הוועדה המיוחדת לענייני התמכרויות, סמים ואתגרי הצעירים בישראל, כנסת 24, פרוטוקול מספר 24, 2022-01-24 11:30

רם שפע: שלום לכולם, צהריים טובים, אני מתכבד לפתוח את הוועדה.

רם שפע: התכנסנו לדיון שבעיניי הוא מהחשובים ביותר בתקופה הזו, בנושא התמכרות של בני נוער למשככי כאבים.

רם שפע: ובכלל, התמכרויות של בני נוער, וההתמודדות, ומצבם הנפשי והמנטלי בתקופה המאוד קשה הזאת של השנתיים האחרונות.

רם שפע: נמצאת פה חברתי, חברת הכנסת מיכל וולדיגר - כמו שראיתי, הרבה אנשים כותבים ובצדק – "האחת", אולי הבולטת ביותר להניף פה את דגל הבריאות הנפשית או המצוקות הנפשיות.

רם שפע: גם הכתבה ששודרה בערוץ 12, ואני חלק ממנה, יש לך בדחיפה של הנושא הזה חלק גדול ומשמעותי.

רם שפע: ובאמת, מתוך האופוזיציה, ובנחישות גדולה צריך להגיד את זה.

רם שפע: יישר כוח על זה.

מיכל מרים וולדיגר: תודה.

מיכל מרים וולדיגר: היה חשוב לי להגיע.

מיכל מרים וולדיגר: אם הייתי יודעת - - -

רם שפע: אני חשבתי לצייץ.

רם שפע: ראיתי שאת פה, אבל זו הזדמנות טובה, כי אני באמת חושב ככה.

רם שפע: אני מודה בכנות, גם אני עוד בחוויה האישית שלי מאתמול, ועוד צריך לעכל את התגובות, ואת כל מה שקרה מאז השידור של הכתבה, אז אני שם את עצמי רגע בצד, והולך ישר לעניין עצמו.

רם שפע: לפני שאתייחס, יש לי הרבה מה להגיד בנושא הזה.

רם שפע: נתחיל דווקא בסרטון של מאור צור, ערוץ 13 דאז.

רם שפע: אומנם כתבה ששודרה כבר לפני מעל שנה, אבל לצערנו, הקורונה עדיין פה, ההשלכות שלה והמשמעויות שלה עדיין פה.

רם שפע: ולכן, יש רלבנטיות גדולה.

רם שפע: זה אומנם מתמקד בעיקר בנושא האלכוהול, אבל אנחנו מבינים שהסימפטומים שגורמים לנערים והנערות לחפש מה יעסיק אותם, הם אותם סימפטומים, ופשוט כל פעם זה מגיע בתצורות אחרות.

רם שפע: אנחנו מדברים על אלכוהול, אנחנו מדברים על קנאביס, על משככי כאבים, על סמים אחרים, ולכן, אנחנו רוצים לצפות בכתבה, כדי לראות את המקור הזה.

רם שפע: בבקשה.

רם שפע: (הצגת סרטון).

רם שפע: צוהר לדיון שלנו.

רם שפע: אני באמת אגיד, שבאופן כללי, אני חושב בכובעי כאיש חינוך, שהמערכת והאופן שבו בתי הספר בנויים, לא מצליחים לתת את המענים העמוקים שהתלמידים שלנו צריכים, והמיקוד הוא הרבה יותר מדיי בדגש על הישגים לימודיים, ובכך גם מגביר תסכולים ואכזבות אצל בני הנוער, מה שגורם להם, לצערי הרב, הרבה מאוד פעמים לחפש ריגושים אחרים, או לחפש את האופן שבו הם יכולים להיעזר, ומה כמו משהו ממכר יכול לעזור לאותו ילד או ילדה להתמכר, וודאי, זה אני אומר בשיגרה, בשנתיים האחרונות מאז שהקורונה נכנסה לחיינו, זה רק מעצים, ומעצים את האתגר.

רם שפע: אני שמח מאוד שהממשלה – אני כבר כמה זמן מדבר על זה, הבינה את המצוקה האדירה של הבידודים – אני אומר את זה כהורה צעיר, אבל אני רואה גם את כל חבריי וחברותיי, ודאי, צוותי ההוראה הבידודים יצרו העדר שיגרה באופן קיצוני ושחיקה ממש חסרת תקדים, מה שהוביל לעוד יותר מקרים קשים.

רם שפע: אנחנו רואים מחקרים על מעל 60% מבני הנוער שמדווחים על איזושהי חרדה, איזושהי מציאות נפשית קשה לרצף, גם ביסודי, גם בחטיבה.

רם שפע: זה פשוט מספרים משוגעים.

רם שפע: לרגע, נעצרים לחשוב על זה, אנחנו באמת נמצאים במצב חירום בכל מה שקשור למצוקות הנפשיות של התלמידים, וההתמקחות למשככי כאבים - מכיוון שזה מאוד פשוט להשיג גם באמצעות בתי המרקחת, גם באמצעות הטלגרם, ואפשר באמצעות – לצערי, זו תחמנות יחסית כנראה דיי פשוטה, כמעט כל אחד יכול להשיג את זה.

רם שפע: אז אנחנו באמת מדברים על תופעה קשה וגם מאוד ממכרת.

רם שפע: אני שמח על ההזדמנות לדיון.

רם שפע: אגב, צריך להגיד, אנחנו זמן רב רצינו לעשות את הדיון, ואז הכתבה המאוד גדולה של גילית מ"ידיעות אחרונות", ככה פתחה צוהר מאוד משמעותי לנושא.

רם שפע: כתבה נרחבת ומאוד טובה, שככה, זירזה את התהליך שלנו, אז צריך לומר את זה.

רם שפע: חברת הכנסת וולדיגר, את רוצה להתייחס?

מיכל מרים וולדיגר: אני באתי כמובן לדבר, אבל בעיקר להקשיב.

מיכל מרים וולדיגר: אני מכירה את התחום לפני ולפנים, אני חושבת שהרבה לפני הקורונה.

מיכל מרים וולדיגר: אי-אפשר להאשים את הכול בקורונה, אלא הרבה לפני הקורונה.

מיכל מרים וולדיגר: אנחנו מכירים את בעיית ההתמכרויות, היא לא נולדה היום, היא לא נולדה אצלנו.

מיכל מרים וולדיגר: חלק מזה נובע לא רק בנגישות של החומרים, וביכולת להגיע אליהם, אלא היא כן בהעדר משמעות, בהעדר עניין, זה באמת מתחיל ממשרד החינוך, וכלה במשרד הרווחה והבריאות.

מיכל מרים וולדיגר: זו אחריות של כל המשרדים גם יחד, שלנו כמדינה, וגם כחברה, וגם כל אחד עם הילד הפרטי שלו.

מיכל מרים וולדיגר: יש כאן מערכת הוליסטית שצריכה לטפל בבעיה הזו.

מיכל מרים וולדיגר: זו בעיה עמוקה, רוחבית.

מיכל מרים וולדיגר: אבל כן, בוודאי בנושא של המניעה.

מיכל מרים וולדיגר: המניעה היא לא רק – "אוי ואבוי, תיזהרו, תיטלו, תתמכרו", אלא להכניס יותר משמעות לחיים, בין אם זה בספורט, בין אם זה נגינה, בין אם זה לימוד תורה, לא משנה מה.

מיכל מרים וולדיגר: אבל כן לחבר את הילדים ואת הנוער לעצמם, ולהשיג את הדברים שהם כל כך זקוקים לו לא בדרכים של סמים ואלכוהול, כי זה רק ידרדר אותם.

מיכל מרים וולדיגר: אז בהחלט, דיון חשוב.

מיכל מרים וולדיגר: אני מקווה שזה לא יהיה רק דיון.

מיכל מרים וולדיגר: אני כבר 15 שנה בחדר הזה יושבת ואנחנו דנים, ודנים, ודנים, ולצערי, הרבה לא קורה מזה.

מיכל מרים וולדיגר: אז אני בטוחה שאתה רם, עם היכולות שלך, ויש לך הרבה יכולות, תצליח אחת ולתמיד לעשות פה עכשיו.

מיכל מרים וולדיגר: להתרומם.

מיכל מרים וולדיגר: לדון זה חשוב, להעלות למודעות זה חשוב, אבל זהו, אני חושבת שדיי הגענו לזה, ועכשיו הגיע הזמן למעשים.

מיכל מרים וולדיגר: אז אני בטוחה שתצליח, ואני אסייע בכל מה שצריך וניתן.

רם שפע: תודה על המילים.

רם שפע: עקצוצון פוליטי פה להגיד, שכמובן שאחרי 15 שנים, סוף סוף, יש ממשלה שגם הנושא הזה עומד לפתחה, וביחד עם הנחישות שלך מהאופוזיציה, אני באמת חושב שיש פה תקופה שהיא הזדמנות לעשות שינויים גם בנושא החקיקה של ההתמכרויות, שאת גם חלק ממנה, גם שם אנחנו צפויים לשינויים, אני מקווה מאוד משמעותיים.

מיכל מרים וולדיגר: בסדר, נלך על זה, אין בעיה, אם זה עושה לך טוב.

רם שפע: נעבור לד"ר רוני ברקוביץ ממשרד הבריאות.

רם שפע: יש לך גם מצגת.

רם שפע: יש הרבה מאוד אנשים שנרשמו לדבר, אז אני אומר מראש, מבקש גם סבלנות, וגם תתמצתו כדי שכמה שיותר מהקולגות שלכם יוכלו לקבל את זכות הדיבור.

רם שפע: בבקשה, רוני.

רוני ברקוביץ: תודה רבה, אדוני היושב-ראש, הדיון הזה הוא סופר חשוב.

רוני ברקוביץ: אשמח אם אתם תוכלו להעלות את המצגת.

רוני ברקוביץ: אני רואה הרבה חברים שנמצאים, שוב פעם, מברך על הדיון, כמו שאמרת הוא סופר חשוב, וחשוב השיתוף פעולה.

רוני ברקוביץ: אני מדבר על פנטניל ועל נגזרותיו, וכמה דברים כדי לתת רקע בדיוק מה קורה בארץ, גם מבחינת משרד הבריאות, גם מבחינת אכיפה ודברים נוספים.

