזימי: ונדמה שגם בישראל התאגידים חושבים שכוחם גדול מכוחה של המדינה.

נעמה לזימי: ואנחנו צריכים להראות לתאגידים שהם טועים, לא רק מבחינת הבהרת מיהי הישות שפה במדינה אמורה להיות בעלת הכוח, אלא גם בגלל האינטרס הציבורי, שכמובן הוא פועל יוצא מזה.

נעמה לזימי: אני חושבת שאנחנו גם מדברים פה על עליית המחירים, ואני רוצה דווקא לדבר על זה שצריך לדבר שיח אחר לגמרי שהוא הורדת המחירים.

נעמה לזימי: יוקר המחיה בישראל לא מתחיל מעליית המחירים במשק, ואוזלת היד של המערכות, כולל רשות התחרות, לצערי, ניכרת בעליית המחירים כולה.

נעמה לזימי: היה פה דיון שגם יזמתי, דיון מיוחד על הכספומטים לפני כחודש וחצי, וסגירת הסניפים.

נעמה לזימי: בזמנו רשות התחרות אמרה שאין פה כשל שוק, למרות שיש חברה אחת ששולטת ב-76% משוק הכספומטים בישראל.

נעמה לזימי: אבל זה היה משום מה נדמה שאין כשל שוק.

נעמה לזימי: ואני חושבת שהגיע הזמן לקחת ברצינות את הסיפור הזה של יוקר המחיה כולו.

נעמה לזימי: עליית המחירים הוא סימפטום לאוזלת היד המערכתית ארוכת השנים יותר מדיי, והציבור הישראלי משלם בכיס, בעוד שהשכר נשחק.

נעמה לזימי: שכר מינימום פה הוא מבזה, הוא כזה שגם אם שני בני זוג או משפחה מרוויחים שכר מינימום הם חיים בעוני.

נעמה לזימי: בטוח.

נעמה לזימי: בטוח.

נעמה לזימי: לא ייתכן שתחת זה גם עולים המחירים.

נעמה לזימי: עכשיו, מה זאת עליית המחירים?

נעמה לזימי: אנחנו מדברים פה על הפסטה, וזה חשוב, כי בסוף כולנו הולכים לסופר, וחוזרים עם סל גדול מדיי.

נעמה לזימי: אבל עליית המחירים היא זה שתשלומי ההורים עלו השנה בחינוך, נושא שחשוב לך, מיכאל.

נעמה לזימי: בכלל, כל השירותים החברתיים התייקרו, החשמל, זכות יסוד בעיני, בדיוק כמו מים, התייקר, ועכשיו עולה.

נעמה לזימי: וזו עליית המחירים לא פחות, וזה לא ייתכן.

נעמה לזימי: אבל יותר מהכול, שחיקת והזנחת השירותים החברתיים.

נעמה לזימי: ולתוך כל זה אנחנו רואים שתאגידים וחברות עושות מה שבא להן.

נעמה לזימי: והן יכולות לברבר לנו על מכסים, ועל התייקרות, ועל חומרי גלם.

נעמה לזימי: בישראל הסל מלכתחילה יקר יותר, וזה שיח שבא לשים איזושהי מעטפת על המציאות עצמה, שמלכתחילה ללא קשר אמורה להיות ירידת מחירים, וזה תחת התחזקות השקל יש לומר.

נעמה לזימי: אז אני חושבת שהתפקיד שלנו הוא להשתמש בכל שוט.

נעמה לזימי: וכשאמרתי את זה לפני כמה זמן צחקו, מה הממשלה יכולה לעשות, זה בדיוק הכוח של התחזקות התאגידים מול הממשלה, שנדמה שאנחנו כבר חלשים מול הסיטואציה.

נעמה לזימי: אנחנו חזקים מול הסיטואציה.

נעמה לזימי: רק איום במכתב מסכן על מחירים בפיקוח תראו מה עשה.

נעמה לזימי: וצריך לזכור שהסיפור של אוסם - - -

שלמה קרעי: אולי תכניסו אותם לכלא כי הם מעלים מחירים.

אביר קארה: אתה על שתי קריאות.

מיכאל ביטון: קרעי, בלי הערות ביניים.

נעמה לזימי: צריך לזכור שהסיפור של אוסם הוא לא מספיק.

נעמה לזימי: אין פה ניצחון לציבור, יש פה חברה שעשתה הערכת נזקים והחליטה לדחות בשלושה חודשים, וזה לא מספיק.

נעמה לזימי: ואנחנו צריכים לחייב אותם למשהו אחר לגמרי, להורדת מחירים.

נעמה לזימי: בכלל, אני רוצה להגיד משהו על מוצרים בפיקוח.

נעמה לזימי: מוצרים בפיקוח זאת סוגיה כאובה, היא מעלה שאלות.

נעמה לזימי: למשל, טייגו אותי היום בפוסט חשוב על חולי צליאק שרגישים לגלוטן, מה הם משלמים על לחם.

נעמה לזימי: למה זה עדיין לא נכנס לפיקוח?

נעמה לזימי: המוצרים שלהם אמורים להיות מוצרי צריכה בסיסית עבורם בגלל שהם חולים במחלה.

נעמה לזימי: על תזונה בריאה, אני רואה שיש במערכת את דורית אדלר, מה אנחנו צריכים להכניס לפיקוח, האם אנחנו צריכים להכניס.

נעמה לזימי: דיברו על קטשופ, ממש ממש לא.

נעמה לזימי: אנחנו צריכים להכניס פיקוח על ירקות ופירות ומוצרים שיחייבו את הציבור, יחנכו את הציבור, סליחה, לאכול בריא יותר ולדאוג לבריאות שלהם.

נעמה לזימי: זאת אחריות שלנו דרך האופציה הזו.

נעמה לזימי: כמובן, מוצרי תינוקות ועוד.

נעמה לזימי: יש לנו הרבה מה לעשות ויש לנו הרבה שוטים, ונדמה שכולנו מתנחמדים.

נעמה לזימי: אז אני רק רוצה להגיד משפט סיום.

נעמה לזימי: התפקיד של הממשלה לא לעודד חרם צרכנים, את זה הציבור יודע לעשות טוב מאוד.

נעמה לזימי: עשיתי את זה בעצמי, עשור מחיי אני מפגינה מול עוולות.

נעמה לזימי: היום אני במקום שבו אנחנו צריכים לעשות מעשה.

נעמה לזימי: אנחנו לא צריכים לעודד לחרם צרכנים, הציבור עושה את זה טוב, זה תפקידו.

נעמה לזימי: תפקידנו להפעיל כל אופציה שעומדת לרשותנו כדי לשנות את המציאות הזאת.

נעמה לזימי: ואני רוצה להגיד על שינוי השיח, לא על עליית המחירים, אלא על רמת המחירים הגבוהה גם ככה.

נעמה לזימי: אנחנו צריכים לדבר על הורדת מחירים, ואולי אז החברות יתעוררו על עצמן.

מיכאל ביטון: תודה.

מיכאל ביטון: ומסכים איתך לגבי המשפט האחרון, תפקידנו פה לגרום לממשלה לעשות את המשימות שלה בתחומים הללו, אבל גם לתת גב לציבור וגם ליוזמות שעולות מהשטח ומהחברה האזרחית.

נעמה לזימי: גב בוודאי.

מיכאל ביטון: וזאת תנועת מלקחיים, מה שממשלה עושה ומה שחברה אזרחית עושה.

מיכאל ביטון: אני קורא לזה "תבונת הצרכנים", זה לא חייב להיות חרם צרכנים.

מיכאל ביטון: גיא לרר מהיוזמים, בבקשה, גיא.

מיכאל ביטון: וגם אם אתה יכול להתייחס להחלטה האישית שלך לעשות מעשה כזה לא פשוט, שיש לו השלכות במגזר העסקי והתקשורתי.

מיכאל ביטון: בבקשה.

גיא לרר: שלום לכם, חברים.

גיא לרר: קודם כול, תודה רבה לך על ההזדמנות, תודה רבה לך על הדיון, ותודה רבה לך באופן אישי שבאמת התחלת לשאת את הבשורה ואת הנושא כבר לפני חודש.

גיא לרר: לצערי, אכן הקשב הציבורי לא היה במלואו, אבל קרה משהו עם גל עליות המחירים האחרון.

גיא לרר: אני חושב שהציבור התחיל להבין שאין שום דרך אחרת, ובאמת הרגיש את רמת הזלזול, והתחיל להרגיש שאם הוא לא יעשה משהו אז שום דבר לא יזוז.

גיא לרר: גם החברות, בעיקר החברות הגדולות והיצרניות חטאו בזה שהן חשבו, והיו בטוחות, ואפילו ראינו את זה במצגות הפנימיות שלהן, שהציבור לא יעשה כלום, שהציבור בישראל אדיש.

גיא לרר: זו כבר הייתה הנחת יסוד מוחלטת.

גיא לרר: הוכח כאן שלא כך הוא.

גיא לרר: הן הלכו צעד אחד יותר מדיי.

גיא לרר: ברמה האישית שלי היה לי די ברור כשראינו את הלך רוח ואת רחש הציבור שלא צריך לשים לב להשלכות של הדברים, להתעסקות עם חברות גדולות, מפרסמות גדולות במשק.

גיא לרר: בהקשר הזה חשוב לי לציין את החופש העיתונאי שניתן לי בערוץ 13, בין השאר על ידי המנכ"ל אבי בנטל, להגיד: תשמע, למרות שזה עיסוק במפרסמים גדולים, תעשו את מה שצריך.

גיא לרר: ואני חושב שבסופו של דבר מה שחשוב עכשיו להבין מהרגע שבאמת היו השלכות, והתחלה של התפתחויות טובות וביטול חלק מעליות המחירים בגל הנוכחי, זה שיבינו, מכיוון שהרבה ממה שקורה עכשיו קורה במשרדים של יועצי אסטרטגיה ואנשים שמייעצים לחברות ואומרים להם איך בעצם להרדים את המחאה.

גיא לרר: אז זה מתחיל מזה שאומרים: תתעלמו, יום-יומיים זה יעבור.

גיא לרר: זה ממשיך עכשיו בזה שאומרים: אוקיי, נבטל, נדחה בשלושה חודשים, כמו אוסם.

גיא לרר: נעשה הנחות, נעשה כדי להראות איזה מחוות של רצון טוב, שלדעתי שחלקן ריקות מתוכן.

גיא לרר: וחשוב מאוד, אם אני יכול לשפוט על פי מה שאני רואה בציבור ובתגובות, הפעם זה לא ילך, הפעם הניסיונות להרדים, הפעם האקמולים האלה, הפעם הכותרות, חצי כותרות לא אפויות על צעדים שאולי נעשה וכאלה, זה לא ילך.

גיא לרר: הציבור מאס הפעם באמת.

גיא לרר: לא רק שהוא מאס באמת, הפעם הוא גם יותר חכם, יותר מודע, ויותר מבין וער לכל הדברים האלה שהם בעצם ניסיון להרדים ולטשטש אותו.

גיא לרר: העלינו אתמול פוסט מייד אחרי ההודעה של אוסם בפייסבוק הצינור שבו שאלנו בעצם: איך אתם מתייחסים להודעה הזו של אוסם?

גיא לרר: ואני רוצה להגיד שאם פעם זה היה באמת: יופי, תודה רבה, ניצחנו.

גיא לרר: אנחנו לא שם.

גיא לרר: כולם מבינים שהפעם זה לא עניין של יצרנית אחת ולא של חברה אחת, העניין הוא שציבור שלם מרגיש את המגף של יוקר המחיה על הצוואר.

גיא לרר: והפעם, בניגוד לפעמים אחרות, זה גם משפיל, כי אנשים יודעים שעברנו קורונה, זה משפיע כי הם יודעים שהם עצמם, חלק גדול מהציבור נמצא בתוך קשיים כלכליים, זה משפיל בגלל שיודעים כמה החברות, כמה היצרנים, כמה היבואנים – שהיום הציבור לא ממש מכיר את השם שלהם ואת השם של המנכ"לים שלהם, אבל בהחלט ייתכן שיכירו בהמשך – לא יודעים ולא מבינים כמה כסף הם עשו בתקופה הזו.

גיא לרר: הרי הם אלה שהתעשרו בזמן האחרון בגלל הקורונה, בגלל זה שאנשים נהרו לסופרים.

גיא לרר: הם חושבים שהציבור לא מבין את זה?

גיא לרר: הם חושבים שעכשיו הם יעלו מחירים ויתלו את זה במילים שכביכול אף אחד לא מבין, כמו: מדד התשומות, מדד התשואות, מדד הסחורות, מדד ההובלות, יטשטשו אותנו בשמות כאלה, וזהו, זה נגמר?

גיא לרר: אז אני רוצה לבשר להם, ואני מקווה שהם צופים בי עכשיו, זה נגמר.

גיא לרר: זה נגמר.

גיא לרר: הציבור חכם, הציבור מבין, הציבור קורא, הציבור מכיל אחד את השני ברשתות החברתיות, ומזין באינפורמציה, והשקרים והטשטושים האלה נגמרו.

גיא לרר: אם לא יקרו כאן דברים, וזה כולל גם צעדים ממשלתיים לעצירת יוקר המחיה אבל באמת, להיות כמו מדינות, אנשים גם מסתובבים בחו"ל רואים מה קורה, זה לא ייגמר.

גיא לרר: תרשמו מה שאני אומר לכם, זה לא ייגמר.

גיא לרר: תודה רבה.

מיכאל ביטון: תודה רבה לך, גיא, ותמשיך בעשייה הזאת.

מיכאל ביטון: רם שפע, בבקשה.

רם שפע: קודם כול, תמיד תענוג לשמוע את גיא לרר.

רם שפע: בדרך כלל אנחנו משתפים פעולה בענייני קנאביס, היום גם בתחומים אחרים.

רם שפע: שנית, תמיד תענוג לשמוע את חברתי נעמה לזימי, מתחבר מאוד.

אביר קארה: לא שמעתי מה היא אמרה.

רם שפע: אני בטוח שאתה הולך להתחבר גם לדברים שלה וגם לדברים שלי.

אביר קארה: מה היא אמרה?

אביר קארה: הפתרון זה להגדיל את ההוצאה הממשלתית, אין כמו זה, חבל על הזמן.

מיכאל ביטון: אביר, לא להפריע.

מיכאל ביטון: רם, תמשיך.

רם שפע: אין כמו אנשים שכבר הבטיחו.

שלמה קרעי: סגן השר, הספקת לדאוג לכל העצמאים שקורסים?

אביר קארה: בטח, חד-משמעית, אנחנו גם נביא תוצאות די מהר.

אביר קארה: דרך אגב, המצב שאנחנו נמצאים פה, קרעי, זה בגלל מדיניות כושלת שלכם במשך שנים.

מיכאל ביטון: קארה, קריאה שנייה.

מיכאל ביטון: קרעי, אתה בקריאה שנייה כבר מזמן, אז עדיין.

שלמה קרעי: מה, זה לא פג תוקף?

מיכאל ביטון: לא, אין פג תוקף.

אביר קארה: קארה וקרעי, מותר לנו.

מיכאל ביטון: שתיים וחצי, עוד רגע אתה יוצא, באמת, אני לא צוחק.

מיכאל ביטון: כן, רם.

רם שפע: תודה רבה.

רם שפע: כמו שאמרתי, תענוג לשמוע את חברתי לזימי, ואני בטוח שגם אביר קארה יזדהה עם הדברים שלה ושלי, באהבה.

רם שפע: אתמול קראתי פוסט של חברתי אורלי בר לב, שהזכירה לי שב-2018 כשאוסם החליטה להעלות מחירים, דאז הייתי יושב-ראש התאחדות הסטודנטים, אז ממש אותה התנהלות שהייתה פה, כמה ימים של טירוף.

רם שפע: אני אישית שוחחתי אז עם מנכ"ל אוסם, וגם עם שר האוצר אז משה כחלון, ואפילו עשינו פגישות משותפות, ואוסם הקפיאה את עליית המחירים שלה.

רם שפע: באותו זמן גם עליית מחירי החשמל נעצרה קצת.

אביר קארה: לכמה זמן זה השפיע?

מיכאל ביטון: קארה, אתה מפריע לניהול תקין של הדיון.

רם שפע: אבל כמובן שמה שקרה מאז זה שהמחירים עלו שוב.

מיכאל ביטון: ואתה בכלל סגן שר בממשלה, יש לך תפקידים בממשלה.

מיכאל ביטון: אל תפריע לדיוני הכנסת.

אביר קארה: טוב.

רם שפע: ופה אני רוצה לחזק - - -

אביר קארה: - - -

מיכאל ביטון: אתה מפריע לדיון.

מיכאל ביטון: אני מבקש ממך כמה פעמים.

רם שפע: גם יש לך אפשרות אחרי זה להגיב לנו ברשתות, כמו שאתה אוהב.

מיכאל ביטון: רם, תמשיך.

רם שפע: אני חושב שהדברים שנעמה אמרה הם סופר משמעותיים.

רם שפע: בסוף השאלה היא מבנית איך המשק שלנו מתנהל, ואי-אפשר כל הזמן לא להתעסק בדברים הגדולים שקורים פה.

רם שפע: וכן, הדברים הגדולים שקורים פה, ופה אנחנו מסכימים, זה שיש מונופולים, ויש שווקים שלמים שלא באמת מתנהלים בתחרות אמיתית.

רם שפע: ופה רשות התחרות לצערי, זה גוף – אני לא מאשים אתכם, אגב, אבל המדינה לא באמת נותנת לו שיניים.

רם שפע: ואז כל פעם מחדש רוצים שרשות התחרות תעשה משהו, ויבדקו, וקוראים לוועדת המחירים.

רם שפע: ואנחנו יודעים שהתוצאות יהיו שהם יגידו שכנראה אין שום בעיה.

רם שפע: אותו דבר ראינו רק בחודשים האחרונים בנושא החקלאות.

רם שפע: אני שמח, אגב, סוגריים, שסוף סוף לא החקלאים אשמים ביוקר המחיה.

רם שפע: איזה קטע, יש - - -

אביר קארה: לא שמעת מה רשות התחרות אמרו.

אביר קארה: אתה רוצה לקבל - - -

מיכאל ביטון: אתה לא בסדר.

רם שפע: אביר, יש עוד תחומים שלמים שיוקר המחיה עולה דרמטית וזה לא קשור לחקלאים.

נעמה לזימי: נכון.

רם שפע: איזה קטע מדהים.

רם שפע: אז זה דבר שטוב שקרה לנו בימים האחרונים.

רם שפע: אבל אני רוצה גם לדבר על פעולות פרקטיות.

רם שפע: לאזרחים, לחברה האזרחית, לתקשורת, יש תפקיד מכריע.

רם שפע: אנחנו לא צריכים לעודד אותם, כמו שנעמה ואני והרבה חבר'ה אחרים פה ממפלגות אחרות עשו לפני שהם באו.

רם שפע: לאזרחים יש תפקיד, למחות, להתאגד, מצוין שהם עשו את זה.

