הוועדה המיוחדת לעובדים זרים, כנסת 24, פרוטוקול מספר 20, 2021-12-30 11:30

אבתיסאם מראענה: לפני שנעבור למצגת, ברשותך, אנחנו מקיימים פה גם דיון של הוועדה של עובדות ועובדים זרים, היום הוא בהחלט יום חשוב עבור הוועדה, גם המשתתפות והמשתתפים.

אבתיסאם מראענה: הסיור שלנו בכלא גבעון הוא סיור מהותי כי קודם כל זה חלק מהתפקיד שלנו בוועדה, להבין ולצלול לעומק על מנת לקבל תמונת מצב לתוך הקצה שמגיעות ומגיעים אליו שוהים בלתי חוקיים או ילדיהם של עובדים זרים.

אבתיסאם מראענה: המתקן הזה הוא מבחינתנו הזדמנות להציץ פנימה.

אבתיסאם מראענה: אני רוצה להגיד באופן מאוד ברור, אני יודעת שהמעמד שלנו כוועדה וגם כגוף מפקח על משרדי ממשלה ורשויות, שתראה בביקור הזה סוג של שותפות בינינו, אולי האינטרסים שלנו לפעמים לא משותפים, כי אנחנו רואות ורואים דברים לפעמים אחרת, מתוקף תפקידי ותפקידנו, וגם אתה עושה את העבודה שלך, בהחלט עבודה מצוינת, אבל צריך לקחת בחשבון שיש לנו הרבה שאלות.

אבתיסאם מראענה: משתתפים איתנו כאן גם ארגונים, משרדי ממשלה, משרד הרווחה, ואנחנו נשמח גם לאפשר להם לשאול שאלות.

אבתיסאם מראענה: מאוד חשוב לי בדיון הזה, שאנחנו מקיימות אותו גם בשביל הפרוטוקול כדיון ועדה, שהשאלות כן יישאלו, התשובות אולי לפעמים אינן או הן לא קיימות, או קיימות אבל לא, כן, יש הסתייגות, אבל בואו נכיל את הסיטואציה ואת השאלות ונבין אותן ביחד.

אבתיסאם מראענה: כמובן זה לא המפגש האחרון שיהיה בינינו ואנחנו ננסה קודם כל לשמור על כל בן אדם, להבטיח את הזכויות שלו ושלה, של מי שמגיע לכלא, גם כשהם עשו את הדבר הכי נורא אנחנו יודעים שמאחורי הדבר הזה עומדות זכויות של אסירות ואסירים, בני אדם, ותפקידנו לשמור עליהם, להבטיח את הזכויות שלהם ולא להפר אותם.

אבתיסאם מראענה: זה היה לי מאוד חשוב להגיד.

אבתיסאם מראענה: כל מי שירצה זכות דיבור, כמובן אחרי שמנהל הכלא, אדון אמל, יגיד את דבריו ויציג את המצגת אז נפתח גם את הדיון לשאלות.

אבתיסאם מראענה: וזהו, שיהיה לנו בהצלחה, ואל תפחד ממני.

אמל טאפש: לא, חס וחלילה, אני הכי קרוב אלייך.

אבתיסאם מראענה: שבאתי, קפצתי עליך.

אמל טאפש: הכול בסדר.

אמל טאפש: אגב, את לא מפחידה, נעים להיות בקרבתך.

אבתיסאם מראענה: אני קצת.

אבתיסאם מראענה: לא, המפגש הזה, כל אחד ירצה להוכיח וואו, איזה כוח יש לו, אכן לך יש כוח, לי יש כוח, השאלה איך אנחנו מביאים את שני הכוחות האלה והופכים את המקום הזה שאנחנו חיים בו למקום הרבה יותר טוב ממה שהוא כרגע, כי כרגע הוא לא משהו מהמם, לא בגללך, אתה בסדר.

אבתיסאם מראענה: חשוב רק להגיד, בשביל הפרוטוקול, כל מי ששואלת שאלה ושואל שאלה, שיציג את עצמו לפרוטוקול ושיהיה לנו יום יפה ומוצלח.

אמל טאפש: אוקיי, היושבת ראש, חברת הכנסת אבתיסאם הנכבדה, הרימה לי להנחתה.

אמל טאפש: אני רוצה לציין שאני יחד עם כל הסגל שלנו פה עושים עבודת קודש, לא בשביל אף אחד, לא בשביל למצוא חן בעיני אף אחד, אנחנו עושים מתוך מסירות, נחישות.

אמל טאפש: אתם היום פה יוצאים, מחר, מחרתיים ושבוע הבא אנחנו פה יחד עם הסגל והזרים, השוהים והשוהות.

אמל טאפש: אני אומר לסגל שלי, זה דרך, אם אני צריך לעבוד טוב ומקצועי בשביל לרצות אנשים למעלה, זו לא המטרה ולא הדרך, הדרך שלנו, כמו שציינתי בפתיח, זו הדרך שלנו בגבעון, אנחנו עובדים מקצועי, אנחנו עובדים ערכי ואנחנו עובדים אנושי, כי כמו שציינתי, אין להם משפחות ואנחנו המשפחה שלהם פה.

אמל טאפש: אגב, במצגת תראו עכשיו שיש לנו גם עוד אוכלוסייה ביחידה, גם שפוטים וגם עצורים, אבל אני גאה בסגל גבעון שעושה עבודת קודש פה, כולל כל הסגל שהוא במגע פיזי יום יומי, 24/7, הם האוכלוסייה החלשה הזאת והם מטפלים בהם במסירות רבה וזה נותן לי כמפקד גאווה.

אמל טאפש: בשנת 2004, על רקע העלייה במספר האסירים ומצוקת מקומות כליאה נפתח בית הסוהר גבעון.

אמל טאפש: שם בית הסוהר נלקח מספר יהושע פרק י', פסוק י"ב, שמש בגבעון דום וירח בעמק איילון.

אמל טאפש: בגלל הסמיכות של המתקן לבית סוהר איילון זה השם של בית הסוהר גבעון.

אמל טאפש: במהלך השנים בית הסוהר שינה את ייעודו לפי צרכי הארגון.

אמל טאפש: בשנת 2008 נפתחו פה אגפים לקליטת שוהים זרים המיועדים לגירוש, גברים, נשים, קטינים וקטינות, כמובן רגישות מיוחדת ניתנה להחזקת הקטינים ובשביל זה נפתח גם חדר משפחות וכיתות גנון ונבנו גם פינות וחדרי משחקים, ואתם תראו את זה בשטח.

אמל טאפש: כיום המתקן מאכלס מגוון אוכלוסיות, כמו שציינתי, יש זרים, יש זרות, אין לנו, ציינתי בפני יושבת ראש הוועדה, חברת הכנסת אבתיסאם, שמשנת 2019 לא קלטנו פה קטינים והסיבה היא נגיף הקורונה שנכנס למדינה.

אמל טאפש: יש לנו עצורים, אגף 5 הוא עצורים עד החלטה אחרת, עצורים שמנהלים את התיק שלהם ואת המשפט שלהם בבתי משפט השלום ולא מחוזי.

אמל טאפש: יש לנו אגף 3, שיש בו אסירים שפוטים, אבל אסירים שיתרת המאסר שלהם עד ארבע שנים.

אמל טאפש: בדרך כלל האגף הזה משמש את המתקן כאסירי עבודה.