רוני ברקוביץ: מבחינת פנטניל, קודם כל זו תרופה, חייב להגיד תרופת מרשם שנמכרת בבית-מרקחת, ואמורה להימכר על-ידי מרשם רופא.

רוני ברקוביץ: מבחינת פנטניל, וגם התרופות האופיואידיות, חייב להגיד שאלה תרופות.

רוני ברקוביץ: אלה תרופות מרשם שניתנות רק על-ידי מרשם רופא, ולהיות מנופקות רק בבית מרקחת ועל-ידי רוקח מוסמך.

רוני ברקוביץ: חשוב להגיד את זה, מכיוון שהרבה מהתפיסות שאנחנו רואים, גם אצל אנשים מבחוץ שמוכרים את התרופות, את הסמים, יש להם הרבה פעמים מרשמים, אבל הם קונים 90 כדורים, 30 לוקחים לעצמם, את השאר ה-60 מוכרים.

רוני ברקוביץ: הרבה תרופות ממשפחת האופיואדים, לא רק פנטניל, שלוקחים לכאב כרוני וכאב סרטן שתרופות אחרות לא משפיעות, גם פרקוסט וכו'.

רוני ברקוביץ: הרבה דובר בארצות-הברית, מה שקרה שם, ורק בשנת 2019, יוחסו 36 אלף מקרי מוות בארצות-הברית לפנטניל ולנגזרותיו, ובשנים האחרונות אנחנו רואים מגמה של עלייה גם בשימוש בארץ, וגם בתפיסות.

רוני ברקוביץ: רק לשם השוואה, החומר הפנטניל שהיה עליו את הכתבה ב-ynet וגם עכשיו שימוש בבני נוער, אפשר להגיד אולי הסם הכי חזק שנמצא היום בשוק, הוא פי 100 יותר חזק מהמורפיום, ויש גם נגזרות של פנטניל שהן פי אלף יותר חזקות מהמורפיום.

רוני ברקוביץ: נותנים אותן בצורות רבות, כשהצורה המרכזית היא מדבקה.

רוני ברקוביץ: בעצם, גם במדבקה, אם זו מדבקה שאמורה להיות מודבקת על הגוף, אז יש לה שימושים לרעה.

רוני ברקוביץ: אפשר לראות את המדבקה, זאת המדבקה שאמורה להיות מודבקת על העור, ולהחליף אותה כל 72 שעות, וכך החומר משתחרר בקצב קבוע.

רוני ברקוביץ: מה שעושים בעצם, שאת המדבקה אפשר לגזור לארבעה חלקים, מחממים עם מצית מלמטה ושואפים את האדים.

רוני ברקוביץ: אפשר גם לגלגל אותו וגם לעשן.

רוני ברקוביץ: אנחנו גם ראינו מקרים שמדביקים אותו ישירות על הלשון, כך שהחדירה הרבה יותר חזקה.

רוני ברקוביץ: החומר הזה הוא פעיל במיקרוגרמים.

רוני ברקוביץ: אנחנו רואים פה מינון של 50 מיקרוגרם, כלומר, אלפית גרם.

רוני ברקוביץ: החומר הוא חזק, לכן גם הסיכון של תופעות לוואי ומקרי מוות כתוצאה מהחומר הזה הוא נורא גדול.

רוני ברקוביץ: ולא רק שהחומר הזה נורא חזק, לכן גם הסיכון לציבור הוא מאוד גדול.

רוני ברקוביץ: התופעות מבחינת התלות – מפתחים תלות פיזית.

רוני ברקוביץ: אנשים אחרי תקופה מסוימת שלוקחים אותם לכאבים, הופכים להיות מכורים, ואז הם בעצם הופכים להיות לצרכני סמים לכל דבר ועניין.

רוני ברקוביץ: החומר גם בסופו של דבר יכול לגרום לדום נשימתי, ולמקרי מוות בגלל התופעות לוואי.

רוני ברקוביץ: כלומר, אנשים בהתחלה רבים משתמשים בו בצורה מושכלת עם מרשם רופא לכאבים, אבל עם הזמן הופכים להיות מכורים.

רוני ברקוביץ: כאן אתם רואים שקף של מטופלים בהתמכרויות ש-16% מהם בעצם לוקחים את הפנטניל עם מדבקות ונגזרותיו.

רוני ברקוביץ: לאורך 10 שנים, כמו שאמרתי, יש עלייה גדולה גם בשימוש של החומרים האלה בקרב האוכלוסייה, אנחנו מדברים כאן על שימוש לא מושכל.

רוני ברקוביץ: לדברים אחרים יש עלייה דרסטית גם בשימוש, כתוצאה מכך, עלייה גדולה גם בשוק השחור.

רוני ברקוביץ: כמו שגילית הראתה בכתבה בחדשות 13, הבעיה הכי גדולה זה הסחר בטלגרם.

רוני ברקוביץ: חייב להבין הפנטניל וכל נגזרותיו הם סמים בפקודת הסמים.

רוני ברקוביץ: לפי החוק, מי שמוכר אותם, דינו עד 20 שנות מאסר בפועל.

רוני ברקוביץ: ואם זה לקטין, מתחת לגיל 18, 25 שנות מאסר.

רוני ברקוביץ: אני אומר את זה, מכיוון שמי שמוכר אותם, זה כמו שהוא מוכר הירואין ומוכר קוקאין, בדיוק אותו דבר.

רוני ברקוביץ: חשוב להגיד, שאנשים שבעצם סוחרים, למרות שאמרנו שתרופות הן תרופות מרשם, אז מצד אחד הן תרופות, מצד שני, הם סמים שגורמים להתמכרות, והעונש בגינם – 20 שנות מאסר.

רוני ברקוביץ: אחת הבעיות הכי גדולות כרגע – המכירה בטלגרם.

רוני ברקוביץ: כלומר, רק לאחרונה אנחנו רואים שיש סחר גם בדברים וחומרים אחרים רבים מאוד.

רוני ברקוביץ: כאן אני חושב, אדוני היושב-ראש, שאולי אחר-כך, מבחינת המסקנות צריך לשים יותר דגש בסחר הזה.

רוני ברקוביץ: זו תפיסה שלנו יחד עם המשטרה.

רוני ברקוביץ: בחודשים האחרונים היו מספר תפיסות של בלדרים שמוכרים את התרופות האלה, ששוב פעם הן תרופות מרשם נרקוטיות, מוכרים אותן אנשים פרטיים שמקבלים אותן במרמה, ומוכרים אותן לכל הבא לילד, ולכן, יש שוק שחור גדול.

רם שפע: סליחה שאני קוטע אותך, מאיפה הבלדרים משיגים את זה?

רם שפע: גם דרך בית-המרקחת או באמצעי אחר?

רוני ברקוביץ: גם וגם.

רוני ברקוביץ: הרבה פעמים אנחנו רואים שעל התרופות מודבקות מדבקות של אנשים שלקחו אותן מבתי המרקחת.

רוני ברקוביץ: כלומר, במקרים רבים אנשים לקחו אותן מבתי-מרקחת, ומכרו אותן הלאה.

רוני ברקוביץ: הרבה פעמים אנחנו רואים את זה.

רוני ברקוביץ: גם אנשים שקונים בשביל עצמם.

רוני ברקוביץ: רופא אחד לא ייתן, שני לא, בסוף, כן אפשר להשיג את הדברים האלה במרשם.

רוני ברקוביץ: היום לא צריך לפרוץ או לגנוב, או דברים כאלה, אפשר להשיג אותן בצורה כזאת, לצערי, דיי בקלות.

רוני ברקוביץ: אחר-כך, אנחנו רואים אותן בשוק השחור, ואני מדבר על מאות מהסוגים האלה.

רוני ברקוביץ: רק בחודשים האחרונים, שוב פעם, זה סחר בסמים לכל דבר ועניין.

מיכל מרים וולדיגר: אתה אמרת שזה עונש עד 20 שנים.

מיכל מרים וולדיגר: אמנם זה לא אמור לפנות אליך כמשרד הבריאות, אבל כן הייתי שמחה אם אתה יודע על אותה תפיסה שדיברתם עליה.

מיכל מרים וולדיגר: האם אנשים נתפסו ונענשו?

מיכל מרים וולדיגר: מה היה העונש שלהם?

מיכל מרים וולדיגר: כלומר, איפה האכיפה פה?

רוני ברקוביץ: זה כמובן המשטרה תענה.

רוני ברקוביץ: היו תפיסות, אבל לי לא ידוע כרגע על עונשים כבדים בעקבות החומרים האלה.

רוני ברקוביץ: לכן אמרתי, אנחנו כן נותנים חוות דעת מקצועיות.

רוני ברקוביץ: אנחנו כן בודקים את החומרים יחד עם המשטרה במעבדה.

רוני ברקוביץ: אבל בסופו של דבר, אם אנשים כן ייתפסו, אז הם יחשבו פעמיים.

רוני ברקוביץ: יש עדיין איזשהו חוסר, לא רוצה להגיד ידיעה, כי מצד אחד זו תרופה.

רוני ברקוביץ: נכון שזו תרופה, אבל זה גם סם, ובסם הרבה יותר פוטנטי מהרואין, מקוקאין, גם ביחד, ויש שימוש לרעה.

רוני ברקוביץ: אנחנו גם רואים לא רק את הסמים האלה, גם ה"נייס גאי", וגם אלכוהול, כמו שדיברתם קודם שימוש בבני נוער, וזה רק במגמת עלייה, לכן הענישה כאן היא מורכבת ממרכיב חשוב.

רוני ברקוביץ: יש סחר עצום.

רוני ברקוביץ: אנחנו בקשר עם קופות החולים – קופת חולים לאומית כבר עברו, וגם מכבי ומאוחדת עושים את זה – לעבור לנגזרות של הפנטלין, לנגזרות שמפחיתות את הצריכה שהרבה יותר קשה למצות את החומר הפעיל, וגם מקופות חולים, אני מקבל דיווחים שאנשים מעדיפים לקנות את החומר במחיר מלא, וזה אומר שבעצם בלי הנחה של הקופה, כי יש להם שימוש לרעה.