רם שפע: וגם אני כחבר קואליציה ודאי לא אעצור אותם מלעשות את זה כמו שניסו בעבר, ואני גם לא אחליש את המחאה.

רם שפע: יש ערך גדול לציבור, זאת דמוקרטיה.

רם שפע: לנו יש תפקיד לעשות פעולות מיידיות.

רם שפע: בטווח הארוך כל הבדיקות של רשות התחרות, כל מה שנעשה, אפילו רפורמות ביבוא, שעל חלקן אני מברך, בסוגריים, גם בחקלאות אנחנו מוכנים בחלק מהדברים לפתוח את המכסים ליבוא, אבל זה הכול לטווח ארוך.

רם שפע: בטווח הקצר, אני מסיים, יש שתי פעולות מיידיות שהממשלה יכולה להחליט שהיא עושה, הן אמיצות, הן לא תמיד פופולריות, אפילו בתוך הממשלה שאני חבר בה, אבל הן נכונות לציבור.

רם שפע: האחד, והכי דרמטי, אפשר להשפיע על מחירי הגז.

רם שפע: אם שר האוצר ושרת האנרגיה יחליטו שהם מתערבים באותו מתווה כושל שהיה אז, וגם אז יצאנו עליו לרחובות, מחר בבוקר אפשר להוריד את מחירי החשמל, ובתוך כך, הופ, הפלא ופלא, חלק גדול מהמחירים במשק ירדו.

רם שפע: כי אותן חברות שמעלות את המחירים בטענות שיש להן בעיה בנמלים, והרבה דברים שאני מסכים איתם, אני מבין את הבעיה.

רם שפע: מה לעשות, זאת דרך די פשוטה, היא יחסית מיידית, לפתור לפחות עכשיו את המצוקה, ולא לטווח ארוך.

רם שפע: והדבר השני, אני בטוח שנסכים על זה, אפשר להחליט באומץ שלפחות לעכשיו, כי אנחנו מבינים שאין דרך אחרת, לפקח על המחירים החיוניים, כי אחרת שום דבר שנעשה, גם דברים טובים שאני ואביר מסכימים עליהם, לא ישפיעו בשבועות הקרובים, אביר.

רם שפע: ולסיום, השכבות החלשות, אותם אלה שלא מעזים להעלות להם באמת את שכר המינימום לסכום סביר מספיק, הם נפגעים עכשיו יותר מאיתנו, ודאי חברי הכנסת, וגם יותר מהמעמד הבינוני גבוה שמסתדרים גם בעליות מחירים כאלה.

רם שפע: להם אנחנו צריכים לדאוג, בשביל זה הגענו לפה.

רם שפע: תודה רבה.

מיכאל ביטון: תודה רבה.

רם שפע: ותודה, מיכאל, על הרמת הדגל הזה תקופה ארוכה.

רם שפע: לא אמרתי, ומגיע לך על זה.

אביר קארה: נכון, כל הכבוד.

אביר קארה: רק ביקשת תחרות ואחרי זה לפקח על מחירים.

מיכאל ביטון: אביר קארה, אני כבר זהו, איבדתי סבלנות.

אביר קארה: לא, רק רציתי - - -

מיכאל ביטון: אביר, פעם אחרונה, מילה שלך לא במקום אתה בחוץ, זהו.

מיכאל ביטון: סימון דוידסון.

סימון דוידסון: בוקר טוב.

סימון דוידסון: קודם כול אני רוצה לחזק את המבקשים את הדיון הזה, הדיון הזה חשוב.

סימון דוידסון: ואנחנו רואים את האמוציות שמתנהלות פה, אבל בסוף אנחנו מחזקים את האנשים שמחוץ לכנסת, שפועלים באומץ רב אני יכול להגיד, נגד המונופולים החזקים, להורדת המחירים.

סימון דוידסון: אבל אני רוצה שכולם, כל היושבים פה וכל מי שצופה, שלא יתבלבלו, זה לא קרה היום, זה לא קרה אתמול.

סימון דוידסון: זה כבר הרבה מאוד שנים.

סימון דוידסון: וכשהתיישבתי פה בוועדה ראיתי את גדי ואת שלמה קרעי, אמרתי שאני חייב לדבר לפניהם, כי אני יודע כבר מה הם הולכים להגיד.

סימון דוידסון: אז, חברים יקרים, בכל הנושא של חוק התקציבים שישבנו פה שעות ולילות על גבי לילות, ויושב-ראש הוועדה ישב פה ונלחם יחד איתנו, וגם יחד עם סגן השר, בכל הנושא הזה של היבוא – קראנו לו "יבוא מקביל", כי עד עכשיו זה היה יבוא מגביל בגימ"ל – ואחרי מלחמה מאוד מאוד קשה, הצלחנו לשנות ולהעביר את חוק ההסדרים הכול כך גדול הזה, שבתוכו נמצא הדבר החשוב ביותר, לאפשר יבוא מקביל, לאפשר להוריד את המחירים על ידי תחרות, על ידי זה שלא יהיו לנו פה שלושה מונופולים גדולים שינהלו את המשק, אלא הרבה מאוד יבואנים שיוכלו להביא מוצרים במחירים הוגנים.

סימון דוידסון: אז לפני שאתם מדברים אני אומר את זה כדי שכשאתם תדברו תבינו שזה נעשה, ובעוד שנה, אפילו פחות משנה, הנושא הזה כבר יהיה בולט לאזרחים ולאנשים שהולכים וקונים לא רק את הפסטה, אלא גם את העגלה לתינוק, וכן הלאה, וכן הלאה.

סימון דוידסון: כי זה הולך להיות במוצרי צריכה רבים וגדולים.

סימון דוידסון: לגבי הנושא של משרד הכלכלה, ואתם תדברו עליו עוד מעט, עשיתי קצת שיעורי בית.

סימון דוידסון: ואני רואה מה משרד הכלכלה עושה בראשות השרה אורנה ברביבאי בכל נושא, אם זה פעילות הוועדה הבין-משרדית בנושא של תיווך פירות וירקות, בנושא של חיזוק רשות התחרות והגדלת מכסות והורדות מכסים, והקריאה החזקה שעזרה יחד עם הציבור בנושא של עצירה ובלימת העלאת המחירים.

סימון דוידסון: אז דברים נעשים, ונעשים ללא הפסקה.

סימון דוידסון: וכשאתם תתחילו לדבר על הנזקקים, על אנשים שאין להם, אז כולם צריכים לזכור שהממשלה הזאת העלתה את קצבת השלמת ההכנסה ל-270,000 גמלאים, קצבאות הנכות עלו ב-2.7 מיליארד שקל, העלאת מענקים ל-12,000 ניצולי שואה שעלו מ-4,000 ל-6,500 שקל בחודש, וכן הלאה, וכן הלאה.

סימון דוידסון: וצריך לזכור שגם השבוע החיילים שלנו קיבלו 50% תוספת בשכר שלהם.

סימון דוידסון: אז לפני שאנחנו מתחילים להתנפל פה על הממשלה צריך לזכור שהממשלה עשתה ועושה הרבה מאוד למען הנושא הזה, ונזכור שהעלאת המחירים לא קרתה ביום אחד.

סימון דוידסון: שנים על גבי שנים שהם עולים ועולים ועולים.

רם שפע: כל מילה.

סימון דוידסון: ומדי פעם זה מתפוצץ לנו בפרצוף.

סימון דוידסון: אז בואו נזכור את הדברים האלו.

סימון דוידסון: תודה רבה.

מיכאל ביטון: תודה לך, סימון.

אחמד טיבי: אפשר לסכם את הדיון להגיד תודה לממשלה על עליית המחירים?

אחמד טיבי: זאת הרוח כאן?

מיכאל ביטון: זה יעלה לך בקריאה ראשונה.

מיכאל ביטון: אני קורא אותך לסדר פעם ראשונה.

אחמד טיבי: מה?

אחמד טיבי: אסור להעיר בישיבה הזאת?

מיכאל ביטון: אסור, היום אין הערות.

מיכאל ביטון: כלום, ישר.

מיכאל ביטון: ראית איך הם ממושמעים עד שבאת?

עאידה תומא סלימאן: שכחתי לעדכן אותך בקבוצת הסיעה.

מיכאל ביטון: סימון, קצר ולעניין, תודה.

מיכאל ביטון: תודה שאתה קצר ולעניין.

אחמד טיבי: אז הקיזוז איתך מבוטל.

מיכאל ביטון: חבר הכנסת שלמה קרעי.

שלמה קרעי: תודה, אדוני יושב הראש.

שלמה קרעי: חבר הכנסת סימון, קודם כול, בינתיים העלאות המיסים שלכם בלעו את כל הצעדים האולי טובים שעשיתם.

סימון דוידסון: איך ידעתי.

מיכאל ביטון: ששש, תן לו לדבר, הוא לא הפריע לך, סימון.

שלמה קרעי: אל תשכח שלמעשה הרגתם את רפורמת היבוא כשהחרגתם אין-ספור מוצרים, אז בוא, אל תדבר איתי.

שלמה קרעי: וקצבאות הנכות שהזכרת היו בסך הכול השלמה של צעדים שאנחנו עשינו בממשלה שלנו.

שלמה קרעי: אבל לא זה הנושא כרגע.

שלמה קרעי: חברת הכנסת לזימי בכלל רוצה להלאים כאן את כל המפעלים ואת כל העסקים במדינת ישראל ולחלק תלושי קצבה לאזרחים.

נעמה לזימי: נתחיל בהסכמי שכר טובים.

מיכאל ביטון: נעמה, לא להפריע לו.

מיכאל ביטון: הוא לא הפריע לך.

שלמה קרעי: זאת האג'נדה הבולשביקית שלך, אנחנו יודעים אותה, ואין כאן שום שינוי שיח.

שלמה קרעי: פשוט אנשים התרגלו לאמירות האלה, והם מתעלמים מהם.

אביר קארה: אבל היא לא מתכוונת לזה.

סימון דוידסון: רק שתבין שידעתי מה הוא הולך להגיד.

מיכאל ביטון: חבר'ה, סימון, ידענו - - -

סימון דוידסון: זה שקוף, זה אותו דבר, זה אותן מילים.

שלמה קרעי: סימון, אני לא הפרעתי לך.

סימון דוידסון: אלו אותם משפטים.

מיכאל ביטון: סימון.

סימון דוידסון: אבל זה שקר, זה לא נכון.

סימון דוידסון: זה לא נכון.

מיכאל ביטון: ידענו שיישמעו פה דברים סותרים.

שלמה קרעי: כדאי שתעשה קצת יותר שיעורי בית, - - - יש לכם מספיק זמן.

סימון דוידסון: אז שיגיד דברים נכונים.

מיכאל ביטון: אבל אל תפריע לו, בבקשה.

מיכאל ביטון: הוא לא הפריע לכם, אגב, הוא התאפק, אז תתאפקו גם אתם.

שלמה קרעי: אני רוצה לומר משהו לחברי אוריאל לין, ידידי, האם אתם, אוריאל, תיתנו דוגמה אישית לממשלה ותהיו מוכנים להפחית, זמנית או באופן קבוע את המס, את דמי הטיפול שאתם גובים מהעסקים?

נעמה לזימי: יפה.

שלמה קרעי: 0.5% משיעור השכר שמשולם.

אביר קארה: למה לא להסיר אותו?

שלמה קרעי: אתם תיתנו דוגמה אישית, ותגידו: אנחנו נוריד את המס בשיעור מסוים רק כמחווה, כרצון טוב להתמודדות, אולי הממשלה תלמד מכם משהו.

שלמה קרעי: חברים, מדברים כאן על בעלי העסקים, מדברים כאן על אותם אלו שמעלים מחירים, וכמובן שמי שעושה את זה ומשתמש בכוח שלו כקרטל או כמונופול יש את הרשות לתחרות.

שלמה קרעי: גם הגשנו הצעת חוק, ואנחנו מתכוונים להקים יחד ועדת פיקוח שתפקח ותוכל לקבל נתונים ולוודא שאכן זה נעשה.

רם שפע: על מה נעשה?

שלמה קרעי: אבל יחד עם זאת, אי-אפשר להעלות את המים, ואת החשמל, ואת הדלק, ולתת העלאות מיסים, וחד-פעמי, שתייה מתוקה.

שלמה קרעי: הרי מה עשיתם כאן למעשה?

שלמה קרעי: מה הממשלה עשתה?

שלמה קרעי: אבן שטיפש זורק לבור, לבאר, צריכים הרבה מאוד חכמים כדי להוציא אותה.

שלמה קרעי: וכשמעלים מיסים, אפילו שהם נקודתיים, בסוף הם גורמים לגל, לאווירה של העלאות מחירים.

שלמה קרעי: כי רק כשדיברנו בוועדת הכספים על העלאת מיסים על החד-פעמי, עוד לפני שידעו בכלל מה נכנס לתוך המס, מה יוצא מתוך המס, כבר בסופרים כל המחירים עלו על כל המוצרים.

שלמה קרעי: אותו דבר שתייה מתוקה, אם העלו על שתייה מתוקה את המחירים, יעלו גם על השתייה הלא מתוקה.

שלמה קרעי: כי יש גל של העלאות מחירים, וזה מה שקורה כשאתם באים ובמקום כל ההבטחות שלכם של נוריד מיסים, נוריד את המס השולי, נוריד מס חברות, במקום זה עשיתם בדיוק את ההפך ויצרתם גל.

שלמה קרעי: ואתם יודעים מה, יכול להיות שמה שעשיתם הוא טוב, כי סוף סוף הציבור התעורר.

שלמה קרעי: לממשלה יש אחריות, הממשלה לא מממשת את האחריות שלה, ובעצם להפך, גרמה לכל הגל הזה.

שלמה קרעי: אבל הציבור אחראי, ועכשיו אנחנו שומעים שהוא עושה גם הרבה יותר מזה.

שלמה קרעי: ואני בהחלט מצטרף לברכות שלך, אדוני יושב הראש, לאותו אחד שהחל את המחאה הזו.

שלמה קרעי: המחאה הזו חשובה, והיא אולי או תשים סוף לממשלה או בינתיים תגרום לה להתעשת ולהוריד מיסים במקום להעלות מיסים ומחירים.

מיכאל ביטון: תודה לך.

מיכאל ביטון: משפט אחרון, אם אתה יכול.

שלמה קרעי: משפט סיכום.

שלמה קרעי: אני חושב שבתקופה כזו שבאמת הציבור קורס תחת הנטל, צריך צעדים מיידיים של הממשלה, אפילו זמניים, על הדלק, לבטל את המע"מ על חשמל ומים.

שלמה קרעי: למה צריך מע"מ על חשמל ומים?

שלמה קרעי: מים.

שלמה קרעי: למה על מים יש מע"מ?

נעמה לזימי: נכון, צודק.

שלמה קרעי: תורידו את שיעור המס השולי, תעשו משהו זמני, שאולי יהפוך לקבוע, ותראו שלהפך, כשמורידים מיסים יש תחרות יותר טובה, והציבור וכולם בסוף נהנים.

אביר קארה: שלמה, אם ייתנו פטורים ממע"מ לא יצטרכו להעלות מע"מ במקום אחר?

מיכאל ביטון: תודה.

מיכאל ביטון: תודה רבה.

מיכאל ביטון: אביר קארה, אתה מפריע.

מיכאל ביטון: רון כץ, בבקשה.

שלמה קרעי: אמרתי באופן זמני כתשובה לגל של העליות האלה.

מיכאל ביטון: נא להוציא את אביר קארה החוצה.

מיכאל ביטון: אביר.

אביר קארה: שאלתי שאלה.

מיכאל ביטון: תצא, אני לא יכול יותר איתך.

מיכאל ביטון: בוועדות רגילות יש לי סבלנות לזה.

אביר קארה: מה אתה רוצה, אני לא מדבר.

מיכאל ביטון: את הוועדה הזאת אי-אפשר לנהל עם ההתנהלות הזאת.

אביר קארה: טוב, היינו בשתיים תשעים וחמש, נגיד.

מיכאל ביטון: אז מספיק, מספיק.

מיכאל ביטון: רון כץ, בבקשה.

רון כץ: תודה, אדוני.

רון כץ: בוא נוותר לאביר, הוא בסך הכול ממקום טוב.

מיכאל ביטון: תמשיך, רון, דבר, אבל על העניין, בבקשה.

רון כץ: אני מקשיב פה בקשב רב מתחילת הדיון, ואני באמת חושב שאין פה נושא של קואליציה אופוזיציה בדברים האלה.

רון כץ: ושמעתי את כולם, ואני מסכים איתך שגם היה צריך לחבר את הדיון הזה, ואתה צריך להוביל אותו, כי אתה גם מוביל אותו מהיום הראשון.

רון כץ: הצטרפתי לפוליטיקה בסיסמה של איפה הכסף, בדיוק בדברים האלה, בשביל זה באתי בשם מעמד הביניים שקשה לו במדינה.

רון כץ: ואני חושב שעשינו שינויים גדולים.

רון כץ: החלפנו ממשלה שבמשך 12 שנה דאגה שישראל תהיה מקום קשה מאוד לחיות בו, והכנסנו בשבעה חודשים שאנחנו קיימים רפורמות אדירות.

רון כץ: הרבה מאוד רפורמות שהובלנו בוועדה הזו, אם זאת רפורמת היבוא, והסיבים, והרבה מאוד דברים שאנחנו - - -

מיכאל ביטון: והבנקאות הפתוחה, ועוד, ועוד.

רון כץ: והבנקאות הפתוחה, והרבה מאוד רפורמות שהעברנו, ונראה את התוצאות שלהם בחודשים הקרובים.

רון כץ: אבל מה לעשות, היום לא מעניין את הציבור מה יקרה בחודשים הקרובים, מעניין אותו מה יקרה מחר בבוקר.

רון כץ: ופה אנחנו צריכים להתערב, ופה אנחנו צריכים להרים את הדגל הזה, וזאת האחריות שלנו.

רון כץ: ואני חושב שיחד עם שרת הכלכלה, שקשובה לנושא ועובדת יום יום בשביל לעשות טוב יותר לאזרחי מדינת ישראל, ויחד עם שרת האנרגיה שעובדת ממש עכשיו, קראתי ציוץ בבוקר שהיא בוחנת את כל הכלים שעומדים לרשותה איך אפשר להקל בתחומים שהיא אחראית עליהם.

רון כץ: ביחד עם כל השרים שמחזיקים בתיקים הכלכליים במדינת ישראל אנחנו בתור כנסת צריכים לראות איך אנחנו עובדים ביחד בשביל מחר בבוקר, לתת פתרונות מעשיים.

רון כץ: אבל זה לא מוריד את האחריות ממי שבסופו של דבר מספק את התוצרת ואת הסחורה למדינת ישראל.

רון כץ: והמונופולים האלה צריכים להבין שנגמרה התקופה שאנחנו לא מתייחסים אליהם.

רון כץ: רשות התחרות בהנהגה חדשה, דרך אגב, הולכת להיות מאוד דומיננטית בנושא הזה.