אמל טאפש: אתם תראו אותם בחוץ, בשטח הציבורי, הם מנקים, הם מביאים אוכל, הם מטפלים בבית הסוהר בחדר האוכל ובתחזוקה של בית הסוהר.

אמל טאפש: רוב האסירים שם, כמו שציינתי, הם עד ארבע שנים.

אבתיסאם מראענה: אחרי ארבע שנים מה קורה?

אמל טאפש: אחרי ארבע שנים הם משתחררים.

אבתיסאם מראענה: הם נכלאים פה ארבע שנים וארבע שנים נגמר - - -

אמל טאפש: יתרת המאסר היא ארבע שנים.

אמל טאפש: אני לא קולט פה אסיר שנשפט לארבע שנים, יתרת המאסר.

אמל טאפש: יש לי פה אסירים ששפוטים ל-18 שנים, הם שהו במאסר, נשארו להם ארבע שנים ואני יכול לקלוט אותם לארבע השנים האחרונות.

שלמה כהן: סוף ריצוי המאסר.

אורית רבינוביץ': מבחינה אג"מית, מבחינת כללי הביטחון, יש מדרג איזה בית סוהר יכול לקלוט איזה עבירות ואיזה אורך מאסר.

אורית רבינוביץ': זה מה שהמפקד מנסה להסביר.

אורית רבינוביץ': בית סוהר גבעון, על בסיס תנאי השטח וכמו שגורמי הביטחון החליטו יכול עד ארבע שנות מאסר יתרה, או ארבע שנות מאסר שבגינם הוא נשפט.

אבתיסאם מראענה: אז כלומר מי שרצח בכלא איילון הוא נמצא שם 18 שנים, פתאום אין מקום, צריך להכניס מישהו אחר, מביאים אותו לגבעון.

אורית רבינוביץ': לא פתאום, יש ועדה, זה מסודר.

אמל טאפש: מאסר עולם שרצח והוקצב לו תאריך ונשארו לו ארבע שנים והוא בסבב חופשות, הוא יוצא לחופשות הביתה, יכול להיות בגבעון.

אורית רבינוביץ': באגף ייעודי לאסירים שפוטים.

אבתיסאם מראענה: כמה אסירים נמצאים כאן?

אמל טאפש: בשקף הבא את תראי את הכול.

אמל טאפש: אני אחזור על המשפט האחרון, גבעון פועל למען שיקום האסירים, הוצאתם חזרה לחברה בצורה הראויה לכך מתוך תחושת שליחות.

אבתיסאם מראענה: משקמים אותם ומוציאים אותם לחברה?

אבתיסאם מראענה: אנחנו מדברות ומדברים על שוהים זרים?

אמל טאפש: לא, אני מדבר פה בקטע של שיקום ולהחזיר אותם לחברה זה באגף העצורים ואגף השפוטים שנמצאים פה.

אמל טאפש: השוהים פה הם לא בקטגוריה של לבנות להם דרך לשיקום, כי אני יכול לקלוט אותם היום, יום חמישי, והטיסה שלהם ביום ראשון בשעה 12 בלילה.

אמל טאפש: הם פה רק מעבירים ארבעה ימים וטסים.

אבתיסאם מראענה: הבנתי, עכשיו אתה מדבר איתי על שיקום ויציאה לחברה, אוקיי.

אבתיסאם מראענה: מתי נגיע לענייננו?

אמל טאפש: נגיע.

אמל טאפש: תקן הכליאה בגבעון הוא 276 אסירים, עצורים ושוהים שהם עומדים בשטח המחיה של החלטת בג"צ של שלושה מטרים, ואני אגיע לארבעה וחצי מטרים, זה התקן.

אמל טאפש: אין לי את המספר הזה, נכון להיום בבוקר הספירה שלי 213, אבל זה תקן הכליאה שלי שהוא 276.

אמל טאפש: כמו שציינתי, מספר שתיים זה רמת ביטחון בינוני.

אמל טאפש: בשירות בתי הסוהר יש שתי רמות אבטחה, רמה בינונית, יש חלק מבתי הסוהר שהם ברמה בינונית, גבעון, מעשיהו, חרמון, צלמון.

אמל טאפש: זה חלק מבתי הסוהר בשב"ס שהם ברמה בינונית.

אמל טאפש: ויש רמה מרבית, הרמה המרבית זה גלבוע, שאטה, איילון, ניצן, רימונים.

אמל טאפש: מי שמחליט וקובע את רמת הביטחון בתוך הכלא זה סוג האוכלוסייה.

אמל טאפש: אם יש אסיר אחד ביטחוני שיושב בכלא והעבירה שלו היא ביטחונית זה חייב להיות ברמת ביטחון מרבית, לא משנה מה המאסר שלו, אפילו שנה.

אמל טאפש: אז מי שקובע את רמת הביטחון זה סוג האוכלוסייה.

אמל טאפש: שני אירועים שאני אדבר עליהם על קצה המזלג.

אמל טאפש: בנובמבר 2018 היה פה אירוע.

אמל טאפש: 'שועל בכרם' זה כותרת של תקיפת מתקן.

אמל טאפש: אנחנו קוראים לזה 'שועל בכרם', כשתוקפים את המתקן, והייתה תקיפת מתקן פה.

אבתיסאם מראענה: מה זה שועל בכרם?

אבתיסאם מראענה: זה נשמע לי סיפור ילדים מהמם.

אמל טאפש: כן, זה מושג שאומרים אותו, קוד שמדבר על תקיפת מתקן.

אמל טאפש: אם אני מקבל עכשיו בקשר שלי 'שועל בכרם ברימונים', אני אמור להבין יחד עם כל הסגל שלי שתוקפים את בית סוהר רימונים, תוקפים מבחוץ, אני מדבר על תקיפת המתקן מבחוץ.

אמל טאפש: היה פה ירי לעבר המתקן.

אמל טאפש: באחת וחצי לפנות בוקר הגיעו עבריינים, פושעים, לכביש בחוץ וביצעו ירי פיזית לעבר המתקן.

אמל טאפש: החלונות והדלתות של המגדל נופצו, לחדר מפקד תורן גם חדרו כדורים, בנס לא הייתה פגיעה פיזית בנפש, אבל הייתה פגיעה במתקן.

אמל טאפש: בעקבות הסיפור הזה היה מיגון פה בצד הגובל לכביש.

אמל טאפש: באותה שנה היה 'ענן עשן', ענן עשן זה בריחה מבית סוהר.

אמל טאפש: מה שהיה בגלבוע, הקוד הראשון שיצא 'ענן עשן בגלבוע', סימן שיש בריחה.

אמל טאפש: זה הקוד של בריחה מבית סוהר.

אמל טאפש: (סרטון).

אמל טאפש: מי שניסה לברוח זה שוהה.

אמל טאפש: אם אתם שמים לב, השוהה נכנס לתוך המתנה, זה תהליך קליטה.

אמל טאפש: קולטים אותו, טעות של הסוהר, הוא טרק את הדלת, אבל לא נעל את הדלת.

אמל טאפש: השוהה בתוך התא, השוהה מתצפת, רואה, מחכה, יש פה התנהלות של קליטה.

אמל טאפש: אם אתם שמים לב, בגלל שזה היה ב-2018 יש קליטת משפחה, הסוהרת מחזיקה את התינוק.

אמל טאפש: הדלת של תא המתנה נפתחה כי היא לא ננעלה.

אמל טאפש: השוהה יצא מהמתנה, הוא נכנס למקום פתוח שהוא חדר צדדי, גם ללא דלת.