רוני ברקוביץ: תודה רבה.

רם שפע: רוני תודה רבה.

רם שפע: נעבור למצגת של המרכז הישראלי להתמכרויות, של פרופ' ענת שושני.

מיכל מרים וולדיגר: שמענו עליו בהרחבה, במסגרת ועדת החינוך, אחת הוועדות.

ענת שושני: צהריים טובים, אני רוצה לשתף אתכם בליקויים מחקריים שאספנו במחקר משותף של השרות הפסיכולוגי הארצי של משרד החינוך, המרכז הישראלי להתמכרויות, ואנוכי מאוניברסיטת רייכמן.

ענת שושני: הסיפור שלנו מתחיל בספטמבר 2019, עוד לפני שהתחילה הקורונה, כשהתחלנו במחקר מאוד גדול על ילדים ובני נוער בישראל, בערך 3,000 ילדים.

ענת שושני: בדקנו עד כמה הם מאושרים, גם נפשית, ועד כמה משתמשים בחומרים לסוגיהם, מכורים למסכים והתמכרויות התנהגותיות.

ענת שושני: כן חשוב להבין את תמונת המצב במערכת החינוך בהקשר הזה.

ענת שושני: שלושה חודשים אחר-כך פורצת הקורונה, ואנחנו ממשיכים לעקוב אחר אותה קבוצת ילדים במחקר אורך במספר נקודות מדידה.

ענת שושני: נקודת המדידה האחרונה הייתה עכשיו, אבל עדיין הנתונים לא נותחו.

ענת שושני: אבל יש לנו נתונים כאן עד מאי 2021.

ענת שושני: אני רוצה להראות לכם את נתוני הבסיס.

ענת שושני: אתם רואים פה נתונים על כל מיני חומרים – ילדים בכיתות י"א משתמשים באלכוהול בתדירות גבוהה.

ענת שושני: 9% משתמשים בקנאביס.

ענת שושני: 6% דיווחו על שימוש בתרופות מרשם לשיכוך כאבים בתדירות שבועית או יומית, אני אראה לכם נתונים עוד רגע ברזולוציה יותר גבוהה מהנתון הזה.

ענת שושני: 10% מהמרים, 27% צופים בתכנים פורנוגרפיים בשמונה שעות מסכים עוד לפני הקורונה.

ענת שושני: בואו נתקדם ונסתכל על שיעור השימוש ומשככי כאבים.

ענת שושני: כאן אתם רואים ילדים בגיל 12 עד 17 במגזר היהודי ובמגזר הערבי.

ענת שושני: אנחנו רואים שבערך 2%, 3% ניסו, אבל הפסיקו.

ענת שושני: 6% משתמשים כאחת לחודש.

ענת שושני: 3% במגזר היהודי, ו-4.7% במגזר הערבי משתמשים מספר פעמים בחודש.

ענת שושני: אתם רואים פה גם את הפער בין המגזר היהודי והערבי כמעט פי שתיים או יותר שימוש יום-יומי, כלומר, כבר שימוש לרעה במספר פעמים בחודש בהתמכרות.

רם שפע: זה דיי מעניין שבכל הפרמטרים שניסיתי אחת לחודש, או מספר פעמים בחודש הפער הוא קיים, אבל הוא לא דרמטי.

רם שפע: אבל זה פתאום קופץ ליותר מפי שתיים בשימוש יום-יומי בין החברה הערבית ליהודית, איך זה קורה – אין קורלציה.

ענת שושני: ראינו נתונים דומים בתחומים שונים, כלומר, יש שינויים בשימוש בחומרים בין המגזרים.

ענת שושני: לא הבאתי את הנתונים לכאן.

מיכל מרים וולדיגר: כבר בוועדת חינוך, ואני אומרת את זה שוב פה, היה חסר לנו גם אז הנתונים.

מיכל מרים וולדיגר: אני יודעת שקשה יותר לאסוף אותם גם במגזר החרדי שאין לנו אותו פה, וגם במגזר של הציונות הדתית, מעניין לדעת את הפילוח, אבל הבנתי שאין לכם את החתכים הללו.

ענת שושני: נכון.

ענת שושני: שאלנו את הילדים למה השתמשתם בפעם הראשונה, אבל אנחנו לא שאלנו ספציפית למשככי כאבים, אלא לכל סוגי הסמים ללא אלכוהול.

ענת שושני: כלומר, למה השתמשת בסם בפעם הראשונה?

ענת שושני: – הרבה דיברו על סקרנות.

ענת שושני: קרובים או קרובי משפחה הציעו לי.

ענת שושני: חברים הציעו לי כדי לעשות כיף, לברוח מבעיות.

ענת שושני: הטיפול העצמי בבעיות נפשיות, בכאבים, גיל ההתבגרות, משברים נפשיים הוא תופעה ידועה בתחום ההתמכרויות, אז לברוח מבעיות, לא תמיד יש מודעות לכך לבני הנוער סוג של טיפול עצמי כדי להרגיש טוב.

ענת שושני: וכאן, זה המילים של הילדים, לא שיניתי אותן.

ענת שושני: הם כתבו גם דברים אחרים – רציתי לנסות, להרגיש חופש נפשי, כי זו חוויה חשובה אם אתה עושה את זה נכון עם אנשים שאתה סומך עליהם ובאישור הורים.

ענת שושני: ראיתי משפחה וחברים והסתקרנתי – סמים זה החיים.

ענת שושני: אחים שלי וקרובים שלי מעשנים, אז רציתי להבין מה זה עושה.

ענת שושני: זה חלק מהבלבול היום של בני נוער שרואים קרובי משפחה משתמשים, סבא וסבתא משתמשים, ופתאום הבלבול – האם זה מותר, האם זה אסור מתחיל לעלות.

ענת שושני: נתקדם רגע.

ענת שושני: אני רק אגיד עוד משהו על נקודת הפתיחה שלנו.

ענת שושני: עוד רגע נראה את השינויים בתקופת הקורונה.

ענת שושני: לא התחלנו טוב בכלל מבחינת מצב נפשי, כי כבר אנחנו רואים החל מ-2011, רואים התדרדרות מאוד גדולה אצל ילדים במצב הנפשי.

ענת שושני: עלייה בדיכאון, עלייה בחרדה, עלייה בשיעורי האובדנות יותר אצל בנות מאשר אצל בנים, יותר בגילאי 10 עד 14, תחילת גיל ההתבגרות מאשר גיל ההתבגרות המאוחר יותר.

ענת שושני: ילדים פחות מתפקדים.

ענת שושני: אגב, מה קרה ב-2011, 2012, בעצם תולים את העלייה הזאת בהופעה של הרשתות החברתיות.

ענת שושני: בערך ב-2012, ילדים קיבלו את הטלפונים המקולקלים של ההורים שלהם, או הישנים של ההורים שלהם, ואז הרשת החברתית התחילה להסתובב בכיס.

ענת שושני: גם בשנים האלה מ-2009, 2010, 2011, רואים גם ירידה תפקודית.

ענת שושני: ילדים ובני נוער בעולם לפחות, פחות מוציאים רישיון נהיגה, פחות יוצאים לדייטים, פחות עובדים.

ענת שושני: השקופית הבאה – פחות יוצאים מהבית מבלים בלהסתובב יחד, פחות ישנים, ויותר מרגישים בדידות או מחוץ לעניינים.

ענת שושני: עכשיו אתם רואים פה את השינויים במצב הנפשי בעקבות הקורונה.

ענת שושני: אנחנו רואים שהרבה מדדים, או שהכפילו את עצמם, או שהשלישו את עצמם – סחרחורות ועצבנות, בדידות, מתח, דכדוך, ופחדים, חוסר ערך והתקף חרדה.

ענת שושני: ואם אנחנו יודעים ששימוש בחומרים הרבה פעמים מגיע בעקבות מצוקה נפשית כדי להרגיש אופוריה, כדי לברוח מהכאב, אז זה יכול להסביר חלק מהשינויים שנראה עוד רגע.

ענת שושני: דובר גם בוועדת החינוך, אבל אי-אפשר להתעלם מזה שתקופות ארוכות, גם בתקופה האחרונה ילדים ישבו בבתים.

ענת שושני: אנחנו יודעים שילדים כדי להרגיש טוב צריכים לזוז, צריכים לשחק, צריכים לריב, צריכים להתפייס, צריכים להסתכל בעיניים אחד של השני, וכשכל הדברים האלה לא קורים, צריכים לפתח תחומי עניין, צריכים ללכת לחוגים, צריכים ללכת לתנועות נוער – וכשכל זה לא קורה, אז רואים עלייה בדיכאון וחרדה.

ענת שושני: כבר צפו את זה לפני עשר שנים.

ענת שושני: כתבו שאם ילדים ימשיכו לשבת בבתים מול מסכים ולא ייצאו מהבית – תהיה עלייה בדיכאון וחרדה, ואז הופיעו סגרים ובידודים והחמירו את המצב.

ענת שושני: נתקדם רגע.

ענת שושני: כאן אתם רואים את השינויים מספטמבר עד מאי 2021.

ענת שושני: אתם רואים פה את העלייה בדיכאון וחרדה, פעם אחרונה שאני ראיתי במחקר עלייה כזאת – הייתה בתקופות של מתקפות טילים, או בתקופת האינתיפאדה במחקרים שעשינו, כלומר עלייה מאוד גדולה.

ענת שושני: ירידה ותמיכה חברתית, כי הם פחות פגשו את החברים.

ענת שושני: העלייה בשימוש במשככי כאבים, וקחו בחשבון, שיש תת דיווח בכל תחום החומרים.

ענת שושני: אני מניחה שילדים במחקר בבית ספר לא כולם אומרים את כל האמת.

ענת שושני: אבל אתם רואים פה עלייה של 1.8%, ו-8% כבר שמדווחים על שימוש או שבועי או יומיומי במשככי כאבים.

ענת שושני: עלייה בשימוש באלכוהול ובקנביס ובהימורים.

ענת שושני: מבחינת מסכים, אם נעבור לשקופית הבאה, רק קחו בחשבון שילדים גם ישבו 12.5 שעות ביום בממוצע מול מסכים בתקופות של סגרים, ולפעמים גם יותר.