רון כץ: אנחנו הולכים לבדוק רשת רשת, יבואן יבואן, ולהבין ולהציף.

רון כץ: אם תהיה איזושהי בעיה התגובה תהיה קשה מאוד.

רון כץ: וזה מסר שחשוב שישמעו מכולנו, בטח מהוועדה הזו, וזה מסר שחשוב שיבינו, ששרת הכלכלה אישית בודקת את הנושא הזה ועובדת בנושא הזה, ואני בטוח שאת התוצאות נראה בהקדם.

רון כץ: תודה רבה.

מיכאל ביטון: תודה רבה לך, רון.

מיכאל ביטון: ארז וינר מנכ"ל וילי פוד, יש כמה חברות שטוענות שאפשר למכור מוצרים זולים בשוק, בבקשה, ארז, קצר ולעניין.

ארז וינר: בוקר טוב, ותודה ליושב-ראש הוועדה.

ארז וינר: כן, אפשר למכור מוצרים במחירים תחרותיים, עם פערי מחיר משמעותיים אל מול מה שקיים בשוק.

ארז וינר: בסוף יש הרבה צדדים לבעיה, אני אתייחס לנקודה שלי.

ארז וינר: את שאר הדברים שמעתי בקשב, הם כבר עלו כאן קודם.

ארז וינר: בסוף לאזרח שנכנס לסופר יש, כמו שאמרתי, ב"סופר בונוס", הדוגמה שנתת, את האפשרות לבחור.

ארז וינר: התפקיד שלנו, של היבואנים הקטנים, הוא להביא את האפשרות הזאת לבחור.

ארז וינר: אנחנו בחברת וילי פוד מתעסקים לאורך שנים, ובשנה האחרונה בפרט, בלשים במדף את האלטרנטיבה, לא בלהתפשר על איכות, אנחנו מביאים את מיטב המוצרים מארצות המקור במחיר תחרותי.

ארז וינר: ומאחר שאנחנו חברה ציבורית גם צריכים להיות רווחיים אבל בצניעות ובהיגיון.

ארז וינר: אפשר להסתכל, כולל שכר המנכ"ל שלנו שמפורסם בדוחות, רחוק מהמספרים שציינת קודם.

ארז וינר: בשורה התחתונה, האפשרות לגשת למדף ולהרים גבינה צהובה ב-29 שקל לקילו, שהגיעה מהולנד ממפעל שמייצר 500 שנה גבינה, לא פחות איכותית מהגבינה של המתחרה ב-44 שקל לקילו לאותו מוצר על אותו מדף.

ארז וינר: ועדיין 70% ויותר קונים את המוצר היקר.

ארז וינר: זה אותו דבר באורז, זה אותו דבר בעשרות מוצרים נוספים.

מיכאל ביטון: אז בוא, זאת הגדרת הבעיה, תגיד לנו את ההמלצות האופרטיביות.

ארז וינר: הפתרון מעבר לצעדים הנוספים שהוזכרו כאן הוא פעילות, כולל פעילות שהוועדה והכנסת תוביל, יחד עם גורמים אזרחיים, כמו הפעילות של גיא לרר, ואחרים, היא לחנך את הצרכן.

ארז וינר: אם באירופה 80% מהעגלה של הצרכן היא לא מותגים, בישראל המצב הפוך.

ארז וינר: אם נצליח לשנות את האחוזים, שבעגלה של הצרכן הישראלי לא יהיו 80% מותגים, יהיו 30%, 40% מותגים, יוקר המחיה ירד מאליו.

ארז וינר: וגם החברות הגדולות יצטרכו, מה שנקרא, לרדת במחיר ולהיות תחרותיות מחוסר ברירה.

ארז וינר: צעדים, חקירות, הכול בסדר, הכול לוקח המון המון זמן, ולא תמיד מביא את התוצאות המבוקשות.

ארז וינר: בסוף ההחלטה בידי הצרכן.

מיכאל ביטון: תודה.

מיכאל ביטון: תודה רבה.

מיכאל ביטון: חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

עאידה תומא סלימאן: כמעט התייאשתי.

מיכאל ביטון: אין ייאוש בעולם.

מיכאל ביטון: בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: אני יושבת ומקשיבה מתחילת הדיון, ואני חייבת להגיד שהדיון הוא לא על כבודה של הממשלה הזו ולא על כבודה של הממשלה הקודמת.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו באים לדבר על כבודם של האנשים הפשוטים, שחלק מהם גם בני המשפחה שלי ושלך ושל אחרים, שמגיעים לסופר וקשה להם בימים האלה, והם צריכים לעמוד בתור, ולפעמים לוותר על חלק מהמוצרים שניסו לרכוש, והם לא מוצרים מיותרים או מותרות, אלא הבסיסיים ביותר שהם צריכים להביא הביתה כדי לכלכל את המשפחה.

עאידה תומא סלימאן: על המותרות הם כבר ויתרו מזמן.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו לא מדברים על אלה.

עאידה תומא סלימאן: אז בואו נצא מההתנגחויות.

עאידה תומא סלימאן: אבל אי-אפשר לא להתייחס לעובדה שהממשלה הנוכחית, שחרתה על דגלה ממשלת השינוי, צריכה לקבל החלטה באיזה צד היא נמצאת, בצד של התאגידים שמוכנים לדרוס את האזרח הפשוט, בצד של בעלי ההון שקיבלו מהממשלה הקודמת גם כן תמיכה והתערבבו בין אנשי שלטון לאנשי הון, או שהיא בצד של האזרח והיא הולכת לנקוט בצעדים מיידיים כדי להפסיק את עליית המחירים ואת יוקר המחייה שאנחנו רואים.

עאידה תומא סלימאן: ויש דברים שהם באחריות של הממשלה באופן מאוד ישיר, שהיא יכולה להתערב והיא יכולה להפסיק את העלייה הזו, אם זה בענייני חשמל, אם זה בענייני מים, אם זה בענייני ארנונה, וכו'.

עאידה תומא סלימאן: ויש דברים שהם באופן עקיף, הממשלה גם כן אחראית על להגן על האזרחים מהם, מהדורסנות הזו.

עאידה תומא סלימאן: ואני לא רואה שתפקידה של הממשלה, עם כל הכבוד והרצון הטוב של חברי הקואליציה, אבל הממשלה היא לא תנועת מחאה.

נעמה לזימי: נכון.

עאידה תומא סלימאן: תצאו מזה, אתם כבר לא תנועת המחאה, אתם אלה שמקבלים את ההחלטות.

עאידה תומא סלימאן: ואתם אלה שצריכים באמת להוביל את הקו שאומר: כלכלת ישראל מהיום עובדת בצורה כזו שהיא לא דורסת את האזרח ואת המעמד הנמוך.

עאידה תומא סלימאן: זה השינוי שאתם נדרשים לעשות בענייני הכלכלה.

עאידה תומא סלימאן: ואי-אפשר לא לדבר גם כן, דיברתם על העלאה בקצבאות, בואו נהיה כנים, 500 פה, 300 שם, כאשר כל המחירים האלה יעלו.

עאידה תומא סלימאן: תאמינו לי, גם העלאת הקצבאות שעשיתם תיבלע, ולא תהיה, והאזרחים הוותיקים יישארו עם המחשבה על מה לוותר החודש הזה, על אוכל, או על תרופות, או על חשמל בחורף הסגרירי הזה.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן ולא יכול להיות, לחתום על עסקת חבילה שדוחה את העלאת שכר מינימום לעוד שש שנים, או ארבע שנים, או חמש שנים, כאשר גם ההעלאה הזו בעוד חמש שנים היא מגוחכת, ולהפסיק את הקשר עם השכר הממוצע.

עאידה תומא סלימאן: צריך מייד להעלות את שכר המינימום ולהביא אותו ל-40 שקל לשעה, צריך להתערב ולהפסיק את העלייה שהיא בשליטה של הממשלה.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה על הרפורמות, אבל אנחנו צריכים לחיות עד שנראה את תוצאות הרפורמות האלה.

עאידה תומא סלימאן: לא להגיע עם הלשון בחוץ, ועם בריאות מקולקלת עד שנתחיל לראות פירות של רפורמות, שגם כן יש עליהן ביקורת.

עאידה תומא סלימאן: אז אני חושבת שהגיע הזמן שהממשלה, כל הכבוד שהיא אומרת: יאללה, תצאו, תמחו, אבל זה לא התפקיד שלכם.

עאידה תומא סלימאן: הציבור ידאג למחות בצורה שהוא רוצה למחות, אתם תקבלו החלטות.

מיכאל ביטון: תודה רבה לך, חברת הכנסת עאידה תומא סלימאן.

מיכאל ביטון: חברת הכנסת ענבר בזק, בבקשה.

שלמה קרעי: אדוני, תיתן רק חצי דקה, אם אפשר, לאוריאל לין, יש לו תשובה לאתגר שהעמדתי לפניו.

מיכאל ביטון: ניתן לו בהמשך, ואם תצטרף לוועדת הכלכלה תוכל למלא את מקומי לפעמים.

שלמה קרעי: ביקשתי.

שלמה קרעי: אמרתי בבקשה.

מיכאל ביטון: כן, אבל בינתיים לא הצטרפתם לאף ועדה, אז בהמשך.

שלמה קרעי: תדבר עם הקואליציה שלך.

מיכאל ביטון: ענבר בזק, בבקשה.

דסטה גדי יברקן: על זה השינוי.

ענבר בזק: תודה.

ענבר בזק: קודם כול, אני רוצה שוב להצטרף למברכים גם על הדיון החשוב, וגם על הקריאה שלך בתחילת הדיון להקים את הקבינט שיעסוק ביוקר המחיה, זה לא פחות חשוב מהקבינט הביטחוני, לא פחות חשוב מקבינט הקורונה.

ענבר בזק: זה באמת צו השעה היום.

ענבר בזק: אני יושבת פה מתחילת הדיון, מקשיבה לדברים, ואני מרגישה שחלק מהיושבים פה טיפה יותר מדיי מתעסקים בחיפוש אשמים.

ענבר בזק: אז זה מאוד נוח ומאוד קל לחפש את האשמים.

ענבר בזק: חלק אומרים שהאשם הוא בעליית המחירים העולמית, במונופלים שמנצלים את כוחם באופן ציני, היו גם אלה שאמרו שהאשם הוא בכלל הצרכן שלא מספיק מודע ולא משווה מחירים, האשם בממשלות הקודמות שהמדיניות שלהן עודדה את הצמיחה של אותם מונופולים, שהיא לא עודדה תחרות, היה את מי שאמר שהאשמה היא בממשלה הנוכחית שהעלתה מיסים.

ענבר בזק: אני רוצה פשוט לקרוא למי שנמצא פה, בואו נשנה את הגישה, ובמקום לחפש את האשמים בואו ניקח אחריות אישית.

ענבר בזק: ובואו נתגייס ביחד כל מי - - -

יעקב מרגי: איך נדע מה הכשל אם לא נחפש אותו?

מיכאל ביטון: מרגי, בלי קריאות ביניים היום.

מיכאל ביטון: היום אין קריאות ביניים.

ענבר בזק: כל מי שיושב בחדר הזה ייקח את האחריות האישית, כי כולנו מבינים שצו השעה עכשיו זה להילחם ביוקר המחיה.

ענבר בזק: וטוב שהתעוררה המחאה הצרכנית, טוב שאנחנו מקבלים את התזכורת מהציבור מה באמת חשוב.

ענבר בזק: יש הרבה מה שאנחנו יכולים לעשות.

ענבר בזק: קודם כול לממשלה בהחלט יש אחריות, ואמרה את זה גם חברת הכנסת לזימי, אני מצטרפת לדברים שלה, יש הרבה מה לעשות, יש לממשלה תפקיד, היא צריכה לקחת את האחריות.

ענבר בזק: זה הזמן לעצור.

ענבר בזק: יש המון רפורמות נהדרות, ואני גם מצטרפת למה שחבר הכנסת רון כץ אמר, הוועדה הזאת ישבה חודשים ארוכים וקידמה רפורמות, שאין ספק שכשהרפורמות האלה יצאו לפועל, הם יחסכו מאות וגם אלפי שקלים בכיס של הצרכנים.

ענבר בזק: אבל עד שהם יצאו לפועל יש עכשיו, יש את מחר בבוקר, יש את המשפחה הישראלית שהולכת לסופר וצריכה למלא את הסל.

ענבר בזק: אז אני קוראת גם לממשלה לשבת עכשיו, לעצור ולבחון איפה אפשר לזרז את הרפורמות, כמו הרפורמה ביבוא, הרפורמה ברגולציה, הורדת מכסים, לבחון איפה הממשלה כן יכולה להוריד מיסים במקומות שבשליטתה, כמו החשמל, כמו קרקעות, שזה אחד הדברים שמאוד מעמיסים על הכיס של הישראלים, בגז, במים.

ענבר בזק: אני רוצה גם לקרוא לאחריות אישית פה שלנו, של חברי הכנסת, במקום להיכנס ולחפש את אותה פרובוקציה, את אותו מקום ששוב, נורא קל, הכי קל לבוא ולחפש מי אשם, האם אשם מי שהיה פה קודם בממשלה, האם אשם מי שהיום.

ענבר בזק: בואו נעצור את זה.

ענבר בזק: בואו ניקח את האחריות האישית, ונגיד: אנחנו עכשיו מתגייסים למטרה הזאת.

ענבר בזק: אני גם קוראת לחברי הכנסת לקחת אחריות אישית ודוגמה אישית בזה שבתקופה הקרובה נוותר על חלק משכרנו.

ענבר בזק: יש מקום לכל אחד ואחת מאיתנו לעשות עכשיו למען - - -

יצחק פינדרוס: - - - לשלם חשבון חשמל?

ענבר בזק: אני אומרת שוב, אני אומרת דברים שאולי הם לא פופולריים ואולי לא נעים לשמוע, אבל הרבה יותר קל לשבת פה ולחפש מי אשם.

מיכאל ביטון: משפט סיום, בבקשה.

ענבר בזק: בואו ניקח כל אחד את האחריות.

מיכאל ביטון: ענבר, משפט סיום.

ענבר בזק: משפט הסיום זה שאם כולנו נתגייס ונחשוב על הציבור בישראל, ואיך אנחנו עוזרים להם, ונפסיק להתעסק כל הזמן בעצמנו ובלחפש מי אשם, וניקח את האחריות, אנחנו נפתור את מהמשבר הזה.

ענבר בזק: תודה.

מיכאל ביטון: תודה רבה לך.

מיכאל ביטון: אחרונת הדוברים תהיה נירה שפק.

מיכאל ביטון: ננעל את החלק הזה ונתחיל את הדיון בהצעה לסדר כפי שביקשו חברי הכנסת.

מיכאל ביטון: נירה שפק, בבקשה.

אלי כהן: היושב-ראש, אני מבקש רשות דיבור.

מיכאל ביטון: אתה באותו דיון, אבל נפתח אותו מחדש.

מיכאל ביטון: נירה שפק, בבקשה.

נעמה לזימי: זה אותו דיון.

נירה שפק: תודה רבה.

נירה שפק: לצערי, את חלק ממה שרציתי לומר אייחס למה שקיבלתי עליו שתי קריאות ממך כדי לענות לזליכה, שעלה ואמר.

יעקב מרגי: אחללה זליכה, אני מוכן לקבל - - -

מיכאל ביטון: תנו לה לדבר.

יעקב מרגי: אני מוכן לקבל ממנו - - -

מיכאל ביטון: מרגי, קריאה ראשונה.

מיכאל ביטון: נירה, בבקשה.

יעקב מרגי: תודה רבה לך, אדוני, על זליכה אני מוכן.

נירה שפק: אתה תמיד אומר לכבד את המקום שאנחנו נמצאים בו אז יכבדו אותנו.

נירה שפק: לא יכול להיות שהמשפט הראשון שלו היה שהממשלה הזאת פרקה עול ונותנת, והפקרות, וכולם יכולים להעלות מחירים.

נירה שפק: אז האמירה הזאת לא יכולה לצאת בלא כלום.

נירה שפק: אז אני אגיד כמה דברים בהקשר הזה.

נירה שפק: קודם כול, בואו נזכיר, הממשלה הזאת היא תוצאה של ציבור שעמד שנים, מעל שנה, מעל שנתיים, וקרא למשהו אחר.

נירה שפק: המפלגה שאני גאה להיות בה, שגדלה כמעט פי שניים, היא תוצאה של אמון שניתן במפלגה, ואמרו שהיא תטפל במעמד הביניים.

נירה שפק: אז קודם כול אני רוצה לשים את זה על השולחן ולענות לו.

יעקב מרגי: ושדדתם אותו בתשעת החודשים האלה.

נירה שפק: לא סיימתי.

מיכאל ביטון: מרגי, קריאה שנייה.

מיכאל ביטון: נירה, בבקשה.

יעקב מרגי: תודה.

נירה שפק: הפעם זה לי.

אחמד טיבי: יו"ר לשעבר.

מיכאל ביטון: זה אח, זה חבר, אבל היום יש לנו מצבים מיוחדים.

יעקב מרגי: חבר, אני אומר - - -

אביר קארה: זה שהתנגד לרפורמה בסלולר, דרך אגב.

מיכאל ביטון: היום הוא מצב מיוחד.

מיכאל ביטון: אביר קארה, אתה כבר בשתיים נקודה תשע תשע, מספיק.

מיכאל ביטון: נירה.

נירה שפק: כדי להדגים את דבריי וגם כדי שנשים את הנתונים ולא רק אמירות פופוליסטיות, אז אני רק לוקחת את דוח מבקר המדינה שבדק משנת 2017 מה נעשה במדינה בנושא הריכוזיות והעלאת יוקר המחיה, מה נעשה בממשלה, והדוח הזה מאשים גופים.

נירה שפק: הוא אומר לרשות התחרות, לרשות להגנת הצרכן וסחר הוגן, למועצת הצמחים, למועצה הישראלית לצרכנות, למשרדי ממשלה: כלכלה, חקלאות, אוצר בריאות, שלא פעלו, ושם את הנתונים על הריכוזיות במשק, על הקמעונות האחודה, והיה מספיק זמן לטפל בזה, לכל אלה שפה מצקצקים.

נירה שפק: כן, אני אגיד, כי זה המצב שאנחנו קיבלנו, ומפה אנחנו צריכים להמשיך.

נירה שפק: וכל מי שפה יודע איך מנהלים ממשלה ומדינה, אי-אפשר לעשות הוקוס פוקוס, ולכן כן נעשים צעדים שאותם אפרט.

נירה שפק: לקחנו את אותם דברים - - -

מיכאל ביטון: רק, נירה, תגידי לסיכום.

נירה שפק: רגע, אני חייבת.

נירה שפק: אני אגיע, רק הפריעו לי כל כך הרבה.

מיכאל ביטון: כשמישהו אומר לי בסוף דבריו "אני אפרט" אני מודאג.

מיכאל ביטון: אז תסכמי, בבקשה.

מיכאל ביטון: כמה משפטי סיכום.

יעקב מרגי: זאת הדרשה של הרב מלול.