אמל טאפש: אם אתם שמים לב, הוא חמק החוצה.

אמל טאפש: זה אירוע קשה מאוד שלמדנו ממנו, הוא לא הצליח לצאת משערי בית הסוהר, הוא הגיע למחסום הפיזי האחרון, שזה השער הראשי, שממנו נכנסתם, הסוהר תפס אותו שם והחזיר אותו.

אמל טאפש: מבחינת מדרג אגפי, כמו שציינתי יש לנו פה מספר אגפים.

אמל טאפש: אגף 1 הוא אגף שוהים גברים, התקן 79 שוהים שעובדים בשלושה מטרים.

אמל טאפש: האגף הזה הוא היחידי בגבעון שאני צריך להוריד את 19 המיטות ולהוריד את הספירה ל-60 על מנת שאעמוד בארבעה וחצי מטרים, זה אמור להתבצע בחודשים הקרובים.

שלמה כהן: אני לא בטוח שהם יודעים על מה מדובר.

אמל טאפש: בג"צ תנאי מחייה קבע שכל אסיר, כל עצור, כל שוהה שמוחזק מאחורי סורג ובריח שטח המחייה שלו בתוך התא צריך להיות ארבעה וחצי מטרים.

שלמה כהן: מינימום.

אמל טאפש: מהוותק שלי בשב"ס, היו מצבים שבחדר כזה, בגודל כזה, איפה שאנחנו יושבים, היו 24 אסירים.

אמל טאפש: אין מטר וחצי, זה היה.

אמל טאפש: תמיד התקדמנו והתקדמנו, בגלל זה הספירה ירדה.

אמל טאפש: היום יש החלטת בג"צ ששב"ס מיישם אותה.

אמל טאפש: עד מאי 22'?

אורית רבינוביץ': לא, עד דצמבר 2022.

אמל טאפש: עד סוף השנה הבאה כלל מתקני שב"ס מחויבים לתת ארבעה וחצי מטר שטח מחייה.

אבתיסאם מראענה: אז כרגע יש לך חריגה של 19?

אורית רבינוביץ': לא, אין לו חריגה, כי אישרו לנו להפעיל את התכנית על בסיס פעימות.

אורית רבינוביץ': הפעימה הראשונה שהייתה בדצמבר 2019, שבה הבאנו את כל הארגון לשלושה מטרים, הפעימה השנייה, סיומה יהיה בדצמבר 2022, ואז שב"ס התחייב בפני המחוקק להביא את כל הארגון לארבעה וחצי מטרים.

אמל טאפש: לפני סיום הפעימה אנחנו נוריד את ה-19 מיטות ונעמוד בהחלטת בג"צ.

אמל טאפש: כמו שציינתי, זה אגף שוהים גברים.

אמל טאפש: אגף 2 שהתקן בו 59, היום יש 34 שוהות, נשים.

אמל טאפש: באגף הזה יש חדר משפחות שמשנת 2019 לא הפעלנו אותו ויש חדר משחקייה.

אבתיסאם מראענה: אפשר לדבר קצת על הפרופילים של המוחזקות והמוחזקים, השוהים והשוהות, גם אצל הגברים וגם באגף של הנשים?

אבתיסאם מראענה: מה הפרופיל שלהם כרגע, היום?

אמל טאפש: יש לנו מהרבה מדינות בעולם.

אמל טאפש: כשאני הולך לזהות לגירוש, לטיסה, המדינה המככבת פה לגירוש, יש שתי מדינות, זה אוקראינה וגיאורגיה.

אמל טאפש: הכי הרבה מהאזור הזה.

אמל טאפש: יש לנו פה מתאילנד, מסין, מפיליפינים, יש לנו מטורקיה, יש לנו ממדינות אפריקה, מאתיופיה, מניגריה.

אמל טאפש: יש לנו קושי עם מדינות אפריקה בגירוש מכמה סיבות.

אמל טאפש: יש מדינות, סתם לדוגמה יש פה סודנים, אין לנו ממשק עם הסודנים לגירוש.

אמל טאפש: אנחנו נתקלים בהרבה בעיות איך לגרש למדינות האלה או מדינה קולטת.

אמל טאפש: המדינות שיש לנו ממשק עבודה טוב ויחסים אנחנו לא נתקלים בבעיות בגירוש.

אמל טאפש: בדרך כלל רוב השוהים והשוהות הם פועלים, באו לעבודה.

אבתיסאם מראענה: והסודנים, מה?

אבתיסאם מראענה: מתי הם נכנסו?

אבתיסאם מראענה: מה הסיפור שלהם?

אבתיסאם מראענה: ואם אין מדיניות גירוש כרגע כי אין יחסים אז מה עושים איתם?

אמל טאפש: יש מצבים שאנחנו משחררים לארץ.

אבתיסאם מראענה: איזה ארץ?

אמל טאפש: פה.

אבתיסאם מראענה: חזרה?

אמל טאפש: כן.

אבתיסאם מראענה: אתם מחזיקים ואז מוציאים אותם חזרה?

אמל טאפש: כן.

אמל טאפש: היה לנו סיפור לפני שבוע ששחררנו לארץ.

אמל טאפש: דניס, שהוא קצין הכליאה וקצין האסירים של המתקן, בבקשה.

אמל טאפש: מה הסיבה שהוא שוחרר לארץ?

אבתיסאם מראענה: דניס, תציג את עצמך.

דניס לברושקו: אני דניס לברושקו, אני קצין כליאה וממלא מקום קצין אסירים בבית סוהר גבעון, ארבעה חודשים בתפקיד פה בגבעון, עשר שנים בשירות.

דניס לברושקו: אנחנו משחררים לארץ ברגע שיש ערובה שחתומה, שיש החלטת בית דין למשמורת לשחרר בערובה, רשות ההגירה מוציאה אשרת שהייה, הוא מוחזק בארץ, במעמד השחרור אנחנו מוסרים ובן אדם משוחרר בארץ.

שלי גינת: זו החלטה של משרד המשפטים ושל בית הדין למשמורת.

יוסף אדלשטיין: ברשותך.

אבתיסאם מראענה: כן, יוסי, מה שלומך?

אבתיסאם מראענה: אתה מסתתר.

אבתיסאם מראענה: .

יוסף אדלשטיין: אני לא מסתתר, אני מקשיב.

יוסף אדלשטיין: אני קצת אחדד את הנושא שמפקד המתקן ציין.

יוסף אדלשטיין: סודנים ואריתריאים בעיקרון לא מוחזקים פה בגלל שהייה בלתי חוקית, מי שמגיע לפה זה סודנים ואריתריאים שסיימו לרצות עונשים פליליים, מאסר פלילי, ואנחנו מחזיקים אותם פה כהמשך למאסר הפלילי לאור המסוכנות שלהם.

יוסף אדלשטיין: ברגע שהמסוכנות שלהם מתייתרת או מתבטלת אז הם משתחררים חזרה.

יוסף אדלשטיין: זה המתכון של המוחזקים פה, הסודנים והאריתריאים.

אמל טאפש: זה הכי מדויק.

יוסף אדלשטיין: לא עוצרים סודנים ואריתריאים בגלל אי היכולת להרחקה והחלטה של הממשלה שהם לא מורחקים, אז מי שמגיע לפה זה רק אחד שסיים לרצות מאסר פלילי בגין כל מיני עבירות, חלקם אחרי שנה, שנתיים, ויש לו עדיין מסוכנות אז הוא מגיע לפה.