ענת שושני: תוסיפו כמה שעות שינה, ותבינו שבערך זה מה שעשו כל היום.

ענת שושני: אנחנו יודעים גם שפעילות עם מסך, מגבירה מצוקה נפשית.

ענת שושני: כן אנחנו יודעים שבבתים שהייתה בהם תמיכה חברתית או משפחתית מאוד חזקה, שילדים נשארו בקשר עם חברים, שההורים היו מעורבים וששמרו על שיגרה – על שעות שינה, על ניקיון, על ארוחות משפחתיות, המצב הנפשי של הילדים היה יותר טוב.

ענת שושני: אבל בהרבה בתים ההורים לא היו פנויים לתת את התמיכה הזאת, כי ההורים עבדו וניהלו את הזמן.

ענת שושני: כלומר, היו ביחד אבל לבד.

ענת שושני: הילדים דיווחו שהם לא חווים שיש שם מישהו בשבילם מספיק חברים או הורים.

ענת שושני: כן, לא נשארנו רק עם הנתונים, אלא הפעלנו יחד עם השרות הפסיכולוגי הייעוצי של משרד החינוך תוכנית שבעצם שילבה גם עליית התמכרויות, משלבת עד עכשיו, גם מניעת התמכרויות וגם טיפוח של רווחה נפשית, כי אנחנו יודעים שאם לוקחים לילד את ההגנה שלו, את החומה שלו, את המבצר שלו, את מה שלוקח לו את הכאב בסופו של דבר, חייבים להציע לו אלטרנטיבות.

ענת שושני: למדנו גם את התוכניות הטובות בעולם למניעת התמכרויות, והבנו שתוכניות שמפחידות ילדים לא עובדות.

ענת שושני: תוכניות שגורמי חוץ באים להפעיל את התוכניות לא עובדות מספיק טוב.

ענת שושני: והבנו שתוכניות אינטגרטיביות שמציעות אלטרנטיבות לחומרים, ומנהלים דיאלוג מאוד אינטליגנטי, מאוד פתוח עם הילדים על חומרים - - -

רם שפע: אנחנו צריכים להתקדם.

רם שפע: זה סופר מעניין כל שקף, פשוט אני יודע שיש המון אנשים שרוצים לדבר.

ענת שושני: בואו נתקדם.

ענת שושני: דיברו על רגשות ועמידות בשנתיים האלה, לימדנו את המורים עם תכנים כאלה.

ענת שושני: המורים ידעו את התוכנית לתלמידים.

ענת שושני: רואים פה הכשרות מחנכים בבתי-ספר, הכשרות הורים בזום.

ענת שושני: הכשרות שמורים נתנו לתלמידים בכיתות.

ענת שושני: שיעורים ספציפיים שניתנו לתקופת הקורונה.

ענת שושני: רואים ירידה לתקופה של שנתיים משמעותית בעישון סיגריות, באלכוהול, בקנביס, הימורים, צריכת פורנו – ירידה יותר נמוכה, לומר היה פה איזשהו תהליך משמעותי.

ענת שושני: תודה לכם על ההקשבה.

ענת שושני: זה נושא מאוד חשוב.

ענת שושני: תודה על ההזדמנות להציג.

רם שפע: תודה רבה.

רם שפע: ממש נושא חשוב.

רם שפע: יישר כוח על העשייה שלכם בכלל, וגם ספציפית במחקר הזה.

רם שפע: נעבור לחגי ברוש, מנהל תחום בכיר ברשות לביטחון קהילתי.

חגי ברוש: צהריים טובים, קודם כל, במחקרים שאנחנו עושים לגבי מחקרים אפידמיולוגים שעשינו גם בשנת 2019, וגם בשנת 2014, אני קודם כל רוצה לומר, שדווקא ראינו ירידה.

חגי ברוש: אם ב-2014, שימוש בריטלין עמד על כ-10.6% ממוצע בקרב בני נוער בכיתות י', י"א, י"ב, הרי שב-2019, זה ירד ל-9.2%.

חגי ברוש: ואם ראינו שימוש בכדורים, כדורי הרגעה, תרופות שעמד על 8% ב-2014, ב-2019, קיבלנו נתונים פחות או יותר זהים למחקר של המרכז הישראלי, זה עמד על 6.6%.

חגי ברוש: אין ספק שבני הנוער בישראל, ואני חושב שבכל העולם, דיי מחקים את המבוגרים.

חגי ברוש: אנחנו מתמודדים בשנים האחרונות – דיבר על זה רוני בקצרה - - -

מיכל מרים וולדיגר: חגי, אתה מדבר איתי על ירידה, זה אומר שזה טוב?

מיכל מרים וולדיגר: או שאתה אומר יש ירידה, אבל מצאת את העלייה במקום אחר.

רם שפע: הוא גם השווה ל-2019, צריך להגיד, ולא ל-2021.

חגי ברוש: אני אומר.

חגי ברוש: ב-2014, הנתונים היו גבוהים יותר.

חגי ברוש: לגבי שימוש בריטלין ושימוש בכדורים, והם ירדו ב-2019.

מיכל מרים וולדיגר: אבל מ-2019, עד - - -

דוד פפו: הם עברו לשוק השחור.

חגי ברוש: מיכל, אני לא יכול לבוא ולומר לך, ואנחנו מקווים, מאוד מקווים לקיים ב-2022 סקר אפידמיולוגי.

חגי ברוש: אני לחלוטין לא יודע בעקבות הקורונה ובעקבות הסמי-פנדמיה שיש במדינת ישראל באופן כללי בצריכת תרופות אופיואידיות, אני רוצה להזכיר שאנחנו מקום ראשון בעולם בקרב מדינות ה-OECD בגידול, בשימוש בתרופות מרשם כבר מספר שנים.

חגי ברוש: המשמעות זה שהתרופות האלה ניתנות עם יד קלה על ההדק בעיקר דרך רופא המשפחה, אבל לא רק.

חגי ברוש: יכול להיות שנהיה לזה השלכות, ונראה את זה בסקר הקרוב שנעשה.

חגי ברוש: כרגע, לפחות, הנתונים – אני לא יכול להתווכח עם הנתונים של המחקרים שאנחנו עושים – זו תמונת המצב.

חגי ברוש: עכשיו, תראו, הרשות כבר ב-2003, כגורם שצופה תמיד קדימה, ישבה עם משרד הבריאות בהנהגת מנכ"ל משרד הבריאות דאז, פרופ' בועז לב, והוציא המלצה חד-משמעית לבנות מערכת ממוחשבת שתפקח באופן הדוק על כל נושא חלוקת תרופות המרשם במדינת ישראל.

חגי ברוש: ב-2003, עוד לפני שהפנדמיה החלה בארצות-הברית, אנחנו כבר הסתכלנו קדימה.

חגי ברוש: אני רוצה שתדעו שאחד הדברים יותר קלים במדינת ישראל היו כשהמערכת מפוזרת בין בתי מרקחת בקופות החולים, בתי מרקחת פרטיים, בתי חולים שנותנים ללא שום פיקוח, היא פרוצה לחלוטין.

חגי ברוש: ראינו גם בתוכניות טלוויזיה קודמות – אני זוכר את ערוץ 10, זכור לטוב, שעשה כתבה ואחת התחקירניות בתוכנית גם אפילו הנפיקה לעצמה מרשם בבית.

חגי ברוש: הלכה עם איזשהו מספר סידורי של רופא.

חגי ברוש: חתמה, הוציאה תרופה מבית מרקחת פרטי באופן הכי פשוט שזה יכול לעשות.

חגי ברוש: המערכת הזאת, ורוני יודע, וגם אנשי משרד הבריאות, פרוצה לחלוטין.

חגי ברוש: לשמחתנו, ואחרי לחצים מכל מיני כיוונים גם שלנו, גם של איגוד הרוקחים, גם של ועדת הכנסת, מנכ"ל משרד הבריאות הקים ועדה ייעודית לטיפול בסוגיה הזאת של התרופות האופיואידיות, גם הטיפול בתופעה, אבל גם הנושא של איך פועלים אחרת.

חגי ברוש: והייתה שם המלצה של מספר גופים שהיו חברים בוועדה, כמובן, אנחנו, אבל גם איגוד הרוקחים, גם אל-סם, החברה לרפואה והתמכרויות בהסתדרות הרופאים, שממש מחייבת באופן דחוף להקים מערכת שתשלוט על הנושא הזה מרגע הגעת התרופות האלה מנמלי הים והאוויר, ועד שזה מגיע לפיו של הלקוח.

חגי ברוש: לא יכול להיות שהמערכת הזאת לוקחים מרשם מרופא פרטי, הולכים לבית מרקחת פרטי.

חגי ברוש: אם תראו איך הרישום הזה מתבצע היום, אתם לא תאמינו שזה עדיין קורה ב-2022, איך רישום של התרופות האלה מתבצע.

חגי ברוש: זאת אומרת, שהשוק הזה היום פרוץ לגמרי.

חגי ברוש: אני מנצל את הדיון הזה כדי לקרוא ליושב-ראש הוועדה לפעול בנושא הזה.

חגי ברוש: עדיין אנחנו הגשנו את ההמלצות של הוועדה כבר במרץ מאז 2021.

חגי ברוש: אני חושב שמאז לא שמענו יותר מדיי, ואני מודע לזה שיש פה פנדמיה של קורונה, אבל אתם רואים שאף אחד לא מחכה, והמציאות היא דופקת לנו על הדלתות.

חגי ברוש: חשוב מאוד שתתקבל ההחלטה, לפחות בהיבט הזה, שחלק מרכזי ממה שמזרים את התרופות האלה היום לשוק ייסגר, ויהיה בפיקוח הרבה יותר הדוק.

מיכל מרים וולדיגר: איך קוראים לוועדה שהגישה מסקנות במרץ 2021?

חגי ברוש: הוועדה לבחינת ההתמכרות או מתן התרופות האופיואידיות והתמודדות עם התופעות השונות.

חגי ברוש: אני לא זוכר את השם הספציפי.

חגי ברוש: סיימנו את ההמלצות, והגשנו אותן לפני כמעט שנה, ואנחנו ממתינים להחלטה של מנכ"ל משרד הבריאות.