נירה שפק: אתם כל פעם מוציאים אותי מריכוז, וחבל.

מיכאל ביטון: אבל נתנו לכולם שלוש דקות.

נירה שפק: אבל הפריעו לי, וגם עכשיו, אז בואו.

מיכאל ביטון: נוסיף לך דקה, אבל קדימה.

נירה שפק: תודה.

נירה שפק: אז בא משרד הכלכלה, ומינתה השרה ראשת רשות תחרות שבאה וקיבלה כלים ושיניים לטפל.

נירה שפק: ראו לדוגמה, רק פה בוועדה הזאת שלוש פעמים היו דיונים על זה.

נירה שפק: יישמנו את מה שלא נעשה קודם, עשינו רגולציות, הצפנו דברים.

נירה שפק: אני עוברת בין ועדות, לא רק פה, גם בוועדת הכספים, וועדת העבודה והרווחה, ואנחנו פועלים ויוצרים דברים.

נירה שפק: ואני אקח רק שני דברים, כי פירטו כאן כל כך הרבה.

נירה שפק: אז רק בנושא צרכנות נכונה ושקיפות, אני מזכירה שבוועדה עלו שלושה דברים, אחד מהם היה קבוצות ריכוז, השנייה היה ריכוזיות גאוגרפית שאנחנו צריכים לטפל בה, ושקיפות מחירים.

נירה שפק: אז אני אקח רק את - - -

יעקב מרגי: אז היום אתם מתנגדים לחוק שלי בנושא צרכני מאוד.

יעקב מרגי: חוק צרכני, הממשלה מפילה אותו היום.

נירה שפק: רגע, אני רוצה – מדד - - -

מיכאל ביטון: מרגי.

מיכאל ביטון: מרגי, בבקשה.

יעקב מרגי: בלי לבלבל במוח.

נירה שפק: מדד חודשי למחירי הצרכנים והשוואת מחירים, שקיפות מחירית, עידוד אפליקציות להשוואת מחירים.

נירה שפק: ובלי הצרכן החכם בסוף לא נוכל לפעול.

נירה שפק: יש כאן את הממשלה, יש כאן את הגופים שעליהם צריך לעשות את הרגולציה ואת הבקרה, ואת השקיפות, ואת הפעילות של האזרחים, שאותה שלא נחליף.

שלמה קרעי: תורידו מיסים ותפסיקו לבזבז כספי ציבור.

מיכאל ביטון: תודה רבה.

נירה שפק: קרעי, נראה לי שעניתי לך, אבל אם אתה רוצה עוד הפעם אז אפשר.

שלמה קרעי: תעני.

מיכאל ביטון: קרעי, סיימנו.

מיכאל ביטון: ששש, דממה.

מיכאל ביטון: אנחנו סוגרים את החלק הזה, כמובן שיש עוד עשרות דוברים שרוצים.

שלמה קרעי: תן לאוריאל לין חצי דקה.

מיכאל ביטון: יש עוד עשרות דוברים שרוצים, נראה מה נספיק בפרק השני.

מיכאל ביטון: עכשיו אנחנו מתחילים הצעה לסדר-יום בנושא התייקרויות מחירי מוצרי מזון וצריכה בסיסיים ביוזמת נעמה לזימי, מוסי רז, יצחק פינדרוס, עאידה תומא סלימאן, ודסטה גדי יברקן.

יעקב מרגי: זה אותו דיון.

מיכאל ביטון: הם ביקשו לפצל את זה, וכיבדנו את הבקשה.

מיכאל ביטון: גדי יברקן, בבקשה.

יעקב מרגי: כל הכבוד.

דסטה גדי יברקן: בוקר טוב, אדוני היושב-ראש - - -

נעמה לזימי: יש לי מה להגיד גם על ההצעה שלך.

אביר קארה: די, כבר אמרת.

נעמה לזימי: למה?

נעמה לזימי: מה קרה?

נעמה לזימי: - - - פיצלו דיונים.

אחמד טיבי: אני במקום עאידה.

מיכאל ביטון: אין בעיה.

דסטה גדי יברקן: תודה רבה, אדוני, בוקר טוב לכם.

דסטה גדי יברקן: אדוני היושב-ראש, אני מאוד שמח על הדיון הזה, על היוזמה.

דסטה גדי יברקן: הגשנו את ההצעה לסדר, חבריי שציינת כרגע, והחלטנו לאחד את זה, זה דיון חשוב מאוד וחשוב שהוא יקרה.

דסטה גדי יברקן: אני רוצה לדבר בצורה מאוד עניינית עד כמה שניתן.

דסטה גדי יברקן: עליית המחירים, בצורה הוגנת, לא התחילה עכשיו, היא לא התחילה בממשלה הזו.

דסטה גדי יברקן: ואנחנו גם בממשלת הליכוד היינו צריכים לעשות הרבה דברים, ולצערנו הרב, מעט מהדברים לא נעשו, וגם בכך צריך להודות.

רם שפע: פששש.

דסטה גדי יברקן: זו האמת.

רם שפע: מרשים, מרשים.

מיכאל ביטון: תנו לו לדבר, בבקשה.

קריאות: - - -

קריאה: 12 שנים.

מיכאל ביטון: הבן אדם ישב פה שעה ורבע ולא צייץ.

מיכאל ביטון: חבר'ה, אל תפריעו לו.

רם שפע: נתנו, רק פרגנו.

מיכאל ביטון: אל תפריעו.

דסטה גדי יברקן: על כל דבר צריך להסתכל בצורה עניינית.

דסטה גדי יברקן: ואני מסתכל על זה בצורה עניינית.

דסטה גדי יברקן: ועכשיו, בואו נראה אם אתה תתחיל לפרגן לי גם על הדברים הבאים שאני אגיד.

מיכאל ביטון: תישאר עם הדברים שלך.

רם שפע: לא מתחייב.

אביר קארה: אין סיכוי, אל תדאג.

מיכאל ביטון: בלי התנצחויות, בבקשה.

דסטה גדי יברקן: זה לא עניין של להתנצח.

שלמה קרעי: תיזהר שבסוף לא ישמרו לך מקום.

דסטה גדי יברקן: תראו, א'.

דסטה גדי יברקן: בנושא הכלכלי אני חותם על כל מילה שפרופ' זליכה אמר, ואני לא אוסיף עליה.

אביר קארה: אוי ואבוי.

מיכאל ביטון: ששש.

דסטה גדי יברקן: מסכים איתו על כל מילה.

נירה שפק: אחרי זה תראו לי את המחקרים שלכם, טוב?

מיכאל ביטון: נירה, גדי יברקן לא הפריע לך.

אביר קארה: מונופולים, מונופולים.

אביר קארה: יש מונופול יותר גדול מהחקלאים.

מיכאל ביטון: אתם מדברים על הוגנות בכנסת, ואתם לא מקיימים אותה בעצמכם.

נירה שפק: ביקשתי סליחה מגדי.

מיכאל ביטון: אז אל תפריעו לו, הבן אדם שעה ורבע לא דיבר, למה אתם מפריעים לו?

נירה שפק: ביקשתי סליחה מגדי.

מיכאל ביטון: כל אחד מכם דיבר והוא לא העיר הערות ביניים.

מיכאל ביטון: בבקשה.

דסטה גדי יברקן: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

דסטה גדי יברקן: לגבי הרפורמות ודברים שכרגע אתם מנופפים בדגל, אני אשמח מאוד שאם יש כאן עיתונאי הגון אחד במדינה, שיראה לי איזה דיון שאתם יזמתם בכל הרפורמות האלה מאז שנכנסתם, ולא רצף של הממשלה הקודמת.

דסטה גדי יברקן: אם יש דבר כזה אני מאוד אשמח.

דסטה גדי יברקן: שנייה, לא להפריע.

יעקב מרגי: אביר, תירגע, שב.

יעקב מרגי: אתה רוצה את הכדור שלי?

יעקב מרגי: אני אתן לך.

דסטה גדי יברקן: אני רוצה שנהיה ענייניים.

מיכאל ביטון: הוא עבר לשפת הסימנים.

מיכאל ביטון: תמשיך.

דסטה גדי יברקן: אדוני, תראה.

מיכאל ביטון: אתה אומר שאפילו תנועות הגוף שלו מערערות אותך, עם כל השרירים.

יעקב מרגי: מה זה?

יעקב מרגי: תנועה מאיימת זה נקרא.

מיכאל ביטון: אביר, תוריד את השרירים.

יעקב מרגי: אביר, תסתכל אליי, זה מאיים עליו.

עאידה תומא סלימאן: אל תפחד, גדי.

דסטה גדי יברקן: אני אולי יכול לנצח אותו בריצה, אבל לא בהיאבקות.

מיכאל ביטון: תמשיך, גדי.

עאידה תומא סלימאן: אל תפחד, נגן עליך.

דסטה גדי יברקן: תודה, את תגני עליי, ודאי, אנחנו כבר יודעים.

דסטה גדי יברקן: תראה, אדוני, אני חושב שבנושא של עליית המחירים צריך לטפל במונופול.

דסטה גדי יברקן: זה לא קשור לפוליטיקה ולא קשור לשמאל ולימין, ותפסיקו להביא את הדיונים האלה לכאן, וכל אחד ממי שדיבר מהקואליציה אומר שהממשלה הקודמת עשתה ככה.

דסטה גדי יברקן: אז, הינה, חסכתי לכם, אמרתי לכם את זה.

דסטה גדי יברקן: עכשיו מה קורה?

דסטה גדי יברקן: אלו אנשים שהשלטון תפס אותם לא מוכנים.

דסטה גדי יברקן: בדרך כלל אנשים תופסים שלטון.

דסטה גדי יברקן: במקרה הזה אלו אנשים שהשלטון תפס אותם לא מוכנים, כי לאף שר בממשלה לא הייתה שום תוכנית כלכלית, כי הוא לא ידע ולא האמין שהוא יהיה בממשלה הזאת עד הדקה התשעים בכפר המכבייה כשהחליטו שמקימים ממשלה.

יעקב מרגי: כשייסדו את המדינה מחדש.

דסטה גדי יברקן: לא רק זה, יש גם חברי כנסת שרים שבטוחים שיום העצמאות הראשון של מדינת ישראל זה ביום העצמאות הבא, הם בנו מדינה מחדש כאילו לא היה פה כלום.

דסטה גדי יברקן: אני חושב שצריך כאן הוגנות וצניעות כדי לדבר על זה, גם מהצד שלנו.

דסטה גדי יברקן: ואי-אפשר להטיל את כל הרפש, ואי-אפשר לקיים פה דיון ענייני כי הכול נהיה שמאל וימין, ביבי לא ביבי, וזה לא אמור להיות ככה.

דסטה גדי יברקן: במשחק הזה אזרחי מדינת ישראל מפסידים, ובעיקר, בעיקר אלה שהולכים למכולת עם שכר מינימום.

דסטה גדי יברקן: ו-90% אולי מחברי הממשלה הזאת לא ירגישו את זה בכיס, כי הם בחלקם הגדול מהאלפיון העליון.

דסטה גדי יברקן: הם לא ירגישו את זה.

מיכאל ביטון: גדי, דקה לסיום.

דסטה גדי יברקן: אני מסיים, אדוני.

דסטה גדי יברקן: אז יכול להיות שהאנשים האלה לא ירגישו, אבל המון אנשים במדינת ישראל יפגעו מהדיון הזה.

דסטה גדי יברקן: עכשיו, עוד מילה, אדוני היושב-ראש, תראה, הכול מתפרק לממשלה הזאת בכל תחום.

סימון דוידסון: העיקר שאתה אומר שלא מדברים על פוליטיקה, ולא מדברים על הממשלה.

דסטה גדי יברקן: לא, אני אמרתי את זה בתחילת דבריי.

סימון דוידסון: אבל אתה כבר שלוש דקות מדבר על הממשלה.

מיכאל ביטון: סימון, אתה מהמכבדים, ואמרת דברים שאחרים התקשו לשמוע.

סימון דוידסון: גדי, אני אוהב אותך.

דסטה גדי יברקן: חבר הכנסת סימון.

יעקב מרגי: גדי, תשתדל לא לפגוע בממשלה הנוכחית כי הם רגישים.

יעקב מרגי: הם רגישים, אל תדבר על הממשלה הנוכחית.

דסטה גדי יברקן: חס וחלילה, לא.

יעקב מרגי: לא, אסור לדבר על הממשלה.

מיכאל ביטון: אחמד טיבי אמר שיש לך פה מעמד מיוחד כיו"ר לשעבר.

יעקב מרגי: כשיש התייקרויות אין לי מעמד.

מיכאל ביטון: אז, בבקשה.

מיכאל ביטון: גדי, תסיים, בבקשה.

דסטה גדי יברקן: אדוני, אני מסיים אם לא יפריעו לי, למרות שאני אוהב את זה.

דסטה גדי יברקן: תראו, הממשלה, כפי שאמרתי, הם הגיעו לשלטון במקרה.

דסטה גדי יברקן: מה שקורה כרגע זה שמרוב שהם גם לא יודעים איך לנהל את הממשלה הם מטילים את הניהול של הממשלה על האזרחים.

אביר קארה: הלוואי.

דסטה גדי יברקן: ככה בקורונה.

דסטה גדי יברקן: עכשיו, מה הם אומרים?

דסטה גדי יברקן: שר החקלאות, שהציבור יצא להפגין.

מיכאל ביטון: משפט סיום, גדי.

דסטה גדי יברקן: עליתם כדי לשלוט, כדי לנהל את הכלכלה, בינתיים, ואני אומר את זה.

מיכאל ביטון: משפט סיום.

דסטה גדי יברקן: אני מסכם, אדוני, הלוואי שהייתי מסכם את הקדנציה של הממשלה הזאת.

דסטה גדי יברקן: ודרך אגב, עשיתם דברים טובים.

מיכאל ביטון: משפט סיום.

דסטה גדי יברקן: דבר טוב מאוד שהממשלה הזאת עשתה זה להראות מאלו ממשלות להימנע בעתיד, ככה לא מנהלים מדינה.

מיכאל ביטון: תודה רבה.

מיכאל ביטון: תודה לך.

מיכאל ביטון: חבר הכנסת יצחק פינדרוס, בבקשה.

יצחק פינדרוס: תודה רבה לך, אדוני.

יצחק פינדרוס: אני רוצה להתחיל עם שני דברים.

יצחק פינדרוס: אני מסכים שאחת הבעיות המרכזיות של עליית המחירים, ולכן אנחנו יזמנו את הדיון, זה הנושא של המונופולים והגופים הגדולים, שדרך אגב, הם לא ישראלים, הם קוראים לעצמם ישראלים, היום הם גופים בין-לאומיים מסין ועד שוויץ.

יצחק פינדרוס: אבל, אתה יודע, כשאתה אומר "תעשייה מקומית ישראלית" אתה בסוף קונה פסטה מאיטליה, אבל זה בסדר, אין לי בעיה עם זה.

יצחק פינדרוס: אני רק אומר שבסוף לממשלה יש אחריות בשני מישורים.

יצחק פינדרוס: קודם כול בוא ניקח את עליות המחירים שהממשלה עשתה פיזית.

יצחק פינדרוס: היום החשמל עלה ב-5.7%, זאת הממשלה.

יצחק פינדרוס: הדלק עלה, הממשלה שותפה שם במעל 50%, אני מזכיר לכם.

יצחק פינדרוס: אנחנו בחדר פה ליד בשלושה חודשים האחרונים העלינו בצווי מיסים, לפי דברי האוצר, מעל 4 מיליארד שקל אחרי שנה שגבו 20 מיליארד שקל מעבר לצפי.

יעקב מרגי: העליתם, למה אתה אומר העלינו?

יצחק פינדרוס: גבינו מיסים חדשים של 4 מיליארד שקל.

יצחק פינדרוס: זאת אומרת שקודם כול נתנו איזושהי אווירת סוף עונה.

יצחק פינדרוס: ברור שאם הייתי מנכ"ל ועכשיו מעלים את החשמל, מעלים את הדלק, אני מרגיש נוח.

יצחק פינדרוס: הצרכן צריך לעשות, את המונופול צריך להפסיק.

יצחק פינדרוס: ואני נלחמתי בו, כן, גם בממשלה הקודמת, גדי, הייתי פה יחד עם מרגי ונלחמנו בדברים האלה.

דסטה גדי יברקן: שהם לא ישמעו.

יצחק פינדרוס: ניסיתי להילחם נגד ההחלטות ברגולציה פה, בגלל שהגיעו לפשרה בממשלה, עשו כזה, נישט אין ונישט אין, ניסיתי להילחם יחד עם חברי קואליציה, לא הצלחנו, מול שרים מסוימים שעמדו על ברקסים.

יצחק פינדרוס: אבל לא זה הנושא עכשיו.

יצחק פינדרוס: כרגע אנחנו נמצאים במצב שמעמד הביניים לא יכול לסיים את החודש.

יצחק פינדרוס: אם חבר כנסת יכול להגיד פה תוותרו על שכרכם זה אומר ככה, מעבר ל-20 מיליארד שקל שהאוצר גבה, מעבר ל-4 מיליארד שקל ניתן תרומה לאוצר, כי האוצר במצוקה.

יצחק פינדרוס: ניתן לו תרומה גם מהשכר של חברי הכנסת.

יצחק פינדרוס: אני מציע הפוך, להעלות את השכר של עובדי המדינה, להעלות את השכר של השרים ושל חברי הכנסת, שיהיה להם איך לשלם על הדלק.

יצחק פינדרוס: לא בגלל שאני צריך עכשיו העלאת שכר, הרי זאת הפקרות מוחלטת, המדינה גובה את הכסף הזה.

יצחק פינדרוס: כשהדלק עולה הממשלה שותפה ל-50%, כשהעלו את הסולר לתעשייה בגלל התמהול כי המשטרה לא יודעת לתפוס גנבים שמוהלים סולר, העלו את הסולר התעשייתי, העלו את המהילה, והם באים עכשיו לתעשיינים, כי לנו אין משטרה.

יצחק פינדרוס: במדינת ישראל אין משטרה.

יצחק פינדרוס: אני שמח שהאזרחים קמו ועושים סוף לדבר הזה.

יעקב מרגי: עוד לא קמו.

יעקב מרגי: אני מקווה שיקומו.

יצחק פינדרוס: אבל זה לא פוטר אותנו כנבחרים.

יצחק פינדרוס: אנחנו צריכים לקחת אחריות גם על העלאת מיסים, גם על העלאת מחירים, וגם על המונופולים.

יעקב מרגי: חזק וברוך.

יעקב מרגי: כל הכבוד.

מיכאל ביטון: תודה רבה, וגם בפחות משלוש דקות.

יעקב מרגי: כשמדברים לעניין לא צריך הרבה זמן.

מיכאל ביטון: זה אפשרי.

מיכאל ביטון: זה אפשרי.

אביר קארה: להעלות את שכר חברי הכנסת?

יעקב מרגי: זה מה שיפתור לך את הבעיה, ה-30 נורבגים.

מיכאל ביטון: יש פה עוד יוזמי דיון שכבר דיברו.