אבתיסאם מראענה: ואז הם נכנסים לתכניות של שיקום וחזרה לחברה?

יוסף אדלשטיין: לא.

אבתיסאם מראענה: למה?

קריאה: כי הם סיימו מאסר.

קריאה: הם מגיעים אלינו בתור משמורת של רשות ההגירה.

יוסף אדלשטיין: כרגע הוא מוחזק פה מתוקף הצו המנהלי של המסוכנות שלו לציבור.

יוסף אדלשטיין: השיקום שלו מתבצע בהליך הפלילי שלו.

יוסף אדלשטיין: ברגע שהוא מגיע למתקן גבעון אחרי שהוא סיים לרצות את מאסרו הוא מגיע לפה מתוקף צו משמורת.

שני נקש: אז איך הוא הופך פתאום להיות לא מסוכן?

אבתיסאם מראענה: רגע, חברות שלי, אני יודעת שזה דיון סוער, בואו נעשה את זה מסודר.

אבתיסאם מראענה: ברשותך, אדוני, אנחנו פה בדיוק עכשיו נכנסות לדרמה.

אבתיסאם מראענה: לאט לאט, תרימו אצבע, תבקשו רשות דיבור, בואו ננהל את זה כמו שצריך ותציגו את עצמכם בבקשה.

סיגלית זהר: רציתי לשאול איך בוחנים את המסוכנות שלהם.

יוסף אדלשטיין: על פי חוות דעת או של השב"ס או של המשטרה.

סיגלית זהר: ומי קובע שהמסוכנות חלפה?

יוסף אדלשטיין: אז אני אומר, בית הדין, ברגע שהוא משתכנע שהמסוכנות חלפה הוא מחליט ומורה לנו לשחרר אותו.

סיגלית זהר: אני רק אעיר, לידיעתכם, שבסיוע המשפטי אנחנו מנסים לקדם תיקון חקיקה שבו אנחנו נסייע למוחזקים שמוחזקים פה תקופות ממושכות, גם בגלל איזה שהיא מצוקה נפשית וגם בגלל אנשים כאלה שהחליטו שהם מסוכנים והם כלואים תקופות ממושכות.

סיגלית זהר: אנחנו מנסים לקדם את זה עכשיו באמצעות תיקון חקיקתי.

אבתיסאם מראענה: את שאלת שאלה, סיגלית, לגבי המסוכנות ואני גם תוהה עם סיגלית על הסוגיה הזאת.

סיגלית זהר: כן, היו לנו שני תיקים שייצגנו קורבנות סחר בבני אדם שהוכרו כקורבנות סחר, שבאמת העבירו אותם לפי אותו מתווה כפי שהציג מר אדלשטיין והבקשה שלנו לשחרור התקבלה באופן מיידי כי העבירו אותם רק בגלל סוג העבירה.

סיגלית זהר: זאת אומרת יש להם חזקת מסוכנות, למשל עבירות מין חזקת מסוכנות, למרות שהוא סיים לרצות את עונש המאסר.

סיגלית זהר: לכן שאלתי איך קובעים, כי מה שראיתי בתיקים שאנחנו ייצגנו שבית הדין שחרר מיד, פשוט בגלל סוג העבירה, לא בגלל שהיו איזה הוכחות או חוות דעת.

סיגלית זהר: יש עבירות מסוימות, מישהו גנב אופניים, העבירו אותו להמשך כליאה.

אבתיסאם מראענה: מה אתה אומר על זה, יוסי?

יוסף אדלשטיין: אני לא מכיר את אלה שגנבו אופניים ומועברים לכליאה.

יוסף אדלשטיין: מי שמועבר לכליאה זה כאלה שיש להם תיקים של אלמ"ב, תקיפה מינית, הטרדות מיניות.

יוסף אדלשטיין: אלה שגונבים אופניים, אף אחד לא ישאיר בכלא במאסר פלילי, לא לשנה ולא לחצי שנה.

אבתיסאם מראענה: מה זה הטרדות מיניות?

אבתיסאם מראענה: כמה שנים?

יוסף אדלשטיין: יש כאלה שישבו עד שסיימו לרצות פה ארבע שנים על מעשה אונס והטרדות מיניות.

אבתיסאם מראענה: לא, אונס זה אונס, אתה מדבר על הטרדות מיניות.

יוסף אדלשטיין: אני מדבר על הטרדות מיניות ותקיפות מיניות, וכל אלה שישבו תקופה ארוכה בגין עבירות כאלה.

יוסף אדלשטיין: יש לא מעט מקרים פה של אלמ"ב, אלימות בתוך המשפחה, אלה האנשים שנשארים אצלנו תחת הצו המנהלי בגין המסוכנות שלהם.

אלכסנדרה רוט גנור: היי, אני מהמוקד לפליטים ומהגרים, אני עובדת בגבעון כבר שבע שנים, מייצגת חסרי מעמד.

אלכסנדרה רוט גנור: כבוד גדול, אף פעם לא הייתי ממש בתוך הכלא.

אלכסנדרה רוט גנור: אני כן אגיד, ואני לא אתייחס דווקא לאנשים שאתה מדבר עליהם, שיש להם אישומים פליליים מאוד חמורים, עם אנשים שהם לא מורחקים כי ישראל קבעה שיש מדיניות אי הרחקה יש בעיה כי האנשים האלה בסוף יוצאים ממתקני הכליאה ולא מקבלים שיקום.

אלכסנדרה רוט גנור: אין שום מסגרת שיקומית.

אלכסנדרה רוט גנור: אני לא מדברת על העבירות החמורות שברור לי שצריך שיקום ושיקום ארוך, אני מדברת על אותם אנשים פוסט טראומטיים, אותם אנשים שמידרדרים לרחוב ולזנות ולעבירות סמים.

אלכסנדרה רוט גנור: אותם אנשים, אני רואה אותם, היה לי פה מישהו ששבע פעמים כבר היה, על עבירות של שימוש עצמי.

אלכסנדרה רוט גנור: אותם אנשים מוצאים את עצמם בדלת מסתובבת, רשות האוכלוסין באוטומט מעבירה אותם למעצר מנהלי ומהצד השני אני שומעת גם את שב"ס וגם את הדיינים, הם אומרים שהבן אדם הזה יחזור, כואב הלב, כואב הלב על הערבות שהוא ישים, כי אין לו שיקום בחוץ.

אלכסנדרה רוט גנור: אלה אנשים שהייתי מאוד מאוד מאוד שמחה אם גם במסגרת המעצר הפלילי שלהם היה איזה שהוא – היום כן מציעים להם, בניגוד לעבר מציעים להם ועברנו פה כברת דרך.

אבתיסאם מראענה: מה מציעים להם?

אלכסנדרה רוט גנור: מציעים להם שיקום, לקחת חלק בתכניות.

אלכסנדרה רוט גנור: הקושי העיקרי הוא קושי בתרגום כי עדיין הם לא מדברים את שפת האם והקושי השני הוא באמת שאין מוטיבציה, זאת אומרת הם לא זכאים לחופשות, הם לא זכאים לקיצור, הם לא זכאים לכלום.

אלכסנדרה רוט גנור: אז גם המכשול של השפה וגם באמת התגמולים, הם פשוט דלת מסתובבת, יוצאים ונכנסים.

אלכסנדרה רוט גנור: אני כבר שבע ומשהו שנים בגבעון רואה אותם יוצאים ונכנסים ושום דבר לא משתנה כי האנשים האלה באמת במצב נפשי מאוד מאוד מאוד קשה.