חגי ברוש: דבר שני, לגבי כל מה שקורה בהיבטים של קורונה.

חגי ברוש: אנחנו יודעים שלתופעה שאנחנו מייצגים – ראינו את זה גם בדוחות אחרים - - -

רם שפע: חגי, תנסה עוד שני משפטים.

חגי ברוש: ראינו שיש לדברים האלה השלכות מאוד משמעותיות.

חגי ברוש: אנחנו חושבים שהטלגרם, גם לפי החוק הקיים שאמור היה לקבל איזושהי הוראה של סגירה, כי הגורם הזה הפך להיות סוחר הסמים מספר אחד במדינת ישראל.

חגי ברוש: זה לא נגמר רק בטלגראס ובקנביס, אנחנו יודעים שמוכרים שם קוקאין.

חגי ברוש: מוכרים שם את כל סוגי הסמים, ואיכשהו, אני חושב שאנחנו כחברה מגלים כלפי הגורם הזה סוג של אדישות, ומאפשרים את המצב ההזוי הזה שגוף כזה יושב ומחלק לכל באי ביתך במדינת ישראל כמו פיצות סמים מהסוגים המסוכנים ביותר שרק יש.

חגי ברוש: רוני דיבר על החומרה ועל הסכנה שיש בפנטניל, אבל יש עוד חברים בקבוצה הזאת.

חגי ברוש: אני קורא לך רם, להרים את הנושא הזה כיושב-ראש הוועדה, ולהוביל, בטח בהיבט של אותה מערכת ממוחשבת שתפקח על הדברים.

חגי ברוש: דרך אגב, אני שמח מאוד על העבודה שעשה המרכז הישראלי להתמכרויות בהיבט המניעתי, זה משהו שהוא חשוב מאוד, ונשמח גם להיות שותפים לזה.

חגי ברוש: תודה רבה.

רם שפע: תודה רבה חגי.

רם שפע: אמנם קטעתי אותך, אבל באמת התייחסות חשובה.

רם שפע: אני חושב שאנחנו צריכים לעשות ממש ישיבה ספציפית על הדוח ועל האפשרות להפוך את המסקנות שלו למציאות בהיבטים כמובן חקיקתיים, ובכלים הפרלמנטריים שלנו מעבר לדיון שזה חשוב ומצוין, אבל זה רק לאחד.

רם שפע: פתחנו עם סרטון של מאור צור.

רם שפע: נעבור אליך, חוץ מהיותך עובד בערוץ 13 בעבר, יש לך גם פרויקטים חשובים בנושא הזה.

רם שפע: בבקשה.

מאור צור: שלום לכולם, גם רוני, גם ענת, גם חגי, אמרו דברים מדהימים, אני חושב שאני יכול להתחבר לזה בצורה טובה.

מאור צור: עד ל-1 בינואר האחרון, הייתי ראש דסק הפלילים של חדשות 13.

מאור צור: אני עכשיו סמנכ"ל של סטרט-אפ בתחום החינוך והגנה על ילדים שנקרא safe school שאני ודורון הרמן, שהוא גם היה כתב פלילי, ואני אספר לכם במשפט איך הוא נולד.

מאור צור: אנחנו במשך הרבה שנים עשינו הרצאות בבתי-ספר, כחלק מתחום הסיקור של עולם הפלילים, במקום לסקר ארגוני פשיעה, עבריינים, ומה שקורה במשטרה – מצאנו את עצמנו נכנסים עוד ועוד לתופעות של בני נוער.

מאור צור: בכל מה שקשור לסמים, לטלגראס, סיפרתם בדיוק על הבעיה הזאת, והגענו למצב שאנחנו עוברים בין עשרות בתי ספר.

מאור צור: הגענו למצב שבתי ספר מתקשרים אלינו, לבוא לתת הרצאות לתלמידים אחרי שבלילה הייתה מסיבה.

מאור צור: זאת אומרת, אנחנו היינו מגיעים לבית-ספר, נותנים שעה הרצאה, זה היה ואוו לתלמידים, מאור צור מהטלוויזיה, דורון הרמן, כל אחד מתמחה בתחום שלו.

מאור צור: אני התמחיתי בתחום של סמים ואלכוהול.

מאור צור: דורון הרמן – מה שקשור לבריונות ברשתות החברתיות, פדופיליה, כל הדברים האלה.

מאור צור: אבל אחרי שעה שהיינו עורכים בעצם, לא היה המשך לדבר הזה.

מאור צור: לא היה המשך להטמעה ולשיח עם התלמידים בצורה כזאת שהתלמידים יהיה להם איזשהו גורם אחראי, מקצועי, כמו המורה שידבר איתם בגובה העיניים.

מאור צור: אנחנו הבנו את זה, ומה שעשינו, בעצם הקמנו את חברת הסטרט-אפ הזאת.

מאור צור: מה שאנחנו עושים – לקחנו את היכולת שלנו בתור אנשי טלוויזיה, שיכולים להפיק תוכן טוב, מהר, ואנחנו מעודכנים בכל התופעות הכי קשות שמגיעות לבני הנוער.

מאור צור: לקחנו איתנו אנשי חינוך בכירים, ובראשם חנה שדמי, הייתה ראש שפ"י, פרשה לפני שנה, והתחברנו לחברה שהיא חצי אנשי טלוויזיה, חדשות, וחצי אנשי חינוך.

מאור צור: מה שאנחנו עושים, אנחנו בעצם בונים הרצאות מצולמות תוכן טוב, עם ערכי שיעור למורים עצמם.

מאור צור: זאת אומרת, בכל התחום של ה-safe, בכל התחומים שיש בעיה עם המידע שלהם גם בבתי הספר, נוצר פער אדיר בין העולם שלנו המבוגרים, לבין העולם של התלמידים, העולם הדיגיטלי.

מאור צור: כשהתלמידים והילדים מקבלים לטלפון הנייד שלהם, במיוחד כשהם בבית בזמן הקורונה, אין לאף אחד שליטה על זה.

מאור צור: אין את מנגנוני הפיקוח, ההורים לא יודעים, המורים לא יודעים.

מאור צור: אני כתב פלילי שחי את החדשות, היה לי קשה להדביק את הקצב של התופעות שמגיעות אליי לנייד.

מאור צור: עשיתי עשרות כתבות במיוחד בתחום של הסמים והאלכוהול, וכל התחומים האלה, וזה פער שהולך וגדל במיוחד בזמן הקורונה, ואתם הראיתם את הנתונים.

מאור צור: מה שאנחנו עשינו, בעצם יצרנו את אותה ספריית תוכן שאמורה להעצים ולחזק את המורה.

מאור צור: אנחנו יושבים בתוך משרד החינוך, אנשי המשרד מאמצים אותנו ומחבקים אותנו, והמורים מקבלים בעצם את הידע והיכולת לדבר עם התלמידים.

מאור צור: בעצם, מה המומחיות שלנו?

מאור צור: אם בת-שבע יכולה לשים את המודעה באינסטגרם הזה שהראיתי קודם לכן, אנחנו מאתרים מהניסיון שלנו, ועם החיבור שלנו לשטח, מחוברים מאוד לתופעות האלה.

מאור צור: אי אפשר לשים את המודעה באינסטגרם.

מאור צור: מה שאתם ראיתם בכתבה שלי, בהתחלה, הילדים פותחים את האינסטגרם שלהם ורואים איזושהי מודעה תמימה כזאת.

מאור צור: "היי חבר'ה, אתם מקבלים מארז של וודקה, עם אקסל, עם שקיות קרח, עם קשים, עם מה שאתם לא רוצים, עד אליכם הוא מגיע עד הבית ב-100 שקלים.

מאור צור: ברגע שהחבר'ה הצעירים יושבים בבית, גם בזמן הקורונה במיוחד, ורואים את המודעה הזאת, הם מתקשרים לטלפון.

מאור צור: ומה עושה אותו סוחר, שאגב, אחד מהם שמעתם שראיינתי אותו בהתחלה, הגעתי לאחד הסוחרים.

מאור צור: מה הוא עושה?

מאור צור: הוא בעצם מציע להם את כל מה שאתם מדברים עליו.

מאור צור: את המדבקות נגד שיכוך כאבים.

מאור צור: אלכוהול מזויף כמובן, שזו סכנה בפני עצמה.

מאור צור: "נייס גאי" זו תופעה שגם רוני שם עליה בזמן האחרון את הדגש.

מאור צור: ה"נייס גאי" הזה חזר, היו מקרי מוות של צעירים בחודשים האחרונים.

מאור צור: בעצם, הציע להם את כל מרכולתו.

מאור צור: מה שחגי אמר, שאין על זה שום פיקוח.

מאור צור: אין שום יכולת להגיע לאותם אנשים להבין כמה קל לבני הנוער להרים את הטלפון הזה שרשום במודעה, ולקבל את כל מה שהם רוצים עם שליח עד הבית במיוחד בזמן הקורונה.

מאור צור: הם מגיעים על אופנוע, שמים להם את זה בשקית.

מאור צור: קובעים איתם מקום מפגש, התלמידים משיגים 100 שקלים, 150 שקלים, לא משנה מאיפה, ופשוט ככה צורכים את הדבר הזה.

מאור צור: עכשיו, זו תעשייה שלמה.

מאור צור: אנשים שהם שליחים בכל מיני חברות.

מאור צור: אנחנו מכירים על הדרך עושים שליחויות של אלכוהול מזויף, של סמים לבני נוער, הטלגראס, הכול מתערבב.

מאור צור: זאת אומרת, נוצר פה פער אדיר שהוא מתחת לאף של המדינה, וזה בכל מה שקשור להבנה של התעשייה האדירה, וכמה כסף היא מגלגלת של אותם עבריינים.

מאור צור: מה שאנחנו עושים, זה בעצם להבין ולאתר את אותם אנשים.

מאור צור: אני חושב שמה שצריך לעשות, חוץ מלהפעיל את כל רשויות החוק ואכיפה, ואת הוועדה הזאת החשובה, זה לתת ולהפיץ את הידע הטוב בקרב בתי הספר, בקרב המורים, לתת לתלמידים הרבה יותר גורמים מוסמכים שיכולים לדבר איתם בגובה העיניים, זה מה שאנחנו משתדלים לעשות.