מיכאל ביטון: אתם רוצים לדבר או לתת לח"כים אחרים?

נעמה לזימי: יש משהו קטן, רק משפט.

יצחק פינדרוס: אם תחזור לכנסת זה יחסוך יותר מאשר הורדת שכר.

אביר קארה: פינדרוס, אני בכנסת.

יעקב מרגי: נציגי הציבור.

מיכאל ביטון: אז משפט של לזימי וטיבי יגיד במקום עאידה.

מיכאל ביטון: בבקשה.

נעמה לזימי: משפט אחד.

נעמה לזימי: אני לא אחזור על דברים שנאמרו, היה פה דיון חשוב.

נעמה לזימי: צריך לזכור שכל מה שקורה קורה בהמשך לשחיקת השכר ושכר המינימום.

נעמה לזימי: כשבעסקת החבילה שהולכת לבוא אלינו הולכים לבטל את ההצמדה ל-47.5% לשכר המינימום, ועל ידי כך אנחנו עוד נראה הידרדרות בהקשר של סיום החודש של האזרחים.

נעמה לזימי: כי בשכר המינימום ההצמדה שכבר הייתה, וגם ככה היא לא גבוהה, הולכת להתבטל.

נעמה לזימי: אז צריך גם להגיד את זה שיש פה עוד מהלכים שהולכים מאוד להכביד על הציבור, והסיפור של ביטול ההצמדה הוא דבר שלא ייעשה ולא יעבור.

יעקב מרגי: הלך להם במיסים.

דסטה גדי יברקן: אז איך אתם מונעים את זה?

דסטה גדי יברקן: אתם בממשלה.

יעקב מרגי: גדי, עזוב אותה.

נעמה לזימי: אני פה מספיק כנה בניגוד אליכם בתענית השתיקה כשאתם הייתם בממשלה, אני כן מעזה לדבר.

נעמה לזימי: אז אולי תלמדו משהו מאיתנו, קואליציה שיש בה דיאלוג.

דסטה גדי יברקן: אני בניגוד אליך - - -

יעקב מרגי: גדי, אתה לא צודק, תן לה.

נעמה לזימי: ויש בה דיון ויש בה עמדות.

יצחק פינדרוס: גדי, אתה לא צודק.

יעקב מרגי: תן לה, היא לוחמת.

אביר קארה: הינה, אין ימין ואין שמאל, כולכם שמאל כשמדובר בזה.

אביר קארה: אה, הינה, גדי גם בשמאל, הוא איתך.

נעמה לזימי: אביר, אתה החריג פה.

יעקב מרגי: אתה הקפיטליסט היחיד פה.

מיכאל ביטון: ששש.

מיכאל ביטון: נעמה.

נעמה לזימי: בכל מקרה, משהו אחרון, מיכאל.

אביר קארה: אני איש ימין היחיד פה.

שלמה קרעי: ממשלת סינגפור הפכה להיות בולשביקית.

שלמה קרעי: זאת ממשלת סינגפור שלכם.

קריאות: - - -

מיכאל ביטון: אביר קארה, קרעי.

מיכאל ביטון: רגע, נעמה, שתהיה פה דממה.

מיכאל ביטון: בבקשה.

נעמה לזימי: הדבר האחרון שאני רוצה להגיד זה דווקא על עליית מחירי החשמל.

נעמה לזימי: אני יודעת ששנינו הגשנו חוק לביטול ניתוקים, מיכאל, אז זאת פה קריאה חשובה של להגיד שעליית מחירי החשמל היא קודם כול הלחם והמים.

נעמה לזימי: כי אם אי-אפשר לאחסן מזון, ואי-אפשר לקרר את הבית או לחמם את הבית, או אי-אפשר להשתמש במכשור רפואי, אז כולנו פה דנים סביב עצמנו.

נעמה לזימי: הפסטה זה משהו אחד, אבל לא יכול להיות שמוצר יסוד כמו חשמל יילקח מאנשים בעוני כשאנחנו מייצרים אותם בעוני.

נעמה לזימי: אז אני רוצה להגיד גם פה שגם זה דבר כנראה החשוב ביותר שקשור היום בעליית המחירים, ואנחנו חייבים לבלום את הסיפור הזה, ולעשות כל שנוכל.

נעמה לזימי: תודה.

מיכאל ביטון: תודה רבה.

מיכאל ביטון: אחמד טיבי בשם עאידה תומא סלימאן.

אחמד טיבי: תודה רבה לך ולעאידה.

מיכאל ביטון: שמעתי אותה אומרת לך בחכי כמאן אנא, משהו כזה בערבית.

מיכאל ביטון: מאחורי הגב, שמעתי את הדיבור.

אחמד טיבי: נכון.

אחמד טיבי: האמת היא, לציבור, אדוני היושב-ראש, לא אכפת מי אשם, ממשלה קודמת, ממשלה נוכחית.

יעקב מרגי: הוא משלם.

אחמד טיבי: מבחינתנו שתי הממשלות גרועות בנושא הזה.

אחמד טיבי: כשלו.

אחמד טיבי: עכשיו, הממשלה הזאת נמצאת כמה זמן?

אחמד טיבי: אי-אפשר כל הזמן להגיד אחרי תשעה חודשים שזאת הממשלה הקודמת, ולהטיל את האחריות ולברוח מהאחריות לעליית המחירים.

אחמד טיבי: דלק – עלייה של 34 אגורות לליטר, שיא של שבע שנים, שיא, חשמל – 5.7%, גז, רכבים, מחירי דיור – 10% בשנה, פסטה, טואלטיקה, חומרי ניקוי, החד-פעמי הוכפל, שתייה מתוקה – 25%, שימורים, יבואנית המזון שסטוביץ – 12% ממוצע, אוסם, נסטלה, תנובה, מחירי הארנונה – 2% שנתי, כמעט כל מוצרי המדף בסופר עלו: דגים קפואים, טרה, חלב, טונה, קטשופ, סוכרזית, מרכך כביסה, במבה, אורז, מגבות נייר, מה לא?

עאידה תומא סלימאן: יותר קל להזכיר מה לא.

אחמד טיבי: בדיוק.

אחמד טיבי: מחישובים שנעשו, משפחה עם שני ילדים ורכב, אתה יודע כמה תוספת השנה היא צריכה לשלם בגלל המיסים ועליית המחירים האלה?

אחמד טיבי: 7,000 שקל בשנה.

אחמד טיבי: משכורת שלמה.

אחמד טיבי: הממשלה הזאת.

שלמה קרעי: ליה ספילקין עשתה את החישוב.

יצחק פינדרוס: לפני עליית המים.

אחמד טיבי: הממשלה הזאת.

אחמד טיבי: אגב, וגם מה שאמר פינדרוס נכון, בעליית מחירי הדלק האוצר גוזר קופון, אז המדינה מרוויחה והציבור מפסיד, הוא קורס תחת הנטל.

אחמד טיבי: חשמל, הניתוקים של החשמל הם שערורייה אחת גדולה, גם מעלים את מחירי החשמל, ויש אנשים שלא יכולים לשלם.

אחמד טיבי: אני בא מחברה שלא רק שיש ניתוקי חשמל בגלל חוסר תשלום, אלא שאין כמעט יישוב שלא סבל מניתוק חשמל בשבועיים-שלושה האחרונים.

אחמד טיבי: השנה יותר מאשר בכל שנה.

אחמד טיבי: אני לא אומר שזה בגלל הממשלה.

יצחק פינדרוס: זה בגלל רע"מ.

אחמד טיבי: לא.

יצחק פינדרוס: בגלל חוק החשמל של רע"מ.

שלמה קרעי: אבל עבאס העביר לכם חוק - - -

אחמד טיבי: אני לא אומר שזה בגלל הממשלה.

עאידה תומא סלימאן: עוד לא התחיל לדבר.

מיכאל ביטון: ששש.

אחמד טיבי: אבל הניתוקים האלה בכל היישובים האלה הם בעייתיים ביותר דווקא בקור וסערה.

יעקב מרגי: שיהיה מה לחבר.

אחמד טיבי: והכי קל להגיד: אה, זה בגללכם, זה כישלון.

אחמד טיבי: אסור שהמצב הזה יקרה.

אחמד טיבי: בסופו של דבר, אדוני, יש להעלות את מחיר המינימום, יש יוזמה של 40 שקל.

אביר קארה: למה לא 80?

אביר קארה: למה לא 90?

אחמד טיבי: ואני חלק מהיוזמה הזאת.

אחמד טיבי: כולנו פה חלק מהיוזמה הזאת, חוץ ממך, אביר.

אביר קארה: אבל לא 90?

שלמה קרעי: בולשביקים, אנחנו לא חלק מהיוזמה.

אביר קארה: אם אתה כל כך נדיב, למה לא 90?

נעמה לזימי: גם חוץ ממך, קרעי, והכול טוב.

אביר קארה: למה לא 900?

אביר קארה: חבר'ה, למה לא 900?

אביר קארה: באמת.

קריאות: - - -

יצחק פינדרוס: אני חתום גם על היוזמה.

יצחק פינדרוס: גם אני חתום על זה.

נעמה לזימי: נשמות, אנחנו עוד נגיע לחצי כנסת, למה אתם ככה?

נעמה לזימי: לאט, לאט, אנחנו בונים.

קריאות: - - -

אחמד טיבי: פינדרוס הזכיר את מעמד הביניים.

שלמה קרעי: לשירות הציבורי יעלו את שכר המינימום, לא לעסקים פרטיים.

מיכאל ביטון: נא להתכנס לזמן.

אחמד טיבי: אני אתכנס.

אחמד טיבי: מעמד ביניים, מתחת למעמד הביניים אתה יודע כמה משפחות יש?

אחמד טיבי: החברה - - -

אביר קארה: כמה אתה מוותר על המשכורת - - -

מיכאל ביטון: די, די, די, מספיק.

אביר קארה: כמה אתה מוותר?

מיכאל ביטון: די, די.

קריאות: - - -

שלמה קרעי: על כמה נורבגים אתה מוותר?

שלמה קרעי: אביר קארה, שני נורבגים תחתוך.

אביר קארה: תאמין לי, זה כאין וכאפס לעומת הצמצומים שאפשר לעשות במגזר הציבורי.

אביר קארה: ממש מעט שאפשר לעשות.

מיכאל ביטון: קרעי.

מיכאל ביטון: אביר, אתה מפריע לדיון כבר יותר מדיי פעמים.

שלמה קרעי: כולם צריכים לתת דוגמה.

אביר קארה: זה הכי יפה שהבעיה רוצה להציג את הבעיה.

מיכאל ביטון: די, קרעי, מספיק, נו, באמת.

מיכאל ביטון: אתם רוצים שאני אוציא אתכם?

אחמד טיבי: אני מעריך, רק בגלל ההערה של סגן השר, זו ממשלה שניפחתם באופן שערורייתי, 22 נורבגים, תסתכל בראי, ואולי צריך לקצץ אותך.

מיכאל ביטון: תודה.

אביר קארה: אבל אני לא נורבגי.

מיכאל ביטון: אביר קארה, הגיע זמנך, דבר.

מיכאל ביטון: אל תפריעו לו.

מיכאל ביטון: אל תעשו לו מידה כנגד מידה.

מיכאל ביטון: אביר קארה, תורך עכשיו.

אביר קארה: אה, תורי עכשיו הגיע?

מיכאל ביטון: כן.

מיכאל ביטון: גם שעון לא מכוון מדייק פעמיים ביום.

אביר קארה: תראו, אז אני קודם כול ישבתי וחיכיתי פה.

נעמה לזימי: למה לא הבאת פופקורן, מיכאל?

ענבר בזק: את השלוש דקות שלו הוא פשוט דיבר תוך כדי.

אביר קארה: אני סגן שר, אנחנו מקבלים שש דקות.

מיכאל ביטון: תנו לו.

מיכאל ביטון: אביר.

אביר קארה: תראו, ישבתי והקשבתי פה בקשב רב, ואני רוצה להגיד לכם שלצערי הרב בנושאים הכלכליים בכנסת ישראל לאורך שנים אין ימין ושמאל, יש רק שמאל.

אביר קארה: מרבית ההצעות שהחברים שלי פה מדברים עליהן הן אותן הצעות מזיקות לאורך שנים.

אביר קארה: אני לא חושב שיש מישהו יותר מהממשלה הקודמת, כל ממשלה למעשה במדינת ישראל שעושה יותר נזק לאזרחים מאשר ההצעות שאתה שומע פה.

אביר קארה: כולנו מסכימים על הבעיה, יקר לחיות בישראל, היה מאוד יקר לחיות בישראל גם ב-2008, ב-2012 כשהדלק עלה כאן 8.26, היו פה מחאות חברתיות אדירות וצודקות.

אביר קארה: המחאה שיש עכשיו בחוץ היא מחאה צודקת, יקר לחיות פה, קשה לחיות פה.

אביר קארה: רק שאני חושב שחלק מהחברים שלי בכנסת לא רק שלא מצביעים על הפתרון, הם הולכים לייצר עוד בעיה.

אביר קארה: אז חלק מהדברים שהוצעו כאן הם בעיה.

נעמה לזימי: רוצה להסיר אחריות וחושב שזה יפתור בעיות.

אביר קארה: ואני רוצה לומר גם עוד דבר אחד, חברי חבר הכנסת מיכאל ביטון, אם היה פתרון קסם כנראה ששר האוצר הקודם היה עושה אותו.

אביר קארה: הפתרון הוא לא פתרון קסם.

אביר קארה: הבאנו לפה לשולחן רפורמות אדירות.

אביר קארה: יש דברים שאפשר לעשות באופן מיידי.

יעקב מרגי: כמה אפשר לתלות ברפורמות האלו שלא יביאו לך כלום?

אביר קארה: אבל רגע, מרגי, הן עוד לא נכנסו לתוקף, שנייה, תמתין שנייה.

יעקב מרגי: גם כשהן יכנסו לתוקף הן לא יביאו לך כלום.

אביר קארה: אבל, מרגי.

מיכאל ביטון: אביר, איך זה מרגיש כשמפריעים לך לדבר?

שלמה קרעי: אגב, לזימי, אתם מעלים את שכר המינימום ב-100 שקל בשנה, וב-600 שקל בחודש את יוקר המחיה.

מיכאל ביטון: ששש, קרעי, לא להפריע.

נעמה לזימי: אבל זה מה שאמרתי, אתה אומר לי אגב.

מיכאל ביטון: נעמה, נעמה, אני קורא אותך לסדר שתיים וחצי למרות שזה מתאפס כי זה דיון חדש, אבל באמת.

אביר קארה: אני מבקש להוסיף לי זמן.

מיכאל ביטון: אביר, אנחנו רוצים שתרגיש איך זה מרגיש כשמפריעים לך לדבר.

מיכאל ביטון: בבקשה, אביר.

אביר קארה: אני בסדר עם זה, אני יודע לספוג את העניין.

אביר קארה: תראו, יש לנו הזדמנות חסרת תקדים בממשלה הזאת, ואולי ההזדמנות הכי טובה שהייתה אי פעם, כי יש לנו ראש ממשלה שאין לו קבוצת לחץ, או אינטרס, שיושבת לו על הראש.

שלמה קרעי: והוא לא מחויב לציבור.

אביר קארה: אין לו ועדים, הוא מחויב רק לציבור, זה בדיוק העניין.

מיכאל ביטון: אביר, עזוב פוליטיקה, דבר על יוקר המחיה.

אביר קארה: עוד שנייה, בבקשה.

יעקב מרגי: הוא שליח של קהלת.

יעקב מרגי: הוא מחויב לימין הכלכלי האנרכיסטי, קהלת.

מיכאל ביטון: מרגי, מרגי, די כבר.

נעמה לזימי: באיזה כתף קהלת?

נעמה לזימי: באיזה כתף קרן תקווה?

נעמה לזימי: תגיד לנו איפה - - -

מיכאל ביטון: די כבר, די, די.

אביר קארה: חבר'ה, אני מאוד גאה בקהלת.

מיכאל ביטון: אני חושב שאנחנו עושים טעות, חבר'ה, יש לנו דוברים.

אביר קארה: אני יודע שאת מאוד גאה בקרן ברל כצנלסון, את מביאה לכאן כל מיני דוגמאות, שעל אף אחת מהדוגמאות אף כלכלן בארץ לא יסתכל.

מיכאל ביטון: נעמה, יש לנו דוברים, עובדים סוציאליים שרוצים לדבר, גופים, אנחנו לא מגיעים אליהם.

אביר קארה: בכל מקרה, עובדים סוציאליים, אגב, שמקבלים שכר נמוך למרות שמגיע להם שכר הרבה יותר גבוה.

מיכאל ביטון: יפה, דיברת טוב.

אביר קארה: אבל הם מקבלים שכר נמוך בגלל שההסתדרות גורמת לאי-שוויון במדינת ישראל.

אחמד טיבי: אני מבקש לתת לעאידה לדבר במקומי, מיכאל.

מיכאל ביטון: דפקת כניסה ויציאה.

אביר קארה: בכל מקרה, אגיד לכם מה אפשר לעשות, מה אנחנו כן יכולים לעשות.

אביר קארה: העברנו כאן את הרפורמה ביבוא, והיא תיכנס לתוקף רק ביוני, צריך להקדים אותה למחר בבוקר.

אביר קארה: הרפורמה ביבוא חולקה לארבעה חלקים שדיברנו עליהם: אחד זה מכון התקנים.

יעקב מרגי: ניתקתם אותו.

אביר קארה: הדבר השני שהיה שם זה הרפורמה בתמרוקים, הרפורמה במזון הרגיש, וחשוב מאוד, אדוני היושב-ראש, אולי החשובה ביותר זאת הרפורמה בחקלאות.

אביר קארה: אפשר לחתום על הצו מחר בבוקר.

אביר קארה: מי שמונע את חתימת הצו אלו לא אנשי המקצוע.

אביר קארה: מי שמונע את חתימת הצו זה לא אנשים אחרים.

אביר קארה: מי שמונע את חתימת הצו לפתיחת השוק לתחרות, להורדת מכסים, להסרת כל המכסות ביבוא התוצרת החקלאית אלו פוליטיקאים וזאת פוליטיקה, וזה לא בצד המקצועי.

אביר קארה: הצד המקצועי של כולם.

יצחק פינדרוס: בממשלה הקודמת, נכון?

אביר קארה: הממשלה הקודמת כמובן במשך שנים.

אביר קארה: אבל גם שם הייתה את אותה בעיה.

מיכאל ביטון: אביר, תגיע למשפטי סיכום, בבקשה.

אביר קארה: אני גם אסכם.

אביר קארה: יש כאן הרבה מאוד טענות, אדוני היושב-ראש, לרשות התחרות, אבל תקשיבו למה שרשות התחרות אומרת.

אביר קארה: רשות התחרות אומרת לכם שיש ריכוזיות מאוד גבוהה בענפים מסוימים.

יעקב מרגי: צריך לטפל.

יעקב מרגי: יש לנו מנכ"לית חדשה.