אבתיסאם מראענה: תודה, אלכסנדרה.

אבתיסאם מראענה: מי פה יכול לענות על השאלה לגבי סל השירות של שיקום?

שלי גינת: אני.

שלי גינת: אני שלי גינת, אני ראש תחום עבודה סוציאלית, נעים מאוד, שבעה חודשים בגבעון.

אבתיסאם מראענה: מה קורה פה?

אבתיסאם מראענה: כולם חדשים וחדשות.

אבתיסאם מראענה: מה היה פה קודם?

אבתיסאם מראענה: יש מישהו פה ותיק יותר?

יהושע ורוזניגר: אני.

אבתיסאם מראענה: כמה שנים?

יהושע ורוזניגר: שנתיים נמצא בגבעון.

אבתיסאם מראענה: לא, שנתיים זה לא מספיק.

אבתיסאם מראענה: גברתי.

אילנית צברי: לי קוראים אילנית, אני מנהלת המרפאה פה.

אילנית צברי: 25 שנה בשירות ושלוש שנים בגבעון.

אבתיסאם מראענה: מה קורה?

אבתיסאם מראענה: לא היה כלא קודם?

שלי גינת: אז באמת בעניין של הטיפול והשיקום, בנוגע לאוכלוסייה הזאת, במידה שהם מרצים מאסר פלילי, למשל בן אדם שביצע עבירת מין ושהוא לא מסכן יכול לבקש טיפול וזה באמת בבתי סוהר שיש בהם טיפול בתחום הייעודי.

שלי גינת: אבל הם מגיעים לכאן והם יכולים להשתחרר, להיות מגורשים, כל מקרה זה אחר, אז באמת באגפים האלה הטיפול הוא לא טיפול של מחלקות בתחום הזה, זה טיפול נקודתי, סביב מצבי משבר, מצוקה, טיפול הפגתי יותר, לא טיפול מעמיק.

אבתיסאם מראענה: מה זה הפגתי?

אבתיסאם מראענה: כאילו שיחה כזאת של מה נשמע, מה קורה, מה העניינים?

שלי גינת: כל יום העובדים הסוציאליים נכנסים לאגפים, גם של הגברים וגם של הנשים, עושים כל יום סיור.

אבתיסאם מראענה: כמה עובדות ועובדים סוציאליים יש בכלא?

שלי גינת: פה בגבעון יש אותי ויש עוד שלושה עובדים סוציאליים, באגף של הגברים יש עובדת סוציאלית וגם באגף של הנשים יש עובדת סוציאלית.

שלי גינת: היא נכנסת מדי יום, עושה סיור, עוברת בכל התאים, שואלת מה שלומם, אם יש איזה שהיא בעיה או קושי.

שלי גינת: אני גם בקשר עם אלכסנדרה לגבי כל מיני מקרים, מהגרים שמבקשים סיוע של עורכי דין, או שעורכי דין מתקשרים אליי ומבקשים ליצור קשר.

אבתיסאם מראענה: שלי, איך אתם מתקשרים איתם?

שלי גינת: בכל מיני דרכים יצירתיות.

שלי גינת: יש כאלה שכן יודעים עברית, בעיקר האריתריאים, שהם הרבה זמן בארץ.

שלי גינת: ויש כל מיני דרכים, דרך גוגל טרנסלייט, דרך אנשים שדוברים את השפה, סוהרים.

קריאה: אם יש מקרה של מצוקה יש לכם שירותי תרגום?

אבתיסאם מראענה: רגע, אני שמעתי גוגל טרנסלייט והמוח שלי כבר התחיל ל - - -

קריאה: כן, לכן בדקתי את האופציה של שירותי תרגום מסודרים.

שלי גינת: יש לנו גם שירותי תרגום מסודרים, אבל מגיעים לכאן בכל מיני שעות מכל מיני מדינות.

שלי גינת: אישה שמגיעה למשל בקליטה - - -

אבתיסאם מראענה: רגע, שלי, בואי נשים את הדברים על השולחן.

אבתיסאם מראענה: מצד אחד אני מבינה את המאמץ באמת להנגיש שפתית לאותם שוהות ושוהים, אני מבינה את המאמץ שלכם, להגיע לגוגל טרנסלייט, שאת תעשי הכול וגם תגיעי לגוגל טרנסלייט ואז תביני חצאי משפטים, את עושה מאמץ מצוין, אבל, אדוני, אני שואלת שאלה, אם יש פה עוד מתקן כליאה שהרבה מהשוהים והשוהות זה הרבה הרבה שפות כמו שהצגת, האם הבקשה לשירות בתי הסוהר, לשר לבטחון פנים, האם הסוגיה הזאת עלתה על סדר היום שבו דרשתם כוח אדם, הבנה יותר לגבי הנגשה שפתית?

אבתיסאם מראענה: האם בניתם תכנית להגיד חבר'ה, המתקן הזה לא יכול להמשיך לתפקד כמו שנהיה משפחה שנייה לאותם שוהות ושוהים, כשאנחנו לא מצליחות לדבר בשפה שלהם?

אבתיסאם מראענה: הגיע אליי מקרה של שוהה שהייתה כאן, ארבע שנים לא מצליחים לדבר איתה.

אבתיסאם מראענה: היא תשושת נפש, אף אחד לא מצליח לדבר איתה, לא מבינים בכלל והיא יושבת פה ארבע שנים.

אלכסנדרה רוט גנור: והיא הייתה ישראלית.

אלכסנדרה רוט גנור: מתברר שהיא ישראלית.

אתי ישי: סליחה, זה סיפור של ריטה, ריטה לא הסכימה לשתף פעולה, ריטה, כל העולם היה מעורב בזה, ריטה כל הזמן טענה שהיא רוסייה.

אלכסנדרה רוט גנור: אבל ריטה היא רק סימפטום, היא לא היחידה שתקועה פה.

אתי ישי: אבל ריטה לא תקשרה.

אלכסנדרה רוט גנור: אבל היה פה מישהו ששוחרר לאחרונה על ידי הסיוע, הוא היה שבע שנים, שבע שנים, וגם הוא לא תקשר.

אלכסנדרה רוט גנור: שבע שנים.

אתי ישי: לא שהיא לא תקשרה, ריטה דיברה מאוד יפה.

אתי ישי: סליחה, אני פשוט - - -

אמל טאפש: אני יכול לענות, ברשותכם.

אבתיסאם מראענה: אז שאלתי את השאלה, אם הוגשה בקשה שכזאת.

אמל טאפש: אני לא הגשתי שום בקשה כי אני לא רואה שיש בעיה.

אמל טאפש: בסך הכול אין מצב בעולם שיש שיח, לא משנה באיזה שפה בעולם, בין השוהה לצוות פה ושאנחנו יוצאים ולא נותנים עליה תשובה מקצועית בגלל השפה.

אמל טאפש: אין מצב בעולם.

אמל טאפש: יש לי פה מוחזקים מאתיופיה, אתם יודעים שבאתיופיה יש שבע שפות?

אמל טאפש: רק בתוך אתיופיה.

אמל טאפש: אני אביא שבעה סוהרים שכל אחד מדבר את השפה של אותו אזור?

אמל טאפש: יש פה סינים, יש פה תאילנדים, יש פה אריתריאים שמדברים.

אלכסנדרה רוט גנור: מדברים על שירותי תרגום.

אמל טאפש: סליחה, היושבת ראש שאלה פה שאלה, תנו לי לענות.