מאור צור: אני חושב שבתור מדינה, אנחנו צריכים לקחת את ההחלטה הזאת, ולהעצים את הידע אצל כל הגורמים המוסמכים, לא רק ההורים, גם בבתי הספר.

מאור צור: במשרד החינוך כבר יודעים את זה, והולך איתנו בחיבוק מאוד גדול.

מאור צור: כמובן, מה שצריכים, אנחנו כאן, וזמינים, ורוצים לשנות את המצב.

מאור צור: תודה.

רם שפע: לא הכרתי לעומק.

רם שפע: יישר כוח.

רם שפע: לקחת את הידע שצברת ולהפוך אותו, ובאמצעותו למעשים טובים במערכת החינוך זה ראוי מאוד.

רם שפע: אני מוסיף ואומר, מעלה על מה שאתה אומר מעבר להנגיש לתלמידים את הכלים למנוע ולטפל, אני חושב שתפקידו של בית הספר, ובזה אני יודע שהמשרד גם עושה עבודה זה לחזק את החוסן הנפשי כדי לעזור לתלמידים בכלל לא לגשת - אני בטוח שאנחנו מסכימים על זה.

רם שפע: בבקשה, קרן רוט איטח.

רם שפע: בבקשה.

רם שפע: הממונה למניעת שימוש סמים ואלכוהול במשרד החינוך.

קרן רוט איטח: צהריים טובים, כפי שפרופ' ענת שושני ציינה, וכמו שבאמת אנחנו רואים כולנו במחקרים, בני הנוער נמצאים כרגע בתקופה מורכבת, קשה, רובם בכל אופן.

קרן רוט איטח: אנחנו קיימנו קבוצת דיון עם בני נוער כדי לשמוע אותם.

קרן רוט איטח: פגשנו קבוצה של מנהיגות נוער גם עמיתים ומשפיעים, וגם נציגים ממועצת התלמידים והנוער הארצי, יחד עם ונציגים כדי לשמוע מה בני הנוער חווים ומרגישים.

קרן רוט איטח: באמת, מה שהנתונים אומרים מבחינת מצוקה, מבחינת קשיים, הילדים לגמרי מדברים במחקרים.

קרן רוט איטח: אין ספק.

קרן רוט איטח: לגבי הסיפור שלשמו התכנסנו פה היום של שימוש בתרופות מרשם, אני רוצה להעיר איזושהי הערה וצריך לקחת אותה גם בחשבון.

קרן רוט איטח: שמחקר שהתפרסם מ"מכבי" שירותי בריאות לפני מספר ימים, הראה באמת על עלייה וכל מיני מצוקות נפשיות וכל מיני קשיים.

קרן רוט איטח: ויחד עם זאת, הוא גם ציין עלייה בשימוש בתרופות פסיכיאטריות.

קרן רוט איטח: אנחנו צריכים לשאול, האם אותם ילדים שמדווחים על שימוש בתרופות פסיכיאטריות זה תחת מרשם, או שאנחנו מדברים על שימוש בעייתי.

קרן רוט איטח: זאת הבחנה שאנחנו צריכים לעשות אותה כשאנחנו בודקים ואוספים נתונים.

קרן רוט איטח: לגבי הנושא של השימוש בתרופות מרשם – אני מציינת את הנתונים ב-2019.

קרן רוט איטח: המחקר האחרון - - - במאי 2021, שבדק את השפעת הקורונה על ילדים, לא מצא עלייה בשיעור השימוש בתרופות מרשם.

קרן רוט איטח: אני מציע לנו, זאת נורה אדומה שנדלקת, ונושא שצריכים להתייחס אליו, צריכים לאתר אותו.

קרן רוט איטח: אנחנו כמערכת, לצערי, לא מצליחים לראות את הילדים האלה.

קרן רוט איטח: לא מצליחים לשים עליהם את האצבע ולעזור להם, ולתת איזשהו מענה טיפולי, או מענים שהם צריכים.

קרן רוט איטח: אנחנו יותר פוגשים ילדים שמעורבים בשימוש בקנאביס, בדברים אחרים, באלכוהול, בעישון.

קרן רוט איטח: לגבי תרופות מרשם, עדיין אנחנו לא רואים אותם, ואנחנו גם צריכים להיזהר ולציין את הדבר כמגפה, ובוודאי שזו תופעה שקורית, והיא קורית בשוליים.

קרן רוט איטח: עדיין, תודה לאל, אני מקווה שנמשיך להיות שם, ונצטרך לעשות כל מיני פעולות כדי שלא התפתח כמובן, אנחנו צריכים להיזהר בתקופה שלנו, ולקחת את זה בחשבון.

קרן רוט איטח: פשוט כמו שאמרת – אנחנו עובדים על כוחות החוסן וביכולות התמודדות של בני הנוער, כדי באמת לפתור את הקשיים שלהם בדרכים טובות, ולא לפתור בעיה חדשה, אלא בעיה שכבר קיימת.

רם שפע: תודה רבה.

רם שפע: קרן.

רם שפע: אני לא בטוח אם ניכנס לדיון עכשיו לדיון אם זה בשוליים או לא.

דוד פפו: זה שוליים רחבים מאוד.

מיכל מרים וולדיגר: שוליים רחבים.

מיכל מרים וולדיגר: בסוף כשאני מקשיבה, ומנסה לנטרל את רעשי הרקע האלה, אני אומרת, בסוף האם זה תרופות מרשם, או האם זה קנאביס, וכדי לגרום להרחיק את החומרים.

מיכל מרים וולדיגר: אבל בסוף הם מגיעים לשם, כי יש להם מצוקה, כי להם בעיה.

מיכל מרים וולדיגר: ואיך פותרים את הדבר הזה, זה צריך להיות הא בהא תליא – גם לטפל באיך אנחנו גורמים לצעירים שלנו, לילדים שלנו, למתבגרים שלנו לא לרצות בכלל את החומרים האלה, בוודאי במקביל שהחומרים לא יהיו כל כך נגישים לילדים ולנוער.

קרן רוט איטח: לגמרי מסכימה.

קרן רוט איטח: ולכן אני אומרת, כי עיקר העבודה שלנו - - - שלא מוסיפות בריאות.

קרן רוט איטח: תודה.

רם שפע: בבקשה, דוד פפו.

דוד פפו: אני יושב-ראש הסתדרות הרוקחים בישראל.

דוד פפו: אני רק להתייחס לדוברת הקודמת.

דוד פפו: אני שמתי לב שהאגף מצטיין באיסוף נתונים, אבל השאלה מה הוא עושה בפועל – למה לא הוצגו לנו, או לוועדה, נתונים מהן הפעולות שהאגף עושה, ומה ההישגים שלו.

דוד פפו: את הנתונים לגבי העלייה בצריכה, אנחנו שמענו ממספר גורמים.

רם שפע: תודה רבה.

רם שפע: בבקשה, מיכל מלנבוים, נציגת מועצת התלמידים.

רם שפע: עם כל הכבוד לכולנו פה.

רם שפע: נשמח מאוד לשמוע אותך ואת הזווית שלך.

רם שפע: בבקשה.

מיכל מלנבוים: אני רוצה להציג את הנושא, ולהתייחס לכמה דוברים שדיברו פה קודם.

מיכל מלנבוים: מבחינת בני הנוער, באמת, זו תופעה שהיא נחשבת מאוד נרחבת.

מיכל מלנבוים: כן יש יותר שימוש בסמים, אלכוהול, קנאביס.

מיכל מלנבוים: אבל פשוט נורא חשוב לי להגיד שיש הבדל משמעותי בין השימוש בקנביס לבין משככי כאבים.

מיכל מלנבוים: לא מדובר בדרך כלל באותו סוג של נוער ובאותו צורך – זה מגיע ממקומות אחרים.

מיכל מלנבוים: אלה אוכלוסיות אחרות.

מיכל מלנבוים: בקשר למה שקרן אמרה קודם, שזה דווקא נמצא בשוליים, זה לא בדיוק המצב בפועל.

מיכל מלנבוים: דווקא בני נוער שהם לא בשוליים, נוטים יותר לכיוון של משככי כאבים, מאשר קנביס וכל מיני דברים כאלה ויותר חזקים, בגלל שלא תמיד משככי כאבים נחשבים כסם.

מיכל מרים וולדיגר: לא הבנתי מה שאת אומרת.

מיכל מרים וולדיגר: אני לא יודעת על בסיס את אומרת את הדברים.

מיכל מרים וולדיגר: אבל מה שאת אומרת הוא שהצעירים, הילדים, הנוער שמשתמש בקנביס עם אוכלוסייה מסוימת, והילדים, בני הנוער המתבגרים שמשתמשים בתרופות מרשם, הם אוכלוסייה אחרת, כך אמרת?

מיכל מרים וולדיגר: אני צודקת?

מיכל מרים וולדיגר: מה ההבדל ביניהם לגרסתך, ועל בסיס מה את מתבססת שאת אומרת את זה?

מיכל מלנבוים: גם מהיכרות מבני נוער אחרים.

מיכל מלנבוים: מדיונים שמתקיימים גם במועצה הארצית, וגם אחרים.

מיכל מלנבוים: הרבה בני נוער לא רוצים להשתמש בסמים, הם כן רואים את זה כמשהו רע.

מיכל מלנבוים: לעומת משככי כאבים שאותם הם פשוט לא מחשיבים כסם.

מיכל מלנבוים: הם רואים את זה כמשהו שהרבה יותר קל להשתמש בו, וגם נורא נגיש, וגם לא מצריך את הטלגרם בהכרח, לעומת הטלגראס שיש בני נוער שלא רוצים להיכנס לשם, שמפחדים מהשימוש.

מיכל מלנבוים: משככי כאבים לא תמיד נחשבים אצל הנוער כמשהו שהוא ממש סם, ואז השימוש בזה זה הרבה בני נוער שדווקא לא היית מצפה שיגיעו לשימוש באיזשהו סם, כי פשוט לא מחשיבים את זה כאחד כזה.

מיכל מרים וולדיגר: לא מדברים על אקמול.