אביר קארה: מועצת החלב, מועצת הלול, כל הלובי החקלאי במדינת ישראל, אין מונופול יותר הרסני ממנה.

מיכאל ביטון: משפטי סיום , בבקשה.

אביר קארה: תראי, חברת הכנסת נעמה לזימי, חשוב לי רק לומר לך שמונופול זאת לא עבירה על החוק.

אביר קארה: עבירה על החוק זאת חסימת תחרות.

אביר קארה: אתם יושבים כאן ומונעים מהשוק הישראלי לקבל תוצרת חקלאית תחרותית במחירים טובים.

אביר קארה: אתם הרבה יותר בעייתיים ממה שפוגעת - - -

יעקב מרגי: דיפלומט יבוא.

נעמה לזימי: אנחנו שומרים על הביטחון התזונתי של המדינה, אביר.

נעמה לזימי: וכל הסיסמאות שלך - - -

מיכאל ביטון: נעמה, נעמה, תתאפקי ותשמעי דברים שאת לא רוצה לשמוע, כמו שהשמעת לאחרים דברים שהם לא רצו לשמוע.

אביר קארה: את פוגעת בביטחון התזונתי של אזרחי ישראל, כי את מגנה על מונופולים.

אביר קארה: עצם זה שביצים בישראל עולות 40 אגורות יותר מכל מקום אחר בעולם זה רק בגלל שאת מונעת מאזרחי ישראל ביטחון תזונתי טוב יותר.

נעמה לזימי: אביר, איך זה יכול להיות?

קריאות: - - -

יצחק פינדרוס: החקלאי מקבל 40 אגורות - - -

אביר קארה: אני רק רוצה במילה אחרונה להתחבר לדברים של חברת הכנסת נירה שפק.

קריאות: - - -

נירה שפק: 40 אגורות?

נירה שפק: איך 40 אגורות יותר?

מיכאל ביטון: אביר, משפט אחרון.

אביר קארה: 18 שקל יותר לתבנית ביצים.

נירה שפק: מחיר הביצה ירד - - -

מיכאל ביטון: משפט אחרון, אביר.

מיכאל ביטון: אביר, אתה לא שומע.

אביר קארה: משפט סיום.

אביר קארה: אבל אני רוצה משפט סיום.

נעמה לזימי: אני שמחה שרק אתה בעמדות שלך, זה המזל היחידי שיש לנו.

קריאות: - - -

מיכאל ביטון: משפט סיום.

מיכאל ביטון: תגיד אותו.

מיכאל ביטון: נעמה, קריאה שנייה.

אביר קארה: הינה, תראו מה קרה לכל השמאל, קואליציה ואופוזיציה, יא אללה, איפה שאתם רוצים לפקח על מחירים, לאסור על תחרות.

שלמה קרעי: איפה אתה רואה אופוזיציה?

שלמה קרעי: זה רק הקואליציה של - - -

מיכאל ביטון: קרעי, קריאה שנייה.

אביר קארה: הרגע היה פה חברך גדי יברקן, ולא חסרים לך חברים.

מיכאל ביטון: משפט אחרון.

אביר קארה: בכל מקרה, ומרגי, תראה את מרגי, הוא ממש משתולל, שמאל כלכלי.

מיכאל ביטון: משפט אחרון.

יעקב מרגי: אני עוד לא דיברתי.

מיכאל ביטון: קארה, משפט אחרון.

אביר קארה: רגע, שנייה.

מיכאל ביטון: לא, אין שנייה, משפט אחרון.

אביר קארה: שנייה, משפט אחרון, אני רוצה על זליכה, להתחבר לדברים שנירה אמרה.

מיכאל ביטון: תגיד במשפט.

אביר קארה: אותו פרופ' זליכה שכל כך הפכתם אותו לגיבור שלכם, הוא אותו אחד שהתנגד לרפורמה בסלולר.

יעקב מרגי: הוא נלחם בליכוד לא פחות.

אביר קארה: כשהוא התנגד לרפורמה בסלולר.

אביר קארה: היום מחירי הסלולר, ברוך השם, הממשלה הקודמת עשתה דבר טוב, הינה, הממשלות הקודמות עשו דבר טוב, ועשו את הרפורמה בסלולר.

אביר קארה: הלכו באומץ, והיום מחירי הסלולר בישראל הם מהנמוכים בעולם.

אביר קארה: לכו על זה בכל המוצרים, תחרות תחרות תחרות.

מיכאל ביטון: תודה רבה.

מיכאל ביטון: עכשיו שלושת הדוברים האחרונים.

אורי מקלב: אנחנו מקבלים את השירות הכי טוב.

נעמה לזימי: אני שמחה שהעמדות הסהרוריות שלך לא זוכות - - -

מיכאל ביטון: נעמה, די, די, נעמה.

אביר קארה: מי שמעודדת 40 שקל.

אביר קארה: אנשים צוחקים מזה.

נעמה לזימי: בינתיים 43 חברי כנסת, ואנחנו עדיין סופרים.

אביר קארה: יש לי אחיינית בכיתה ב', היא צוחקת ממה שאת אומרת.

נעמה לזימי: אביר, אנחנו גם נגיע ל-30% - - -

מיכאל ביטון: נעמה.

מיכאל ביטון: נא להוציא את נעמה וקארה.

מיכאל ביטון: נא להוציא את שניהם, בבקשה.

מיכאל ביטון: קארה, צא החוצה.

מיכאל ביטון: קארה, צא החוצה, בבקשה.

אביר קארה: די, סיימתי.

מיכאל ביטון: די.

מיכאל ביטון: שלושה דוברים אחרונים: חבר הכנסת אלי כהן, מרגי, ומקלב; ואחרי זה כמה גופים, ככל שנספיק.

מיכאל ביטון: בבקשה, אלי כהן.

מיכאל ביטון: מרגי ומקלב, בבקשה.

שלמה קרעי: אין כבוד לסגני שרים היום.

נירה שפק: אבל נרשמתי.

מיכאל ביטון: אבל אין לנו פעם שנייה בינתיים.

מיכאל ביטון: אם נספיק.

מיכאל ביטון: יש דוברים בחוץ שלא הספיקו.

מיכאל ביטון: אולי נספיק, נירה, אבל כרגע המצב קשה.

מיכאל ביטון: אלי, בבקשה.

נירה שפק: תודה.

אלי כהן: תודה, אדוני היושב-ראש, על כך שאתה והחברים הנוספים יזמו את הדיון החשוב הזה.

אלי כהן: אני יודע שאתה רגיש והלב שלך נמצא במקומות הנכונים.

אלי כהן: אך יחד עם זה, מי שהיה צריך להיות מוזמן לדיון הזה אלו לא רק החברות העסקיות, אלא אלה קודם כול שר האוצר ליברמן ושרת הכלכלה אורנה ברביבאי.

אלי כהן: בזמן שהם עכשיו מעלים את המחירים, את החשמל ב-5.7%, את הארנונה ב-1.9%, את הגז לבישול, את המשקאות הממותקים, את החד-פעמי.

אלי כהן: שרת התחבורה, במקום לבדוק את הטמפרטורה ברכבת, שתלך לנמלים ותבין כמה שם האוניות תקועות ובסופו של דבר זה מגלגל את המחירים.

אלי כהן: ולכן, נאה דורש נאה מקיים.

אלי כהן: הגורם העיקרי זאת ממשלה ישראל.

אלי כהן: ואני רוצה לומר לך גם את הנתון הבא, בתשעת החודשים הראשונים של שנת - - -

נירה שפק: גם הקודמת?

מיכאל ביטון: תנו לו לדבר, הוא לא הפריע לאף אחד.

מיכאל ביטון: הבן אדם כיבד אתכם, אתם מדברים על הוגנות בשיח בכנסת, ואתם לא מקיימים את מה שאתם דורשים מאחרים.

מיכאל ביטון: הוא לא הפריע לאף אחד, תנו לו לדבר.

אלי כהן: אדוני היושב-ראש, בתשעת החודשים הראשונים של 2021 הרוויחה חברת החשמל 1.1 מיליארד שקל.

יעקב מרגי: אין הצדקה.

מיכאל ביטון: תן לו לדבר.

אלי כהן: חברה שכולה מוחזקת 100% בבעלות המדינה.

אלי כהן: אז במקום להעלות מחירים אפשר להוריד מחירים.

אלי כהן: ועם כל הכבוד, רשות החשמל צריכה ליישם את מדיניות הממשלה, והנוסחה שלה לא כתובה בדיוק באיזה פסוק כזה או אחר.

אלי כהן: והיא לא אחת מעשרת הדיברות, ובהחלט אפשר לבוא ולראות ולשנות אותה, ועשינו אותה בעבר.

אלי כהן: ולכן, אני חושב שאם באמת יש לך אומץ ציבורי, ואני יודע, יושב-ראש ועדת הכלכלה, שיש לך אומץ ציבורי, תיזום דיון שבוע הבא, אבל שיגיעו לכאן שר האוצר וגם שרת הכלכלה.

אלי כהן: ואגב, אחרי שהם הוציאו מכתבים לחברות, אני מתכוון להוציא מכתב להם, ובדיוק במקום לשנות את שם החברות, לרשום "שר האוצר ושרת הכלכלה" קודם כול תעשו ותטפלו בכם.

אלי כהן: ונקודה אחרונה שתתייחס לנושא של רשות התחרות ושרת הכלכלה, שלא עושים שם השוואות מחירים, לא מקדמים את פתיחת השוק, דברים שהיו בעבר והם הרדימו אותם כי נוח להם.

אלי כהן: כי אנחנו יודעים בדיוק מי איתם.

אלי כהן: אבל אני חושב שעיקר הדבר צריך להיות דווקא לא מול התעשיינים, אלא מול היבואנים הבלעדיים, וזה הדבר המשמעותי שצריך לטפל בו.

אלי כהן: וכאן אני רוצה להאיר את עיניך, שהעברנו חוק שיבדוק את הנושא של היבואנים הבלעדיים, וחלק מהם - - -

אוריאל לין: ישירים.

אלי כהן: ישירים, אוריאל לין, אני לא מתייחס בנושא הזה לישירים או בלעדיים, ושיבואו ויראו ויבדקו אותם.

אלי כהן: והעברנו כאן בכנסת ישראל, קואליציה ואופוזיציה, כי אנחנו רואים את הרווחים של אותם יבואנים בלעדיים שבשנת 2021 היו רווחי שיא.

אלי כהן: והחוק תוקן, ויש להם כלים לפעול, אבל עד היום שלושה חודשים לא קראו ליבואן אחד, כאשר החוק תוקן ויש להם את הכלים.

אלי כהן: אז עם כל הכבוד, הדבר הראשון שצריך לעשות זה שממשלת ישראל תפעל לבטל את כל העלאות המחירים הדרקוניים שהיא עשתה בעצמה.

מיכאל ביטון: תודה רבה, חבר הכנסת אלי כהן.

מיכאל ביטון: חבר הכנסת יעקב מרגי.

יעקב מרגי: תודה, אדוני היושב-ראש, וליוזמים.

יעקב מרגי: רבותיי, הכי קל ללכת ולנסות להגיב לכל דברי השטות וההבל ששמענו היום מחלק מהדוברים, חבריי חברי הכנסת.

יעקב מרגי: אני מבין שיש רגישות, אי-אפשר, צריך לתקוף רק את הממשלה לפני 12 שנים, את הממשלה הזאת אל תתקפו.

יעקב מרגי: ועכשיו, לרכבת הדוהרת הזו של המחירים העולים וההתייקרויות יש שני קטרים, הקטר הראשון זה המשבר העולמי, הקטר השני זו התנהלות הממשלה או אם תרצו אי התנהלות הממשלה.

יעקב מרגי: מלחמה במונופולים מתמהמהת.

יעקב מרגי: אחד מהם, רבותיי, המונופול הגדול ביותר זו הממשלה בעצמה, אם זה בדלק, בקרקעות, בארנונה, בנמלים.

יעקב מרגי: רבותיי, אני כבר זועק על הנמלים מעל שנה.

יעקב מרגי: שרת התחבורה מגחכת לי, משקרת לי, אומרת לי: פתרנו את בעיית הנמלים.

יעקב מרגי: כולנו משלמים על דמי המתנה, החניה, האחסון, למה?

יעקב מרגי: וארנון בר דוד עשה הסכם שתיקה עם האוצר, הוא מסרב להכניס עובדים לנמל אשדוד.

יעקב מרגי: לפרק את נמל אשדוד היום לאלתר לאור המשברים שקורים שם.

יעקב מרגי: כולנו משלמים על המחירים האלה.

יעקב מרגי: עכשיו, חברת החשמל לא הייתה איתי בממשלה.

יעקב מרגי: כל גוף ממשלתי ציבורי שרוצה לשנות אגרה או תשלום בודקים אותו.

יעקב מרגי: שיקום הגבר הזה, אחד בממשלה, אני עשיתי זאת לאורך כל הקריירה שלי, שיבוא ויגיד לפני כל התייקרות של החשמל: אני רוצה לבדוק את התייעלות חברת החשמל.

יעקב מרגי: אתם יודעים מה החלום השני של כל ילד היום?

יעקב מרגי: זה הייטק – 8200 כבר דילגתי, כי זה רק למשפחות מקורבים.

מיכאל ביטון: עד שיבוא הבסיס - - -

יעקב מרגי: זה הייטק וחבר הנהלה של חברת החשמל.

יעקב מרגי: רבותיי, צריך אומץ, הממשלה צריכה להקים צוות מלחמה בהתייקרויות, זה מתפוצץ לה בפנים, אתם יודעים למה?

יעקב מרגי: ועוד משפט אחרון, לא אאריך.

יעקב מרגי: זאת צביעות, אכזריות לומר: העלינו קצבאות.

יעקב מרגי: העלו קצבאות לנכים בגרושים, לקחו להם מאות שקלים.

יעקב מרגי: נתנו קצבאות, מסכים איתם, חלק גדול, כולם יודעים, בקצבאות הזקנה, הבטחת הכנסה, כולנו יודעים לאיזה סקטור זה הולך.

יעקב מרגי: רובו המכריע לקבוצת עולים, אני לא מתנגד, הם באו לארץ, צריך לעזור להם.

יעקב מרגי: אבל להשתמש בקצבאות כדי להצדיק את הגל החזירי הזה של ההתייקרויות זה פשע.

מיכאל ביטון: תודה לך.

מיכאל ביטון: דברים נוקבים.

מיכאל ביטון: חבר הכנסת מקלב, בבקשה.

אורי מקלב: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, אני לא יודע אם כולם שמעו את תחילת דבריך בדיון, אבל אני כן רוצה לעורר ולהציף אותם.

אורי מקלב: ואני חושב שאתה צודק מאוד שבנושא של המאבק ביוקר המחיה לא צריך להיות קואליציה ואופוזיציה.

אורי מקלב: אתה אומר, וזה נכון, המחאה הציבורית לא צריכה להוביל אותנו, אנחנו צריכים להוביל את זה, ואנחנו גם עושים את זה.

אורי מקלב: אני חושב שוודאי בוועדה שלך, מתחילת הדרך, גם בדיוני התקציב ולפני דיוני התקציב דיברנו על עליית המחירים.

אורי מקלב: אנחנו צריכים להתאחד, גם ככה כאיש קואליציה שהיינו הרבה שנים בקואליציה, העלינו את - - - (הפסקת חשמל)

שלמה קרעי: ראית מה זה להיכנס בקרטלים?

יעקב מרגי: חברת חשמל.

קריאות: - - -

מיכאל ביטון: - - - רק אותך, קרעי, זה מיזם שלך.

מיכאל ביטון: מקלב, שומעים אותכם, תמשיכו.

מיכאל ביטון: בואו נראה אם גם בחושך אתם יכולים להיות בשקט.

שלמה קרעי: תרגישו מה זה אנשים שצריכים לכבות את החשמל בבית, לכבות את הדוד, את התנור, את המזגן, כי החשמל עולה להם.

מיכאל ביטון: קרעי, אם עץ נופל ביער ואף אחד לא ראה, אז האם הוא נפל?

מיכאל ביטון: אם נוציא חבר כנסת בחושך ואף אחד לא ראה, האם הוא יצא?

אורי מקלב: אולי הוא יחזור בחושך.

נירה שפק: מיכאל, כשדיברו מהאופוזיציה נכבה, ואז אתה דיברת שאתה מהממשלה ונדלק האור.

אורי מקלב: המחויבות הראשונית שלנו היא לאזרחים, ואז הם לא מבדילים בין הקואליציה לאופוזיציה, זה קל מאוד להטיל את זה על אחרים.

אורי מקלב: אבל אנחנו כן יודעים שבעיקר האוצר, לכוון את זה לכיוון האוצר, יש לו ניגוד אינטרסים, הוא מחפש עוד הכנסות על חשבון האזרחים במקומות שיותר קלים לו.

אורי מקלב: ואנחנו צריכים לכוון את זה למקומות שהאוצר צריך להתערב, והממשלה יכולה לעשות את זה.

אורי מקלב: לא האזרחים צריכים לעשות את זה.

אורי מקלב: אם אנחנו יכולים לגלות כשל שוק ולשנות את זה בחקיקה, ואם זה בהוראות כאלה ואחרות, את זה הממשלה יכולה לעשות.

אורי מקלב: אם אנחנו רוצים שהממשלה תתמרץ איפה שצריך להכניס באמת איזו סוג של תחרות, והיא יודעת איפה לגלות את הכשל, ואז לעודד כאלה שיבואו בתחרות עם הגופים, זה מה שהממשלה צריכה לעשות.

אורי מקלב: עד עכשיו האוצר עומד על הדוכן, על הפודיום פה, וגם הוא אומר כל הזמן שהכול גן עדן, אין שום בעיה, עובדה שמדד המחירים לא עלה.

אורי מקלב: אתם יודעים למה מדד המחירים לא עלה?

אורי מקלב: ועוד בהשוואה לעליית המחירים?

אורי מקלב: מפני שמדד המחירים בנוי גם מנסיעות לחוץ לארץ, ובילוי, ומלונות, ושם באמת אין היום.

אורי מקלב: אבל אם אנחנו משחקים עם המשוואה ולוקחים רק את החלק של עליית המחירים, ומזה אכפת לאנשים, שם העלייה הייתה הרבה יותר גדולה מהמדד שלא עלה.

אורי מקלב: ולכן זה מה שצריך להוביל אותנו.

אורי מקלב: ואנחנו לא יכולים להטיל את זה על העלאת חומרי הגלם ועל ההובלה, זה לא נכון.

אורי מקלב: והטענה המרכזית, התשובה הניצחת לדבר הזה, איך יכול להיות שהרווחיות של כל הרשתות ושל כל הגופים במשק היא רווחיות הרבה יותר גדולה.

אורי מקלב: אם הם היו רק מעלים את המחירים צמוד למה שעולה להם יותר היינו צריכים לראות שהרווחיות שלהם היא אותו דבר כמו שהייתה קודם.

אורי מקלב: וזה שיש להם יותר רווחיות זה סימן שהם מעלים את הדלתא הרבה יותר.