אמל טאפש: אין מצב בעולם, לא אני ולא הצוות שלי, שבעיה מסוימת, סוגיה מסוימת לא תטופל בתוך התאים בגלל שפה.

אמל טאפש: אני אעשה את הכול.

אמל טאפש: יש לי פה קצין כליאה, שהוא קצין אסירים, מרוסיה, הוא צמוד אליי, כל השפה הרוסית הוא מתרגם לי.

אמל טאפש: יש לי פה סוהרים אתיופים, יש לי פה סוהרים שיכולים לסייע.

אמל טאפש: יחד עם זה תראו באגפים לוח, יש בו את כלל השפות של העולם לדברים בסיסיים שהשוהה צריך.

אמל טאפש: מנהל אגף, אני צריך סבון, יש לו בשפה שלו, אני צריך מגבת, יש בשפה שלו.

אמל טאפש: כשאני עושה סיור בכל יום רביעי יש פרוטוקול מסודר, אין מצב שהם פונים אליי, והם פונים אליי לא בשפה, הם פונים אליי בסינית והוא מקבל תשובה בעברית, מתורגם לו, הוא מבין.

אמל טאפש: אני אפילו נעזר באסירים.

אמל טאפש: סתם לדוגמה היה לי מקרה של שני אסירים ממדינה, אחד דובר עברית ואחד לא, הסתייעתי בדובר עברית, אמרתי לו לתרגם, זו התשובה שלי, הוא תרגם לו.

אבתיסאם מראענה: הסוהר תרגם או האסיר?

אמל טאפש: האסיר, השוהה לשוהה.

אבתיסאם מראענה: אוקיי.

אבתיסאם מראענה: ואם יש אסירה, סליחה, שהיא הגיעה בעקבות פגיעה מינית, סחר בבני אדם.

סיגלית זהר: היא לא תדבר עם גבר.

אבתיסאם מראענה: רגע, שנייה, יקירה, אני רוצה לתת לך.

אבתיסאם מראענה: היא לא תדבר עם החברה שלה או הידידה שלה לתא, היא צריכה אשת מקצוע שתוכל להבין את הסיפור שלה.

שלי גינת: אנחנו כאן נכנסים לתמונה.

שלי גינת: ברשותך, אני יכולה לספר שב-9 בדצמבר היה לנו כאן מקרה של חירשת אילמת, בחורה שהגיעה מאוקראינה, לא דיברה את השפה, אני בקשר עם דינה ועם סיגלית בסוגיה הזאת ובמקרה זכרתי מהשיחות של חירשים אילמים, היה על זה נורה אדומה, ומיד לקחתי איתי את דניס, קצין הכליאה שלנו, הלכנו ושוחחנו איתה.

שלי גינת: זה היה מאתגר, אני כן אגיד, היא מאוקראינה והיא גם חירשת אילמת, אז ישבנו איתה, לדעתי מעל שעתיים, ופשוט הבנו את הסיפור שלה.

שלי גינת: היא ממש התקשתה לשתף פעולה, לא בגלל השפה או זה שהיא חירשת אילמת, כי היא הגיעה לארץ והיא חוששת כנראה מלובשי מדים, אנחנו מכירים את התופעה הזאת, אבל באמת היא יצאה מכאן למקלט והיא כן קיבלה את המענה.

דניס לברושקו: באותו יום.

אבתיסאם מראענה: אוקיי.

אבתיסאם מראענה: גברתי, תציגי את עצמך.

תמר להבי: תמר להבי, משרד הרווחה.

תמר להבי: רציתי לשאול לגבי תכניות השיקום, יש להם ממשקים עם המשרד שלנו?

אורית רבינוביץ': לפני תכניות השיקום, אם אפשר להשלים משהו לעניין התרגום.

תמר להבי: גם לעניין התרגום, אם יש קשר עם שירותי הרווחה הבין לאומיים שלנו, בטח לגבי אוכלוסיית מזרח אירופה.

אורית רבינוביץ': אני כן, ברשותך, אגיד ואומר שבעניין התרגום שב"ס מפעיל שירותי תרגום של חברה, חברת פרוטוקול, נדמה לי, זכתה במכרז פה ונותנת שירותי תרגום על פי הצורך בנקודות משמעותיות.

אורית רבינוביץ': כלומר אם יש עכשיו מישהי, שוהה, שצריכה להגיע לשיחה חשובה וצריך פה משהו, כמו המקרה שתיארת, שהוא טיפה יותר רגיש, יזמינו שירותי תרגום חיצוניים שיגיע ויעשה את התרגום כראוי.

אורית רבינוביץ': המפקד דיבר פה על השוטף, על מסדר בוקר, מסדר מפקד, זה השוטף.

אורית רבינוביץ': במקרים חריגים יש פה שירותי תרגום מסודרים שמוזמנים על פי הצורך.

אתי ישי: גם כשיושבים בבית דין למשמורת.

אתי ישי: יש להם מתורגמן קבוע.

אבתיסאם מראענה: כמה זמן מהקריאה לאותו שירות שיגיע השירות ניתן?

יוסף אדלשטיין: נדמה לי שמחויבים תוך ארבע שעות מקסימום להגיע ויש פה ימים שלמים שהמתורגמן מגיע כי יש פה סדרה של דיונים, גם בבית הדין וגם אצלנו, אז הוא מגיע ויושב פה כמעט כל היום, תלוי בשפות, לפעמים זה בתיגרינית.

יוסף אדלשטיין: יש פה שירותי תרגום באופן שוטף כמעט.

אבתיסאם מראענה: אוקיי.

אבתיסאם מראענה: נשאלה פה שאלה ממשרד הרווחה, תמר.

שלי גינת: כן, לגבי הקשר עם הקהילה.

שלי גינת: במקרים של אלימות במשפחה, במקרים כאלה אנחנו כן יוצרים קשר עם הקהילה.

שלי גינת: אנחנו מחויבים על פי חוק לעדכן, לפעמים זה לא פשוט לאתר את הקהילה כי הם גרים בכל מיני מקומות שנורא קשה לאתר את הכתובת והם גם לא משתפים פעולה עם מתן הכתובת, אבל אנחנו כן מעדכנים, אנחנו על זה לגמרי, בכל הנושאים של אלימות במשפחה.

שלי גינת: עבירות מין גם, אז יש את יחידת הפיקוח.

שלי גינת: במקרים של מסוכנות, למשל אריתריאי שאנס והגיע כאן לרצות מאסר ואחר כך הגיע לו להיות משוחרר אז יש לנו את יחידת הפיקוח.

תמר להבי: הם עוברים את אותה ועדת מסוכנות כמו אסיר רגיל, אזרח ישראלי?

שלי גינת: בן אדם שביצע עבירת מין, כן.

שלי גינת: יש ועדת מסוכנות של משרד הבריאות.

תמר להבי: וזאת הוועדה שקובעת אם הוא יכול לחזור לקהילה והוא לא מסוכן כבר?

שלי גינת: זאת ועדה שמעריכה את המסוכנות שלו.

אבתיסאם מראענה: אני מצטערת, הסיפור של להעריך את המסוכנות שלו.

אבתיסאם מראענה: יש ועדה כזאת שתפקידה להעריך את המסוכנות?

שלי גינת: במקרה של עבירת מין, לצורך העניין, יש לנו את ממ"מ, שהם מעריכי מסוכנות מינית, גם לאסירים פליליים וגם במקרה של עבירת מין.

שלי גינת: זה פשוט לא בשלב שהם גבעון, זה בשלב שהם ריצו את המאסר.