מיכל מרים וולדיגר: מדברים על משככי כאבים, לא אקמול.

מיכל מרים וולדיגר: אלא חומרים שצריך להשיג את זה בדרך לא חוקית.

רם שפע: אפשר להשיג את זה במרשם.

רם שפע: יכול להיות שהוא מספר סיפור לא אמין.

רם שפע: לא, אבל אפשר להשיג את זה במרשם עם כל מיני מכאובים מסוימים, גם אם אתה לא חולה בסרטן.

דוד פפו: בהחלט.

דוד פפו: בכתבה שהייתה בעיתון בסוף השבוע, הם מתארים שהם הולכים לרופאים, כבר מתורגלים, יודעים מה להגיד, ואיך להציג את הבעיה.

דוד פפו: בעיקר נושא של כאב שלא ניתן למדידה.

מיכל מלנבוים: אני רוצה להתחבר למה שנאמר בהתחלה, על כל העניין של המתווה - - - אני תלמידה, אני לומדת בזום, היו סגרים.

מיכל מלנבוים: אני מכירה הרבה חברים שניסו ליפול בדרך לכל מיני מקומות כאלה.

מיכל מלנבוים: גם לי הייתה תקופה שלא רציתי לקום לבית-הספר, גם כשחזרנו מהסגרים, היה סוג של דכדוך גם כאשר כבר אין סגר, וכן אפשר לצאת מהבית פשוט לא בא, גם אם זה מפחד, וגם פשוט כי התרגלנו לשגרה של לשבת כל היום.

מיכל מלנבוים: זאת לא שגרה שטובה להם, זאת שגרה שהם התרגלנו אליה כל כך, שהם מעדיפים כבר לשבת בבית, לראות טלוויזיה כל היום.

מיכל מלנבוים: פחות מעניין אותם לצאת החוצה, לחפש ריגושים.

מיכל מלנבוים: ואז הרבה פעמים בני הנוער כאלה נוטים ליפול לידי הסמים, בגלל שהם לא יוצאים מהבית.

רם שפע: משפט לסיכום.

מיכל מלנבוים: זו לא תופעה שנמצאת דווקא אצל נוער שוליים, או דווקא נוער שנמצא בקצה.

מיכל מלנבוים: אם אפשר להתייחס לזה ככה – כל התופעה של הסמים וגם משככי כאבים זו תופעה שנמצאת אצל כל הנוער, ולא רק בני נוער שנמצאים בנקודות האלה.

רם שפע: דגש חשוב, ולצערנו כנראה דיי מדויק.

רם שפע: תודה רבה.

רם שפע: נשמח לשמוע את הנציגות של ההורים, הם חלק קריטי במארג הזה.

רם שפע: יצחק וקנין.

רם שפע: בבקשה, הנהגת ההורים הארצית.

יצחק וקנין: שלום, אני רציתי להתייחס למה שאמרה הנציגה של הנוער, שזה יותר מתגבר דווקא לא אצל נוער השוליים זה ממש נכון - למה?

יצחק וקנין: כי שם יש יותר את ההישג – משיגים יותר, ויש להם את כל האפשרויות גם ל"תחמן", אני אקרא לזה בצורה כזאת, ולהגיע גם לתרופות המרשם.

יצחק וקנין: מאוד התחברתי למה שהעלה פה מאור צור.

יצחק וקנין: אני חושב שכאן זה באמת משהו שאפשר לעשות יחד עם ההורים, ולהוביל את זה במערכת החינוך ובבתי הספר.

יצחק וקנין: כי ככל שההסבר, וכלל שהעניין והמודעות להיכנס לראשים של הילדים ושל ההורים, ההורים חייבים להיות חלק מאוד פעיל בכל הנושא הזה, כי הכול זה עניין הסברתי.

יצחק וקנין: הנוער של היום, הוא נוער מאוד חכם ומתוחכם שיכול לעשות מלא תחבולות ולהערים גם על ההורים.

יצחק וקנין: אם בבית הספר משתפים את ההורים, או אם משרד החינוך משתף את ההורים מלהוביל תהליך כמו זה דרך המורים, אני חושב שזה יכול להוביל משמעותית לירידה בכל הנושא של ההתמכרויות, בעיקר בנושא של תרופות המרשם שזה בהישג יד.

יצחק וקנין: מעבר לזה, הייתי מצפה ממערכת החוק שקצת יותר תקשה בזילות הזאת שאפשר לגשת לסופר-פארם ולקנות, קצת יותר שתערים, אני לא יודע איך להגדיר, וקצת יותר אכיפה - שלא יהיה כל כך קל להגיע לתרופות המרשם הזה.

יצחק וקנין: אם יש את כל התופעות האלה, לפחות שהילדים לא יצליחו להגיע לזה, ופה אני רואה את מעורבות ההורה בנושא ההסברתי.

רם שפע: תודה רבה.

רם שפע: באופן כללי, ההורים הם שחקן דרמטי - - - התפקיד של ההורים הוא כמובן תפקיד אקוטי.

מיכל מרים וולדיגר: חברים, בואו, לא ניתמם.

מיכל מרים וולדיגר: כולנו פה הורים, ולפעמים להורים קצרה ידם.

מיכל מרים וולדיגר: הנושא של הרשתות החברתיות, ובגיל הזה, החברה מסביב.

מיכל מרים וולדיגר: והראתה פה קודם ד"ר ענת שושני, איך הם מתחילים להשתמש.

מיכל מרים וולדיגר: אז כמובן שהרוב הגדול, ככל שאני הבנתי, זה באמת הלחץ החברתי.

מיכל מרים וולדיגר: כלומר, להפיל הכול על ההורים, זאת לא המציאות.

מיכל מרים וולדיגר: אין ספק שזה משהו הוליסטי, שצריך להיות כולם ביחד.

מיכל מרים וולדיגר: ומספיק שאחד לא עושה את מה שמוטל עליו לעשות, אז כל המשוואה מתפרקת, זה צריך להיות הרבה רחב.

יצחק וקנין: הנוער שלנו חכם, ומאוד מתוחכם, והם יודעים להגיע לכל נקודה ונקודה.

יצחק וקנין: פה, באמת, עניין של מעורבות תורם לכמה שאפשר, ובגילאים מסוימים זה לא תמיד אפשר, אז זה פה, כאן אצלנו בידיים.

יצחק וקנין: תודה.

רם שפע: תודה רבה.

רם שפע: לירון אשל – נשמח לשמוע את המועצה לשלום הילד, את הזווית החשובה שלכם.

רם שפע: בבקשה.

לירון אשל: תודה, אדוני, על הדיון החשוב הזה ועל העלאת המודעות לאורך כל הדרך.

לירון אשל: ברור שבעוד שהמגפה באופן כללי חשבו שהיא פסחה כמובן על הילדים ברמה הבריאותית פיזית, ברור לנו היום, ואנחנו נמצאים בדיונים שוטפים גם אצל אדוני, וגם בוועדות השונות, ואנחנו מבינים שהמגפה נגיד, החברתית, רגשית, נפשית, אולי הכתה בילדים ונוער בצורה הכי אנושה, והכי קשה.

לירון אשל: גם במפגש שלנו בפרלמנט הנוער, שאנחנו עורכים תהליכי היוועצות עם ילדים ונוער, ושומעים אותם, וגם עם פניות שמגיעות לקו הסיוע שלנו, אנחנו רואים את אותם נתונים שהוצגו גם פה – חרדה, בידוד, דיכאון, הפרעות אכילה, ניסיונות אובדניים, שימוש בחומרים ממכרים.

לירון אשל: ושוב, כל דיון כזה, הוא רק בעצם עוד סימפטום למשהו הרבה יותר רחב.

לירון אשל: וכמו שאמרה מיכל ממועצת התלמידים, למעשה, לא מדברים על שוליים, ולא מדברים על קצה שולי הסיכון הלכו והתרחבו, ואגיד שאין בית שזה פסח מעליו.

לירון אשל: זאת אומרת, כולם מתמודדים עם מציאות כמעט בלתי אפשרית.

לירון אשל: אני רוצה לומר משהו, לא צריכים לפתור יש מאין, וגם אמרנו את זה בדיונים האחרונים.

לירון אשל: בתחילת תקופת הקורונה, הייתה יוזמה של מנכ"לי המועצה לשלום הילד, ובעצם הוקם שולחן בין-מגזרי לילדים ונוער בתקופת הקורונה תחת משרד רוה"מ, בהובלת המנכ"לית שלנו, ורפרנטית משרד המשפטים מיכל וולף.

לירון אשל: ישבו שם בשיתוף פעולה מרגש, גם אנשי מקצוע, גם משרדי ממשלה, הורים, נציגי תלמידים, ארגונים אזרחיים, כולם ישבו יחד כדי לשמוע ולעשות את כל האתגרים והצרכים.

לירון אשל: ונכתבה תכנית מפורטת שחולשת על זירות שונות, ודורשת שיתופי פעולה בין גורמים שונים, כי שוב, ההתמודדות כל פעם בזירה אחרת, כמובן, כולנו מבינים זה כבר לא מה שייתן את המענה, אלה שיתופי פעולה, ותפוסה באמת הוליסטית רב-ממדית, שרואה את הילד 360.

לירון אשל: באמת, זה צו השעה.

לירון אשל: לא היו צריכים לעשות את זה מחר - אלא כבר אתמול, כבר לפני שנה, ושנה וחצי.

לירון אשל: התוכנית הזאת באמת מציירת את השלבים ואת הפעולות שצריכים לנקוט.

לירון אשל: זאת אומרת, הכול כתוב, התכנית כבר מוכנה.

לירון אשל: ואני לא קוראת תכנית עבודה, אני קוראת לה תוכנית הבראה לא פחות, כי הילדים הם ילדים במצוקה.

לירון אשל: הילדים שלנו בסיכון.

לירון אשל: לא מזמן היה דיון שקראו לו – המגפה השקטה.

לירון אשל: המגפה כבר מזמן לא שקטה.

לירון אשל: המגפה היא כתובה, והכתובת לא כתובה על הקיר, אלא היא זועקת, היא זועקת מן הקיר.

לירון אשל: אני רק אגיד ממש בעוד משפט אחד.