מיכאל ביטון: הבנקים מביאים רווחים של מיליארדים בשנה.

מיכאל ביטון: מיליארדים.

מיכאל ביטון: הוגבל שכר הבכירים שם ל-2.5 מיליון.

אורי מקלב: של יחימוביץ'.

מיכאל ביטון: שלי, והאחרים, וגפני, כולם היו שם.

אורי מקלב: הקשבתי לדבריך.

מיכאל ביטון: פה אתה רואה אדם אחד בחברת מזון שהכניס בתשעה חודשים 30 מיליון שקל.

מיכאל ביטון: מאיפה באו ה-30 מיליון שקל?

מיכאל ביטון: מהצלחת של אזרחים.

מיכאל ביטון: תרוויח 4 מיליון.

מיכאל ביטון: אבל אתם לא מתביישים?

דסטה גדי יברקן: זה גזל.

מיכאל ביטון: אתם לא מתביישים.

מיכאל ביטון: תרוויחו, תחגגו, תהיו עשירים, אבל מדתיות, שזה נראות.

מיכאל ביטון: איך אמרה בלובי 99?

מיכאל ביטון: יש הערת אזהרה של חישוב הסיכונים, של אותה חברה אגב, לא צפויה מחאת צרכנים בקרוב, ולכן הכול סבבה.

מיכאל ביטון: אז כנראה שצפויה.

מיכאל ביטון: אבל צפויה גם עבודה של הכנסת ושל הממשלה, כי בלי זה לא יקרה כלום.

אורי מקלב: אתה מדבר על 30 מיליון, אבל המאזנים של כל רשתות השיווק גדלו במאות אחוזים, במאות מיליונים, לא בעשרות מיליונים.

אורי מקלב: זה אומר שמישהו כאן לוקח על חשבון הצרכנים ומעלה את המחירים, ובזה צריך טיפול.

אורי מקלב: זה נכון, אנחנו מעודדים את המחאה.

אורי מקלב: אבל בסופו של דבר הם צריכים טיפול שלא רק שיורידו את מחיר הקוטג'.

אורי מקלב: במאבק ציבורי הולכים על דברים מסוימים ושם הם נזהרים.

אורי מקלב: מאבק יסודי רק ממשלה יכולה לעשות.

אורי מקלב: הזהרנו ואמרנו שהעליות במחירים האלה, פעם תלו את זה בבריאות הציבור, ופעם תלו את זה באיכות הסביבה.

אורי מקלב: ולמה מעלים תחבורה ציבורית ב-25%, אין לי תשובה למה העלו את זה, ולמה מעלים את הדלק, ושצריכים להגדיל את ההכנסות שלהם.

אורי מקלב: זה דבר שכל אחד מאיתנו יודע, כשהחלב גולש אז הוא יוצא הרבה יותר ממה שהיה בשפה, הוא מוציא את זה, ואז זה מה שקורה היום.

אורי מקלב: העלאת המחירים כשאתה נותן אפשרות לרשות מזון, רשתות השיווק, ולא משנה מה, להעלות מחירים, ואתה מאפשר את זה, המחירים עולים בהכול.

אורי מקלב: וכשהכול עולה אתה מעלה את זה הרבה יותר.

אורי מקלב: ולכן, אנחנו צריכים לבוא פעם אחר פעם, וועדת הכלכלה היא הוועדה שבאמת אמונה על כך ויכולה לעשות את זה, ולא לתת לממשלה לעשות, ובעיקר לאוצר.

אורי מקלב: אני מסתכל על זה מול האוצר, באמת לשקף אותם ולראות את זה, אל תבואו כאן לכנסת ואל תבואו לפני הציבור ותגידו: אין יוקר מחיה, הכול בסדר, טוב לציבור, יחסית לעולם אנחנו הרבה יותר טובים.

אורי מקלב: זה לא מה שהאזרחים מחפשים.

מיכאל ביטון: את זה כבר הפסיקו להגיד.

מיכאל ביטון: כבר עכשיו מה שנקרא טיפה התעוררו.

מיכאל ביטון: תודה רבה לך, חבר הכנסת אורי מקלב.

מיכאל ביטון: ד"ר רון תומר, התאחדות התעשיינים, בבקשה.

רון תומר: תודה, כבוד היושב-ראש, אני אדבר ממש בקצרה כי אני רוצה שדודי מנביץ יושב-ראש איגוד המזון אצלנו ידבר יותר בפרטים על המזון, אבל אני חייב להגיד שלושה משפטי פתיחה.

רון תומר: וברשותך, אני אעביר אליו את רשות הדיבור.

מיכאל ביטון: בבקשה.

מיכאל ביטון: העיקר להיות קצרים, שנספיק לשמוע עוד אנשים.

רון תומר: קודם כול, אין ספק, ולמרות שאני חולק על דברים מסוימים כאן, רגישותך החברתית ברורה וידועה, וברור לי שהדברים שלך נעשים באמת ממקום של הכרת מה שקורה בשטח, והכרת הצורך לעזור לחלשים.

רון תומר: אבל לצייר את זה כאנחנו נגדכם, ולצייר תעשייה ישראלית כאילו היא זו שפוגעת, אני מכיר עשרות, מאות תעשיינים שרגישותם החברתית לא נופלת מאף אחד שבחדר הזה.

מיכאל ביטון: נכון, והם גם הגונים, אבל אז אתה רואה את הדיבידנדים, ואת השכר שלהם, ואת המשכורות לעובדים הזוטרים, ואתה רואה הוגנות.

מיכאל ביטון: ויש אנשים שיש להם נתח שוק ואנחנו נאמנים להם, מאז שאנחנו תינוקות אנחנו אוכלים במבה וביסלי אוסם, זה המותג שלנו, ובשל הנאמנות שלנו הם לא נאמנים אלינו.

מיכאל ביטון: וזה מה שהיה עם הקוטג' ותנובה, היינו נאמנים לקוטג' עם הבית, ובגלל זה חשבו שאפשר לעשות אותו בעשרה שקלים.

מיכאל ביטון: עד שיש מחאה הוא פתאום נהיה ארבעה שקלים, ומרוויחים בארבעה שקלים.

מיכאל ביטון: ובפסטה סיפר לנו פה בן אדם שבשלושה שקלים הוא מרוויח, אז למה צריך חמישה ושבעה שקלים לאותה פסטה?

רון תומר: ברשותך, אדוני, לגבי הפסטה אני רק יכול להגיד מילה, אבל אני אגיד קודם משהו אחר.

רון תומר: קודם כול, חשוב לי בשמנו להגיד שזה לא אנחנו נגדכם.

רון תומר: אבל מה שכן, ואני לא מפנה את זה לך, אדוני, מאז 2011 נוצר נוהל חדש, שהממשלה, כל ממשלות ישראל, לא יודעת איך לענות לציבור על יוקר הדיור, יוקר המחיה, היא תופסת הכי קל את אנשי העסקים בגלל שבעצם לכאורה, ומסיתה את האש אליהם.

רון תומר: למה אני אומר את זה?

רון תומר: כי אפשר לעשות טיקטוק נגד הפסטה ולהראות פסטה מטורקיה, וזה בסדר, אפשר לקנות פסטה מטורקיה, למרות שאני גאה לשלם פה שכר מינימום בתעשייה של 3,000 דולר, ועובד בטורקיה מקבל פחות מ-300 דולר, ועוד הרבה דברים אחרים.

רון תומר: אפשר לקנות פסטה מטורקיה.

רון תומר: אבל מי יעשה טיקטוק על צריכת מים?

רון תומר: מישהו ידבר, כבוד היושב-ראש, על תאגידים שמרוויחים מאות מיליוני שקלים ולא מחזירים את זה לציבור?

מיכאל ביטון: אני דיברתי פה בפתיח.

רון תומר: אני יודע.

מיכאל ביטון: אמרתי שלנו יש אחריות כממשלה לפעולות.

רון תומר: יפה.

מיכאל ביטון: ולכם יש, וכל אחד שמסיר מעצמו אחריות הוא לא בסדר.

רון תומר: אני לא מסיר, אני איתך באותה סירה.

מיכאל ביטון: ואגב, הפסטה של אוסם גם באה כנראה מטורקיה, משם יש יבוא.

רון תומר: אוסם היא באמת לא יצרנית פסטה, וכתב אתמול טור בגלובס מישהו שאמר שאם היה כל כך - - -

מיכאל ביטון: ראינו שזה מיובא.

דודי מנביץ: זה לא נכון, לא מטורקיה.

מיכאל ביטון: אז מארץ אחרת.

רון תומר: לא משנה, אבל היה כל כך רווחי לייצר פסטה אז למה אף אחד לא מקים פה מפעל?

רון תומר: ואני שם את זה בצד.

רון תומר: אי-אפשר לעשות טיקטוק לקרוא לאנשים לא לצרוך מים, אי-אפשר לקרוא להם לא לצרוך חשמל, אבל חלק מהבעיות שלהם וגם שלנו נובעות מהעניין הזה.

רון תומר: ואם נבין שכולנו בסירה אחת נוכל לשאוף לפתרון.

רון תומר: עוד מילה אחת שחשוב להגיד.

רון תומר: ההתקפה הזאת על התעשייה היא קשה, כי דיברו פה חלק מהחברים על מונופולים.

רון תומר: איך אתה שובר מונופולים?

רון תומר: אין לי בעיה, אפשר להביא יבוא פרוע, וזה בסדר, יש יבוא במזון, אבל אני רוצה לשבור מונופולים ולקיים עוד תעשיות, לקיים פה תחרות כדי לתת עבודה לאנשים בפריפריה.

רון תומר: אבל העלהום הזה יכול לגרום פה לאנשים טובים לפחד לפתוח פה, כי עדיף לך לייצר מעבר לים, להביא לפה, ואתה לא בקו האש.

רון תומר: ולכן, גם אם הביקורת מוצדקת או לא, גם אם המשקולת היא עלינו ולא על הממשלה, אני חולק על זה.

רון תומר: אבל את הכול צריך לעשות בשום שכל ומתוך הבנה אסטרטגית קדימה.

מיכאל ביטון: מחירי הדיור מושפעים מהממשלה.

רון תומר: אבל גם מחירי היצור, אדוני.

מיכאל ביטון: ותאגידי המים ניפחו את האגרות והעלו את מחירי הבנייה העצמית באחוזים רבים.

מיכאל ביטון: אם פעם שילמת אגרת ביוב ומים 6,000 שקל, אתה משלם 40,000 שקל.

מיכאל ביטון: אז אנחנו יודעים לשים אצבע על אחריות הממשלה, אבל פה ראינו גם חגיגה אחרת של אנשים שלא היו קשובים לציבור.

רון תומר: נכון, אדוני, אבל אם הייתי רוצה לסיים את הדיון ולא להשאיר זמן לדובר אחר הייתי מקריא לך את רשימת המיסים הנוספים, לא מס הכנסה, שמוטלים על התעשיינים, הבלו, המים, דברים אחרים, על עובדים, על מפה, על משם.

רון תומר: זאת אומרת שצריך לעשות פתרון כולל.

רון תומר: ולכן, אני אגיד דבר אחד, כדי שנהיה בסביבה תחרותית, כדי שנביא לפה עוד מפעלים, כדי שנפריח את הפריפריה, נייצר מקומות עבודה, אני שולח יד, אדוני, אליך, אם תוביל את זה, לשר האוצר, לשרת הכלכלה, חייבים לעשות איזושהי חבילה אחרת.

רון תומר: לא אנחנו מולכם, אלא איך כולנו ביחד נכנסים לתוך הפיילה באחריות חברתית, מבינים מה נדרש, וגורמים שלאזרח יהיה טוב.

רון תומר: אנחנו לא יכולים למעשה.

מיכאל ביטון: זאת קריאה ראויה, כי יש בה גם לקיחת אחריות, ולא שאחד מטיל על השני את המטוטלת.

רון תומר: תודה, אדוני.

רון תומר: כמי שבא ומכיר את הקשיים אני חושב שאתה יכול לעזור לי להוביל אותה.

רון תומר: אני יודע שגם השרים בממשלה יכולים להיות קשובים לזה.

רון תומר: אשמח שדודי מנביץ ייתן קצת מידע.

מיכאל ביטון: תודה רבה.

מיכאל ביטון: בואו ניתן לדודי, אבל קצר.

שלמה קרעי: רגע, אדוני, מילה אחת אני רוצה כי אוריאל לין יצא, אני רוצה להקריא לך פתק שהוא כתב לי.

שלמה קרעי: אני מקווה שהוא יסכים.

מיכאל ביטון: אבל אני אמרתי שאני אתן בהמשך.

שלמה קרעי: אבל הוא יצא.

מיכאל ביטון: לא עכשיו.

מיכאל ביטון: עכשיו דודי מנביץ, מר קרעי.

שלמה קרעי: מילה אחת, זה פתק קצר, תסתכל.

מיכאל ביטון: מילה?

מיכאל ביטון: תגיד מילה, נו.

שלמה קרעי: מילה.

שלמה קרעי: "נשמח להוריד דמי טיפול ארגוני יחד עם כלל המגזר העסקי", זה מה שהוא כתב.

מיכאל ביטון: יופי.

שלמה קרעי: אז אני חושב שזה משהו שאנחנו יכולים להמשיך כחלק מהמאבק הזה.

מיכאל ביטון: תודה רבה.

מיכאל ביטון: דודי מנביץ.

אביר קארה: אבל אתה שם את זה - - -

שלמה קרעי: לא, לא שמתי רק על זה, דיברתי יפה מאוד על הממשלה.

מיכאל ביטון: ששש.

מיכאל ביטון: דודי מנביץ.

שלמה קרעי: ואני שמח על מה שאמרת.

מיכאל ביטון: קרעי, תגיד, אני אוציא אותך דקה לפני סוף הדיון?

מיכאל ביטון: מספיק.

אביר קארה: חבר'ה, זו אשמתי.

מיכאל ביטון: דודי מנביץ.

דודי מנביץ: תודה רבה, כבוד היושב-ראש, גם אני שמח על הדיון.

דודי מנביץ: יש פה דיון מאוד מאוד חשוב.

דודי מנביץ: אין ספק שיקר וקשה לחיות בישראל, והדיון הזה מאוד מאוד אמוציונלי עם הרבה מאוד אמירות.

דודי מנביץ: אני חושב שלפני הכול אנחנו צריכים להיצמד לעובדות.

דודי מנביץ: אנחנו חייבים להיצמד לעובדות ולמציאות.

דודי מנביץ: ואני רוצה להזכיר שלוש עובדות.

דודי מנביץ: במדינת ישראל בשבע-שמונה השנים האחרונות, משנת 2013 ועד היום, לא עד היום, סליחה, עד אוקטובר 2021, מדד המחירים לצרכן והאינפלציה בישראל עמדה על 2.1%, מהנמוכים ביותר בעולם וב-OECD.

דודי מנביץ: ונשאלת השאלה הכיצד כזה דבר קורה?

דודי מנביץ: איך זה יכול להיות אם מחירי הדיור הרי כל כך התייקרו.

דודי מנביץ: והסיבה זה השקף, יש לי פה שקפים, אבל שקף אחד רק ביקשתי שיעלו, שקף אחד שהוצג כאן בוועדה באוקטובר שנה שעברה, לפני שלושה חודשים על ידי נציגת הממ"מ כשהתקיים כאן הדיון.

דודי מנביץ: זה שקף שמראה שתעשיית המזון הישראלית, את המוצרים שהיא מייצרת היא הוזילה.

מיכאל ביטון: יש לנו את השקף?

דודי מנביץ: דקה.

דודי מנביץ: משנת 2013.

דודי מנביץ: יש לי פה גם את הסקירה אם כבודו ירצה.

דודי מנביץ: משנת 2013 ועד היום היא הוזילה ב-7%.

דודי מנביץ: כל מי שאומר שהוא בדק איפה היה, למה לא הורידו, שער הדולר, 7%, רבותיי, נומינלית תעשיית המזון הורידה.

דודי מנביץ: יתרה מזאת, מה קרה בעולם באותה תקופה?

דודי מנביץ: באותה תקופה מדד מחירי המזון ב- OECDעל ב-19%.

דודי מנביץ: זה נכון שלצרכן המחירים התייקרו ב-2%.

דודי מנביץ: אנחנו הוזלנו ב-7%, במדף המחירים התייקרו ב-2%, אבל לא בגללנו, אנחנו הוזלנו.

דודי מנביץ: כל הנתונים שאני עכשיו אציין כולם רק מהגורמים הכי מוסמכים במדינה.

מיכאל ביטון: אבל, דודי, אלה ממוצעים של כל החברות.

דודי מנביץ: לא, רגע.

מיכאל ביטון: אבל האם אתה עם יד על הלב אומר שכל החברות נוהגות בהוגנות וביושרה בתמחור שלהן של המוצר?

דודי מנביץ: אני אענה.

דודי מנביץ: קודם כול אני כאן מייצג את כל תעשיית המזון, ויש פה חשיבות גדולה משום שאני רוצה גם להתייחס לתעשיית המזון, שהם היצרנים הקטנים שיש חשש גדול מאוד להמשך קיומם.

דודי מנביץ: ואני רק רוצה, אם תרשה לי בבקשה, כבודו, רק עוד שתי עובדות, ואז אני אגיע לסיכום ואגיד מה אני אבקש או מה אני ממליץ ומה אני מציע.

מיכאל ביטון: בבקשה.

דודי מנביץ: רבותיי, תקופת הקורונה, שנתיים, מדד מחירי המזון של תעשיית המזון הישראלי בהשוואה עולמית עם כל העלויות שהיו וכל מה שהיה, וקשה לייצר, ומיגון ברצפת הייצור, אנחנו המדינה אחת מתוך שלוש היחידות בעולם שמחירי המזון, לא אנחנו אומרים את זה, הלמ"ס אומר את זה, כמעט ולא השתנה, כאשר בעולם מחירי המזון עלו ב-6.5%.

דודי מנביץ: ופה אני רוצה לומר שלושה דברים, כבודו.

דודי מנביץ: למעשה יצאה אליך - - -

מיכאל ביטון: קצר, בבקשה.

מיכאל ביטון: חבר'ה, יש גופים ששעתיים לא פתחו את הפה, עשרות גופים בזום.

מיכאל ביטון: אנחנו מאזנים בין כנסת לבין ציבור, עוד לא נתנו ל-30 גופים להגיד משהו, אז תנו - - -

נירה שפק: מיכאל, ההערה הייתה לנתונים שהוא מציג, כי אני מחזיקה הדוח של הנתונים, והם אחרים.

מיכאל ביטון: אבל מה אני אעשה, נירה, אני מנסה לאחוז את המקל בשתי קצותיו, ולאזן.

נירה שפק: גם אני מחזיקה דוח.

דודי מנביץ: בבקשה, את מוזמנת.

דסטה גדי יברקן: הוא אמר בפתיח.

נירה שפק: אני לא אומרת ששלך לא נכון, אני אומרת שיש עוד אחד.

מיכאל ביטון: דודי, נא להגיד משפטי סיום, בבקשה.