שלי גינת: למשל בן אדם שנשפט לחמש שנים על עבירת מין, ריצה את המאסר בכלא אחר, סיים את המאסר הפלילי ובכלא האחר, שם עושים לו את כל העניין של המסוכנות המינית, קובעים לו את רמת המסוכנות ובהתאם לזה נקבע לו פיקוח.

שלי גינת: הוא מגיע אלינו, לאגף 1, אגף השוהים, וכשהוא משתחרר, אם הוא משתחרר למדינה, יחידת הפיקוח נכנסת כאן לתמונה.

תמר להבי: את מתארת איזה שהוא מצב שמשתחררים עצורים שביצעו עבירה של אלימות במשפחה או עבירה אחרת ובעצם יוצאים החוצה ואין המשך של תהליך שיקום, אז אני שואלת למה לא במקרים האלה ליצור איתנו את הקשר כדי שאנחנו נבנה את אותה תכנית בקהילה?

שלי גינת: של הטיפול את מדברת?

תמר להבי: של המשך שיקום.

תמר להבי: את אומרת שפה הם לא עוברים.

אבתיסאם מראענה: תמר, את אומרת שאין שום קשר?

תמר להבי: אין ממשקים, או אין מספיק ממשקים.

שלי גינת: יש קשר בעדכון של הקהילה, שזה מה שאנחנו מחויבים לעשות עם האוכלוסייה הזאת, והרבה פעמים הם לא מוכנים לשתף פעולה בעניין של טיפול.

אבתיסאם מראענה: לא, אבל היא שאלה שְאלה אחרת, סליחה, היא שאלה שְאלה מאוד טובה ומצוינת אפילו, היא אפילו רוצה לעזור לך, אבל את לא עוזרת לה לעזור לך.

אבתיסאם מראענה: סליחה על התקיפות, אבל היא אומרת: תיגשו אלינו, אנשים יוצאים מכאן, צריכים סל שירותים, במקום שיחזרו לאלכסנדרה שאומרת שהם בדלת מסתובבת, היא אומרת שיש פה משרד רווחה שאומר שתיעזרי בו.

שלי גינת: נשמח לקבל את השירות הזה.

אבתיסאם מראענה: זה מה שהיא אומרת לך.

שלי גינת: לא, נשמח לקבל את השירות.

שלי גינת: אני מכירה - - -

יוסף אדלשטיין: אני לא מכיר את השירות הזה.

אבתיסאם מראענה: אז בואו נדבר על השירות הזה שהיא מציעה.

יוסף אדלשטיין: אני אשמח לקבל את הטלפון שלך ולהעביר לך פרטים, חבל על הזמן, כמה שאת רוצה.

אבתיסאם מראענה: לא, זה לא חבל על הזמן, יוסי.

אבתיסאם מראענה: עכשיו אני רוצה להבין.

יוסף אדלשטיין: לא, אני אומר.

יוסף אדלשטיין: מבחינתי אני לא מכיר את השירות הזה שמשרד הרווחה מעמיד.

יוסף אדלשטיין: תני לי את ה - - -

אבתיסאם מראענה: תמר, מה זה השירות הזה?

תמר להבי: משרד הרווחה מטפל באוכלוסיות רווחה, גם בקרב אוכלוסיית הזרים, גם השוהים הבלתי חוקיים.

תמר להבי: ברגע שיש מצב שעלול לסכן את המשפחה, את החברה, את הקהילה וצריך התערבות שלנו אז אנחנו נטפל גם באוכלוסייה זרה.

יוסף אדלשטיין: אין שום בעיה.

יוסף אדלשטיין: אני מתחייב, גם השב"ס וגם אני מתחייב להעביר לך פרטים של כל אחד כזה שמשתחרר.

תמר להבי: אוקיי, מעולה.

אבתיסאם מראענה: אני צריכה את הדבר הזה לפרוטוקול.

אבתיסאם מראענה: יוסי, אתה אומר שאתה מתחייב להעביר את השמות למשרד הרווחה להמשך טיפול במשרד, מה זה מתחייב?

אבתיסאם מראענה: על מה אתה מתחייב?

אבתיסאם מראענה: כמה זמן אתה מתחייב?

אבתיסאם מראענה: מתי אתה מתחיל את הדבר הזה?

אבתיסאם מראענה: אתה רוצה לשבת איתם על תכנית להבין מה זה?

יוסף אדלשטיין: אני ברגע שיש לי – אני לא אחראי על התחום של משרד הרווחה כי אני לא מכיר כזאת תכנית.

אבתיסאם מראענה: מה זה מתחייב?

אבתיסאם מראענה: אתה כיוסי עכשיו מתחייב - - -

יוסף אדלשטיין: אני מתחייב להעביר לה את הפרטים של מי שעומד להשתחרר.

אבתיסאם מראענה: הפרטים האלה מעולם לא עברו למשרד הרווחה?

יוסף אדלשטיין: לא.

אבתיסאם מראענה: אתם דרשתם מהם?

יוסף אדלשטיין: לא, אני גם לא מכיר - - -

אבתיסאם מראענה: שנייה, יוסי, תירגע.

אבתיסאם מראענה: אח שלי, אנחנו לא בריב, אני מנסה לעזור לנו פה.

יוסף אדלשטיין: לא, לא בריב, אני לא מכיר כזה שירות שהם נותנים, הנה גם הם לא מכירים.

אבתיסאם מראענה: מעולם לא פניתם לרשות האוכלוסין בשביל לקבל את השמות?

תמר להבי: יש לנו ממשקים עם רשות האוכלוסין.

תמר להבי: מה שעולה כאן היום בוועדה אני שומעת עליו לראשונה.

תמר להבי: אני לא ידעתי שיש מצבים כאלה שאנשים משתחררים ואין איזה שהוא המשך של שיח.

שלי גינת: ממה שאני יודעת, לגבי האוכלוסייה הזאת שלא ניתן להם הטיפול בקהילה, אם את אומרת שיש אפשרות אנחנו נשמח.

שלי גינת: אני אישית מוכנה לעבור באגף, לבדוק כל מי ששפוט על אלימות במשפחה, לבדוק - - -

תמר להבי: לא, אני מנסה לחשוב למה באופן אוטומטי פניתם למוקד לפליטים כשאנחנו בעצם גוף מאוד מוסדר במדינה שיכול לתת את הסיוע הזה.

אלכסנדרה רוט גנור: אם יורשה לי, כי האשרה שלהם לא מאפשרת לקבל לא שירותי רווחה, לא שירותי רפואה.

אלכסנדרה רוט גנור: האשרה שלהם לא מאפשרת לקבל שום דבר.

אלכסנדרה רוט גנור: הם לא מקבלים שירותי רווחה.

תמר להבי: הם מקבלים שירותי רווחה, נכון שהם מוגבלים בגלל היעדר שירותים אחרים ש - - -

יוסף אדלשטיין: הם מקבלים שירותי חירום אצלכם ואתם אומרים שאין לכם תקציב.

יוסף אדלשטיין: אבל את רוצה?

יוסף אדלשטיין: תאמיני לי, בחפץ לב אני אעביר לך.

אבתיסאם מראענה: טוב, בואו אני אעשה לכם סדר, בשביל שנצא קצת עם לפחות תחושה שאנחנו עושות עבודה טובה וניישם אותה.