לירון אשל: אותה תוכנית הבראה, מתייחסת בעצם גם לחוסן הנפשי של ילדים, וגם החיזוק במתן כלים לאנשי מקצוע, והורים כמובן, שצריכים גם את התמיכה ואת החיזוק ואת הכלים, ומענים קהילתיים כמובן, וחיזוק מערך האיתור של אותם ילדים בסיכון.

לירון אשל: אבל שוב, תוך שיתוף פעולה בין-משרדי בין גורמים שונים שכולם יראו את טובתם ורווחתם של הילדים.

לירון אשל: אני מאוד מקווה שירימו את הכפפה, וישקיעו בזה משאבים, לא רק דיבורים, אלא משאבים באמת.

לירון אשל: וייקחו ויוציאו את זה לפועל, כי בסופו של דבר, אם נקיים דיונים פעם על התמכרויות, ופעם על בריאות הנפש, ופעם על בידודים, ופעם על אובדנות, זאת אומרת, כולם מדברים אותו דבר – המצוקה.

לירון אשל: פשוט צריך תכנית, להשקיע בזה, לשים את זה בראש סדר העדיפויות, ולבחור בילדים, לא פחות מזה.

מיכל מרים וולדיגר: לירון, אני חושבת שאת כל כך צודקת.

מיכל מרים וולדיגר: אני חייבת לומר שאנחנו שמונה חודשים כבר בכנסת, וכרתו כל כך הרבה יערות מוועדות, מסקנות של ועדות, תוכניות שרשומות.

מיכל מרים וולדיגר: אני חושבת שהכנסת פה ומשרדי הממשלה מלאים בתוכניות מצוינות, כשיש שם מסקנות מצוינות, אבל אף אחד לא מיישם אותן.

מיכל מרים וולדיגר: ועוד נייר, ועוד דיבור.

מיכל מרים וולדיגר: וכמו שאמרתי בהתחלה – מדברים, מדברים, ונזמין עוד פעם, ונדבר, ונשים, ונקים עוד ועדה, ושוב יהיו מסקנות, וזה יהיה יפה או על הקיר, או בארון.

מיכל מרים וולדיגר: באמת, הגיעה השעה להתחיל ולהניע את התוכניות המדהימות.

מיכל מרים וולדיגר: לא צריך להקים עוד ועדה, ועוד מישהו שיכתוב מסקנות.

מיכל מרים וולדיגר: יש מסקנות.

מיכל מרים וולדיגר: יש ועדות מצוינות שכבר ישבו על המדוכה והפכו כל אבן, וכתבו מה צריך לעשות.

מיכל מרים וולדיגר: ובאמת, הגיע העת שיבחנו אותנו במעשים, כך אמרה אחת השרות בממשלה הנוכחית, אז הגיע הזמן שנבחן אתכם במעשים.

רם שפע: אנחנו נעצור פה את הדיון.

דוד פפו: ברשותך, אני ישבתי בוועדה הזאת עם שני ראשי ועדה קודמים, ושמעתי את אותן מצגות, ואני לא אומר את זה בציניות, יפות ומכובדות, ושום דבר לא זז.

דוד פפו: אז אני אומר, בואו נתחיל מהדברים הקטנים.

דוד פפו: מה הכוונה של הורה שהוא לא מעורב.

דוד פפו: אם הילד שלך קיבל פנטניל מדבקות, זה אומר שהוא היה כבר כמה פעמים אצל רופא עם תלונות על כאבי תופת – איך אתה יכול להתעלם ולא להיות מודע לכך?

דוד פפו: ההורים הם לא שחקני משנה.

דוד פפו: האם רופא המשפחה לא מיידע את ההורים שהבן שלהם הגיע עם בעיות של כאבי תופת, שהוא צריך לקבל תרופות נרקוטיות – איפה הדבר הזה?

רם שפע: הרופא חייב לדווח?

דוד פפו: אני חושב שמין הראוי.

דוד פפו: מדובר פה במגפה.

דוד פפו: אם הוא קטין, הוא חייב לדווח.

דוד פפו: אבל אם מדובר בילד בן 16, 17, אני חושב שמין הראוי שידווח להורים.

דוד פפו: תיקחו ליד תרופה של אחת התרופות הנרקוטיות, היא נראית מאוד תמימה.

דוד פפו: אז בוא נתחיל עם הדבר הקטן.

דוד פפו: אני מוכן בהתנדבות שאנחנו נדביק מדבקות – תרופה זו ממכרת.

דוד פפו: אינה מיועדת לשימוש ממושך.

דוד פפו: אין לנהוג תחת השפעת התרופה הזאת.

דוד פפו: הצעתי את זה לוועדת הסמים לפני שבע שנים, משום מה זה לא זז קדימה.

דוד פפו: התרופות הן מאוד אינוסנטיות, הן נראות מאוד תמימות, ולכן, צריך להסביר את זה.

דוד פפו: כשבן-אדם עובר ניתוח, ואשתו הולכת לרופא לקבל מרשם, רושמים לה תרופות נגד כאבים, אף אחד לא אומר לה: גברתי תיזהרי, התרופה הזאת עלולה להיות ממכרת.

דוד פפו: לדבר.

דוד פפו: דבר אחרון בנושא הגמילה שהוא קשור קשר ישיר להתמכרויות.

דוד פפו: משרד הבריאות מערים קשיים גדולים מאוד על הטיפול בתרופות הגמילה, לשם הדגמה, בכל איזור הצפון אין אף בית מרקחת שיכול לנפק תרופות גמילה.

דוד פפו: לא ברור למה הוא עושה את זה, וזה חלק מהתהליך הזה.

דוד פפו: אני עוצר כאן, כי זמננו קצר.

רם שפע: תודה.

רם שפע: מוערך.

רם שפע: קודם כל, תודה רבה על הדיון.

רם שפע: אני חושב שנגענו בתמצית הדברים.

רם שפע: גם חלקכם קיצרתם, וגם היו כאלה שרצו לדבר.

רם שפע: אני מאוד מסכים עם הדבר האחרון שלירון אמר, שבעיניי הוא בסייפא, ואולי הוא הדבר הכי משמעותי פה.

רם שפע: זה נכון על שיגרה כפי שאמרתי, וזה ודאי נכון על קורונה.

רם שפע: הכול קשור לכול.

רם שפע: אנחנו לא יכולים להפריד את כל המרכיבים, לא של הדיונים על משככי כאבים, ולא של קנאביס, ולא של אלימות בבתי ספר, ולא של אלימות מינית בבתי ספר, הכול חלק מאותה מערכת רחבה באיזה מציאות חיים בני ובנות הנוער שלנו.

רם שפע: אגב, זה גם נכון עלינו, המבוגרים, אבל ודאי נכון על המערכת.

רם שפע: ולכן, אנחנו כל הזמן צריכים להיות בתוך הראייה ההוליסטית הזאת של איך נותנים מענה.

רם שפע: כן חשוב לי להגיד, בהמשך למה שחברת הכנסת וולדיגר אמרה – כן קורים דברים, גם במשרד החינוך קרו הרבה פעולות בשנה, שנתיים האחרונות, וגם בחודשים האחרונים כדי לנסות לתת מענים טובים יותר.

רם שפע: זה אפילו לא קשור לממשלה כזאת או אחרת, זה קשור לעובדי ועובדות משרדים שמבינים שיש אתגר, לפעמים זה לוקח זמן, לפעמים הדברים לא באים ישר לידי ביטוי.

רם שפע: אבל כן חשוב לי להגיד, אני יודע שיש הרבה מאוד מאמצים גם ממשרד הבריאות, גם בבט"פ, באמת מנסים לתת מענים.

רם שפע: התופעות קשות.

רם שפע: כמו שדוד אמר פה – בסוף אם ילד מגיע, והולך שלוש, ארבע פעמים לבית המרקחת, ואומר לרופא, או לרופא המשפחה – יש לי כאבים, כאבי תופת כרוני בגב, או לא משנה איפה, והוא מקבל אחרי זה את אותו משכך כאבים שהוא מתמכר אליו, אז זאת בעיה, ולא כל מורה או מורה יכולים לתת לזה פתרון.

רם שפע: ולכן, התפקיד שלנו בעיניי כל הזמן לתכלל את כל המרכיבים, גם את החברה האזרחית, גם יוזמות כמו של מאור עם משרדי הממשלה איתנו, וכן למצוא, ופה אני גם אומר, ומפנה אתכם, אם יש לכם רעיונות ספציפיים לתיקוני חקיקה שצריכים לעשות, לשיפור של תקנות, להוראות של משרדים, לחוזר מנכ"ל שצריך לחדד, זה בדיוק המקום שלנו.

רם שפע: אביגיל מהצוות שלי, שגם רושמת פה את הכול, וגם זמינה, בת-שבע, יכולה להעביר לכם את הפרטים.

רם שפע: במידה ויש לכם דברים, תשלחו לנו.

רם שפע: אמרתי את זה בהתחלה, ואני אומר את זה גם פה.

רם שפע: מבחינתי, גם הכתבה אתמול בערוץ 12, שאני השתתפתי בה, חלק מהסיבה שאני בחרתי להשתתף, היא כדי להעביר מסר שההתמודדות של כל אחד מאיתנו בחברה היא דבר מורכב, וכולנו איפשהו נמצאים בעולם ההתמודדות הנפשי, בעולם החרדתי, והטיפול הוא גם לטפל עם חברים וחברות, גם לדבר עם מורה ומורה.

רם שפע: ולכן, לי היה חשוב, למרות שהתלבטתי להשתתף כדי גם להקל, אם אפשר קצת על בני נוער, או על כל מי שנמצא במצוקה וקשה לו או לה.

רם שפע: שוב, זה היה תמציתי מאוד.

רם שפע: מבחינתי, יש לדיון הזה עוד המון לאן ללכת.

רם שפע: וכמו שאני מבטיח תמיד ומשתדל לקיים, זה ממש לא סוף פסוק.

רם שפע: אנחנו נקיים עוד דיון גם ספציפית בנושא הזה.

רם שפע: תודה רבה לכולם.

רם שפע: המשך שבוע טוב.

רם שפע: הישיבה נעולה.