דודי מנביץ: מאה אחוז.

דודי מנביץ: יצאה אליך אתמול, לשר האוצר, לשרת הכלכלה, וגם אליך, הוצאתי מכתב מטעם איגוד המזון.

דודי מנביץ: ואני רק אציין את אחד הסעיפים שיש שם, שבהם אני קורא לקיים דיון משותף עם יצרני המזון, התאחדות התעשיינים, במטרה לגבש תנאים במסגרתם תפעל הממשלה מצידה לריסון עליות מחירי התשומות שבשליטתה, ולהפחתת עלויות היצור בו תעשיית המזון מצידה תעשה ככל שביכולתה לריסון ויציבות במחירי המוצרים בישראל עד אשר צונמי ההתייקרות יחלוף.

דודי מנביץ: אני רוצה רק לסיים בדבר אחד, וזה החשש הגדול.

דודי מנביץ: רבותיי, יש צונמי, זה לא מצב רגיל, חומרי הגלם, כולכם יודעים, בעולם מתייקרים בעשרות אחוזים.

דודי מנביץ: ואנחנו מסתכלים על אוסם כזה ואוסם אחר.

דודי מנביץ: יש 180 יצרני מזון שנמצאים, וחבל שהגב' שממונה, יושבת-ראש הרשות לתחרות - - -

קריאה: יש נציג שלה.

מיכאל ביטון: דודי, נא לסיים, בבקשה.

מיכאל ביטון: משפט סיום.

דודי מנביץ: משום שאני רוצה לפנות אליה.

דודי מנביץ: אבל זה חשוב מאוד, כבודו.

מיכאל ביטון: משפט סיום, בבקשה.

דודי מנביץ: משום שקיימת סכנה גדולה לעתיד היצרנים הקטנים.

דודי מנביץ: ואני קורא מכאן, שבסופו של דבר בתהליך הנוכחי ובעלויות שישנן כמות היצרנים ייסגרו, ורמת התחרות רק תצומצם.

דודי מנביץ: אני רוצה לסיים ולהגיד לך, כבוד היושב-ראש, שבדיונים שניהלת בנושא הרפורמה החקלאית, ורפורמת היבוא, הייתה כאן נציגת איגוד המזון הגב' גליה שגיא מנכ"לית, ואנחנו תמכנו באופן מלא על יישום הרפורמה.

דודי מנביץ: ולמיטב זכרוני, אתה אפילו ציינת את הדבר הזה.

מיכאל ביטון: כן, עבדנו ביחד.

מיכאל ביטון: הגענו להסכמות.

דודי מנביץ: אתה יכול להיות מליץ יושר עלינו.

דודי מנביץ: אבל אני רוצה להגיד גם למה היינו בעד.

דודי מנביץ: משום שאנחנו לא חוששים מתחרות משום יבוא.

דודי מנביץ: יש כאן תעשיית מזון ישראלית חזקה ואמינה שהוכיחה את עצמה בתקופת הקורונה.

דודי מנביץ: מי שחושב שיש מחירי מזון יותר זולים מעבר לים מוזמן לייבא כמה שהוא רוצה, אין עלינו חסמים.

דודי מנביץ: למעט תוצרת חקלאית אין עלינו חסמים.

מיכאל ביטון: תודה רבה.

מיכאל ביטון: ענבל חרמון יושבת-ראש איגוד העובדים הסוציאליים בזום.

ענבל חרמוני: שלום, ברשותכם, אני רוצה להעיר כמה נקודות שאני מרגישה שלא מספיק הובאו פה בחשבון.

ענבל חרמוני: ואני רוצה להקריא לכם כמה נתונים מכל מיני מחקרים.

ענבל חרמוני: ובעצם אנחנו רואים שחוקרים רבים חושבים, ואנחנו רואות את זה כמובן בשטח, אני יושבת-ראש איגוד העובדות והעובדים הסוציאליים, משפחות שחיות במצוקה כלכלית יש להן סיכון גדול יותר שיתרחשו חוויות שליליות שמעורבת בהן רמה גבוהה של סטרס, חשיפה למפגעים סביבתיים, אלימות במשפחה ובקהילה, התפרקות התא המשפחתי, מעברי דירה תכופים, קשיים במקום עבודה, החלפת עבודות ואבטלה, ושימוש רב יותר באסטרטגיות הוריות שליליות.

ענבל חרמוני: ילדים צעירים שחשופים לסטרס כרוני ולמצוקה חברתית כלכלית זה עלול לשבש את התפתחותו של מבנה המוח, ולהגדיל את הסיכון לפגיעה קוגניטיבית שתתמשך גם בבגרות.

ענבל חרמוני: הסיפור בעיני הוא לא יבואן או יצרן כזה או אחר, הסיפור, ופה אני מתחברת לדברים של חלק קטן מחברי הכנסת שהתייחסו לזה, לא מבינה על מה מתפלאים, אנחנו במגמה שכבר כמה עשרות שנים מצד אחד עליות מחירים, ומצד שני קיצוץ בלתי נסבל בשירותים הציבוריים, שזה אומר רווחה, חינוך, בריאות, שיכון, תחבורה.

ענבל חרמוני: כל הדברים האלה גורמים לזה שההוצאה הפרטית של אנשים הולכת וגדלה, זה ביד אחת, השכר הולך ונשחק.

ענבל חרמוני: ואחר כך אנחנו מתפלאים, דרך אגב, שנחשף סיפור כזה שבמעון לאנשים עם בעיות התפתחותיות יש שם מטפלים שמרוויחים שכר מבזה, ואף אחד לא רוצה לבוא לעבוד, ואז בעצם קורים שם מקרים כמו שאתמול נחשף על ידי משרד הרווחה.

ענבל חרמוני: אני אומרת בסוגריים, כי הדברים האלה בסוף קשורים אחד בשני, וצריך להבין שאם לא נשקיע היום במדיניות - - -

מיכאל ביטון: ענבל, משפטי סיום בבקשה.

ענבל חרמוני: אני אומרת, זה הסיום.

ענבל חרמוני: אם לא נשקיע היום בשינוי כיוון הספינה, אני לא מבינה למה אחרי שנתיים של קורונה עוד צריך להסביר את זה.

ענבל חרמוני: הסיפור הוא לא בהכרח עוד תחרות, הסיפור הוא לא בהכרח יבואן או יצרן כזה או אחר, כן הגינות, לא הגינות.

ענבל חרמוני: אין לי ציפיות מהאנשים האלה, לא בקטע מזלזל.

ענבל חרמוני: הסיפור הוא מדיניות ממשלתית, כן, פיקוח על מחירים זאת לא מילה גסה, העלאת שכר והעלאת שכר המינימום זאת לא מילה גסה.

ענבל חרמוני: אנחנו אחר כך כחברה וכמדינה משלמים המון כסף, המון כסף בגלל ההזנחה הזאת של אנשים, שאחר כך מוצאים את עצמם מאושפזים יותר, שמוצאים את עצמם יותר, לצורך העניין, במסגרות מחוץ לבית, שמוצאים את עצמם מתמודדים עם דברים הרבה יותר קשים, ולא מצליחים להשתלב בשוק העבודה.

מיכאל ביטון: תודה.

מיכאל ביטון: תודה רבה, ענבל.

ענבל חרמוני: רק מה?

ענבל חרמוני: זה לא כל כך פופולרי לטפל בדברים האלה, כי התוצאות של זה הן רק בטווח הרחוק.

ענבל חרמוני: הסיפור הוא שכר שנשחק מול יוקר מחיה, והסיפור זאת מדיניות ממשלתית לא רק של הממשלה הזאת, לא של הקודמת, של כל ממשלות ישראל ב-30, 40 שנה.

מיכאל ביטון: תודה רבה.

מיכאל ביטון: ואני מסכים עם הרבה ממה שאמרת, ואלו בעצם ההשלכות של החיים עצמם, של החלשים ביותר שמנסים ליצר לעצמם – אגב, אנשים עובדים, שני הורים, שכר מינימום פלוס, אפילו 12,000 שקל בחודש, ארבעה ילדים, צריכים לקנות בית ב-4,000, 5,000 שקל משכנתה.

מיכאל ביטון: חינוך חינם הוא לא חינם, הם משלמים על חינוך, בריאות חינם הוא לא חינם, מוסיפים עוד קצת, וככה הם לא גומרים את החודש.

מיכאל ביטון: הם עובדים, אבל הם לא גומרים את החודש.

מיכאל ביטון: הם חרוצים.

מיכאל ביטון: זה לא מתכנס.

מיכאל ביטון: ומשם מתחילים משברים, והלוואות, והלוואות בשוק השחור, ומתח במשפחה, ואי ודאות, ועולמות שלמים.

מיכאל ביטון: זה המצב שאת מתארת, ותודה רבה.

מיכאל ביטון: לחברי הכנסת ממש הערות קצרות.

מיכאל ביטון: גדי, בבקשה.

דסטה גדי יברקן: כן, הערות קצרות.

דסטה גדי יברקן: אדוני, אני רוצה להתייחס לאזרחים, בעיקר בעיקר אחרי תקופה של קורונה שעדיין מלווה אותנו ולא נגמרה.

דסטה גדי יברקן: המוני אזרחי מדינת ישראל שהיו בחל"ת, יצאו לחל"ת, חזרו, חלקם עכשיו גם ללא עבודה, ללא פרנסה, כאלה שבתו ירוק לא יכולים לחזור לעבודה מכל מיני שיקולים.

דסטה גדי יברקן: עליית המחירים בעת הזו להמון המון אנשים זה עוני, זה ממש לגזור עליהם לחיות בדלות, במעמד ביניים שכמעט ולא קיים.

דסטה גדי יברקן: עכשיו כולם הפכו לעניים, מאלפיון עליון, מעמד ביניים, ומתחת לאחוז חסימה, סליחה, מתחת לשכר מינימום אנשים מתפרנסים.

דסטה גדי יברקן: אזרחי מדינת ישראל רובם הולכים ונהיים עניים, עוד יותר עניים, והעשירים נהיים עוד יותר עשירים.

דסטה גדי יברקן: אני חושב שהשיח הזה צריך להיות מנותק משמאל וימין, מתקשורת ופוליטיקה, וצריך להיות ענייני, ואני מקווה מאוד שבדיון הבא תהיה כאן ממשלה, שר האוצר ושרת הכלכלה לדון בכך.

דסטה גדי יברקן: ורק מילה אחרונה לסיים כאן, הממשלה צריכה למשול ולנהל, ולצערי הרב, אני בוודאי בעד מה שהציבור יעשה.

מיכאל ביטון: אמרת לי מילה ואתה דופק נאום בלי הפסקה, אז בוא, תשמור על האמינות שלך.

דסטה גדי יברקן: אני מסיים.

דסטה גדי יברקן: המשפט שרציתי להגיד, שהממשלה לא יכולה להסית את האזרחים בכובע שהיא נמצאת בו אל מול בעלי העסקים.

דסטה גדי יברקן: זאת הסתה פרועה, זה צריך לבוא מהציבור.

מיכאל ביטון: תודה רבה, גדי.

מיכאל ביטון: נירה, רצית משפט, בבקשה.

נירה שפק: תודה רבה.

נירה שפק: אני רוצה לומר אמירה שהיא מפה, מהבית הזה, שהיא בעיניי.

נירה שפק: בסוף מחזיקים, קראנו מסמכים, אני מחזיקה כאן ניתוחים כלכליים, מחקרים שמביאים, הממ"מ, מבקר המדינה, כל הדברים האלה.

נירה שפק: אפשר שכל אחד ייקח את התחום שמוצא חן בעיניו או את מה שמסתדר, ולהקריא אותו.

נירה שפק: ויש גם אופציה שאני רוצה להניח פה על השולחן.

נירה שפק: בסוף כולנו שבויים במחקרים והשוואות ל-OECD.

נירה שפק: קראתי מחקר של מוסד שורש, מוסד לחקר חברתי כלכלי, שאומר: בואו תעשו עבודה רצינית, בואו תבחנו את כל ההשלכות.

נירה שפק: קודם כול בהשוואות שתהיה שפה משותפת.

נירה שפק: יש שלוש אופציות: או לקחת קטגוריה של תצרוכת ספציפית ולבדוק אותה ולהשוות; או לקחת שכר מול סלי תצרוכת; או לקחת את ה-OECD.

נירה שפק: חיפשתי ולא ראיתי שום דבר שמשווה את כל הדברים האלה כדי ליצור שפה משותפת.

נירה שפק: והדבר השני שצריך לעשות זה באמת לקחת את כל המרכיבים כולם, בין המשק לבין האזרח ולבין האחריות שלנו להוביל דברים, ובסוף לסל האחד הזה של מה שאנחנו רוצים לתת לתושבים, ומה מממן אותם.

נירה שפק: אין לנו כסף על העצים, יש לנו משאבי טבע, מה קורה איתם?

נירה שפק: האם הם חלק מהנטל במשק?

נירה שפק: אני לא חושבת שזה נעשה.

נירה שפק: ואני חייבת להגיד כאן אמירה פוליטית, ביש עתיד כן מתייחסים לכל המרכיבים האלה.

נירה שפק: ואני אשמח אם זה לא יהיה רק ביש עתיד, אלא יהיה בכלל.

נירה שפק: ונוביל את זה בצורה מסודרת, כי אנחנו לא ניתן לפגוע במעמד הביניים, ולא באלה שעובדים וצריכים לקבל את המענים מכאן.

נירה שפק: תודה.

מיכאל ביטון: תודה רבה לך.

מיכאל ביטון: נסכם את הדיון באופן הבא, יש הרבה מה להגיד, אבל לא נגיד את כל מה שאמרנו בתחילת הדיון.

מיכאל ביטון: ועדת הכלכלה תבקש מהממשלה בתוך חודש להציג תוכנית עבודה ממשלתית למאבק ביוקר המחיה, שנגזרת ממכתבם של שר האוצר ושרת הכלכלה לגופים העסקיים בענף המזון, שיש שם חשד לשליטה בנתח שוק שמאפשר להם לייקר מחירים באופן לא מידתי בתקופה הזאת.

מיכאל ביטון: תוכנית העבודה הזאת תוצג לוועדה בעוד חודש על ידי משרד האוצר כאינטגרטור, וכל משרדי הממשלה הכלכליים שכפופים ומפוקחים לוועדת הכלכלה יציגו גם הם: כלכלה, תקשורת, חקלאות, וכו'.

מיכאל ביטון: דבר שני, אנחנו קוראים לממשלה לחזק את ידי הרגולטורים ולהקצות להם את כל הכלים, המשאבים והסמכויות לפעולה.

מיכאל ביטון: העובדה שהמועצה לצרכנות נאבקת על קיומה מבחינה כלכלית כשהיא מסוגלת לעשות דברים גדולים, כולל תביעות ייצוגיות נגד מי שהפלה צרכנים, זה דבר לא ראוי.

מיכאל ביטון: והממשלה נדרשת להביא לוועדת הכלכלה ולוועדות האחרות את כל החוקים ואת כל תיקוני החקיקה שיאפשרו לרגולטורים לפעול ביתר שאת במלחמה ביוקר המחיה.

מיכאל ביטון: הוועדה קוראת לראש הממשלה להקים קבינט למאבק ביוקר המחיה בראשותו, עם כל השרים הכלכליים, כי זה אחד הנושאים הכואבים ביותר לאזרחים.

מיכאל ביטון: יוקר המחיה בישראל הוא לא אשמת גורם אחד, והוא לא אירוע חד-פעמי, הוא אירוע מתמשך, הוא כואב, בסוף זה הקיום הבסיסי של משפחה עובדת בשכר מינימום, שסל הצריכה שלה והקיום שלה לא מתכנס והיא במינוס, ומידרדרת לתהומות של הלוואה וחדלות פירעון.

מיכאל ביטון: לכן, הנושא הכואב הזה לכל כך הרבה אנשים מחייב טיפול אינטגרטיבי של כלל משרדי הממשלה בהובלת ראש הממשלה.

מיכאל ביטון: הממשלה צריכה לעשות את חלקה בהסכם ובנאמנות שלנו לאזרחים בתחומים של: מיסוי יתר, ובתחומים של רגולציית יתר, ובתחומים של פתיחת שווקים, כפי שוועדת הכלכלה עתה ברפורמת היבוא והיצוא.

מיכאל ביטון: אני אומר יצוא כי השווינו את התנאים של היבוא ליצוא.

מיכאל ביטון: אי-אפשר לעשות יבוא בלי לחזק את התעשייה שתוכל לפעול לפחות באותן דרגות חופש ואפקטיביות כמו היבוא.

מיכאל ביטון: ואנחנו רואים פערים כאלה, למשל בקנאביס יבוא אדיר ותעשייה עם רגולציה כבדה שמתקשה להרים ראש.

מיכאל ביטון: ועוד הרבה דוגמאות מהסוג הזה.

מיכאל ביטון: אז גם מיסוי, גם רגולציה זאת חובתה של הממשלה, ועבודת הרגולטורים על המגזר העסקי.

מיכאל ביטון: חובתו של המגזר העסקי לנהוג בהגינות כלפי הצרכנים.

מיכאל ביטון: יש חברות כמו שראינו: יוניליוור, טעמן, אחרות, שמספקות לצרכן הזדמנות למוצר שאפשר לרכוש אותו בזול, דומה למוצר הממותג הידוע והמוכר לנו.

מיכאל ביטון: ואותן חברות שחושבות שהצרכן הישראלי חייב להשתמש באוסם ובמוצריה, או במשחת שיניים קולגייט, או במוצרי סנו, אנחנו לא חייבים להשתמש במוצרים האלה.

מיכאל ביטון: אנחנו אוהבים את המוצרים האלה, אבל כל עוד הם לא מופקעים ביחס למוצרים מקבילים בעולם.

מיכאל ביטון: וזה חל על כולם, על תנובה, על שטראוס, על דיפלומט, על שסטוביץ, הרשימה ידועה.

מיכאל ביטון: אלו לא אנשים רעים, אבל הם לא מבינים שיש להם אחריות מתוקף השליטה שלהם בשוק של מוצר מסוים, מתוקף הנאמנות של הלקוחות והאזרחים אליהם שנים רבות.

מיכאל ביטון: חובת הנאמנות שלהם על האזרחים לא פחות גבוהה.

מיכאל ביטון: אני חושב שהם יצטרכו לעשות חשבון נפש באירוע הזה, ואני מקווה שהציבור יהיה ערני, ושמשהו נוצר פה לאפקטיביות של תבונה צרכנית ברגעים שהדברים מוגזמים.

מיכאל ביטון: תודה רבה.

מיכאל ביטון: אני מתנצל בפני כל הדוברים שלא הספיקו.

מיכאל ביטון: ראיתם שזאת הייתה ישיבה קשה לניהול עם הרבה עניין מכל המגזרים והכיוונים, ואני מקווה שנתקן את זה בדיונים הבאים.

מיכאל ביטון: כלפי אותם דוברים שלא הספיקו לעלות היום אני מתנצל באופן אישי.

מיכאל ביטון: אני נועל את הישיבה.