אבתיסאם מראענה: בואו נסכם ככה, לרשום לפרוטוקול, יוסי, אתה מקבל את המידע של אותם שוהים שצריכים להמשיך לעבור לקבל את כל שירותי הרווחה שמשרד הרווחה אומר שיש לו את התכניות, ללא קשר אם אני לא יודעת אם יש לכם עכשיו במשרד הרווחה את אותן תכניות לגבי אותן אוכלוסיות שהם שוהים בלתי חוקיים והם מוכרים לרווחה ומותר להם ולא מותר להם, את בעצם מתחייבת כן לבנות תכנית עבור אותה קהילה שבה את רוצה שהם ישתקמו.

אבתיסאם מראענה: האם את מתחייבת?

תמר להבי: יש לי כמה מגבלות לגבי אנשים מכורים.

אבתיסאם מראענה: מכורים?

תמר להבי: מכורים.

אבתיסאם מראענה: נכון, זו סוגיה שעלתה אצלנו.

תמר להבי: שם אני צריכה גם את משרד הבריאות ואין לי כרגע - - -

אבתיסאם מראענה: אז דברי איתי על הסוגיה הזאת.

תמר להבי: אוקיי.

תמר להבי: אבל בתחום של אלימות במשפחה ופגיעות מיניות בהחלט אנחנו יכולים ליצור מעטפת כפי שאזרח רגיל מקבל בתוך הקהילה.

אבתיסאם מראענה: המעטפת קיימת?

קריאה: אני מנסה רגע להבין.

אבתיסאם מראענה: רגע, תני לי לסיים את הסוגיה.

אבתיסאם מראענה: המעטפת קיימת?

תמר להבי: כן.

אבתיסאם מראענה: את פשוט רוצה להתחיל לעבוד עם אותה אוכלוסייה.

תמר להבי: נכון.

תמר להבי: אני רוצה לעשות את החיבורים, כל אחד ברשות שלו.

אבתיסאם מראענה: על כל מה שקשור באלימות מינית וכל מה שקשור באלימות בתוך המשפחה, את אומרת שהמעטפת קיימת, יש לך הנגשה שפתית ויש לך איך לעבוד עם אותה קהילה, את מוכנה ליישם.

אבתיסאם מראענה: התכנית לגבי מכורים, את אומרת שעדיין אין לכם את הדבר הזה.

תמר להבי: אין לי את היכולת חוקית.

אבתיסאם מראענה: חוקית?

אבתיסאם מראענה: מה זה אומר חוקית?

תמר להבי: זה אומר שכדי לשלב אנשים במסגרות הטיפוליות שלנו של מכורים לסמים אני חייבת ביטוח בריאות ולאנשים האלה אין ביטוח בריאות.

אבתיסאם מראענה: אני מבינה.

אבתיסאם מראענה: סגרנו את הסוגיה.

אבתיסאם מראענה: את בודקת עם משרד הבריאות?

תמר להבי: זה כל הזמן בבדיקה.

אבתיסאם מראענה: אני יודעת שהדבר הזה כן מתקדם.

אבתיסאם מראענה: לגבי ביטוח בריאות זה כן מתקדם.

אבתיסאם מראענה: השאלה היא כזאת, האם אפשר להחריג, אבל יכול להיות שזה לא שאלה אלייך, יכול להיות שזו שאלה שאנחנו נתגלגל איתה, אבל חשוב לי שתהיה בפרוטוקול, האם הסוגיה הזאת שאנשים מכורים שיוצאים ממערכת, הם יוצאים מכלא והם מכורים, אנחנו זורקים אותם החוצה, הם ימשיכו להשתמש בסמים, אולי הם יהיו – הם יהיו אלימים כי מה לעשות, אז האם ניתן להחריג את אותה אוכלוסייה של מכורים?

תמר להבי: באיזה אופן להחריג?

אבתיסאם מראענה: יש להם ביטוח בריאות, אין להם ביטוח בריאות, זה חלק מסל רווחה.

תמר להבי: אם יש מישהו שיוכל לממן את ביטוח הבריאות שלהם או לתת להם ביטוח פרטי ניתן יהיה לשלב אותם.

אבתיסאם מראענה: אוקיי, בסדר.

אבתיסאם מראענה: שאלות?

אבתיסאם מראענה: כן, אדוני.

אילן שמש: אילן שמש ממשרד החינוך, האגף לחינוך ילדים ונוער בסיכון.

אילן שמש: אותי מעניין מה קורה לילדים מגיל שלוש עד גיל 18 של אותם מהגרים, שוהים וכן הלאה.

אילן שמש: אני יודע שבעבר, דרך אגב, שנתנו שירותי חינוך לילדים במסגרות כאלה.

אילן שמש: היה לנו בחדרה כזה מתקן של חבר'ה צעירים.

אילן שמש: מה שחשוב לי זה להעביר את המסר שכל ילד כזה, מגיל שלוש עד גיל 18, על פי האמנה לזכויות הילד זכאי לקבל מאיתנו, ממשרד החינוך, שירותי השכלה.

אילן שמש: זאת אומרת אם יש לכם ילדים כאלה פה אתם יכולים לדרוש מאיתנו ואנחנו בשיתוף פעולה טוב עם שב"ס בנושא הזה.

אילן שמש: אנחנו נמצאים בשמונה בתי כלא, אפילו בכלא עופר עם פלסטינאים.

אילן שמש: לכן מה שחשוב לי זה שתדעו שכל ילד כזה זכאי לקבל שירותי חינוך והשכלה עד גיל 18 מגיל שלוש.

אמל טאפש: אגב, לא רק ילד.

אמל טאפש: אני פה נותן השכלה למבוגרים שמכיתה א' מתחילים.

אילן שמש: כן, השכלת מבוגרים.

אילן שמש: זה סיפור אחר של המשרד.

אמל טאפש: יש לי פה כיתת חינוך שפתחנו אותה.

אילן שמש: כן, אבל זה לא במסגרת האמנה לזכויות הילד, זה משהו אחר, אלה כבר חיבורים אחרים.

אילן שמש: זה המסר שאני רוצה להגיד כי דברים משתנים.

אילן שמש: בעבר היה לנו מצב שהיו לנו הרבה ילדים בתוך מתקנים כאלה, לקראת גירוש, והילדים האלה זכאים לקבל השכלה והשכלה מלאה.

אמל טאפש: אני אענה לך.

אמל טאפש: אתה ממשרד החינוך, אני כמפקד כלא וכסוהר בשירות בתי הסוהר גאה במערך החינוך שנמצא בשירות בתי הסוהר, אם זה לילדים ואם זה למבוגרים.

אמל טאפש: גאה.

אמל טאפש: יש לנו כזה חינוך, יש מורות אזרחיות שמגיעות על בסיס יומי, נותנים חינוך מלקרוא ולכתוב.

אמל טאפש: ריגש אותי מאוד שאסיר שבחיים שלו לא כתב מילה, שהוא התחיל לכתוב ולקרוא בשפות, ואת כל זה רכש בתוך כותלי בית הסוהר.

אמל טאפש: זה ריגש אותי מאוד.

אבתיסאם מראענה: אוקיי, אדוני ממשרד החינוך, אתה בעצם אומר שאתה מלווה את התהליכים של אותם ילדות וילדים מגיל שלוש עד גיל 18 שהם מועמדים לגירוש ואתה דורש חינוך בתוך בית הסוהר.

אבתיסאם מראענה: מה זמן השהייה הממוצע של - - -

אתי ישי: בשנים הקודמות כשהיו פה ילדים לאורך זמן היה - - -

אבתיסאם מראענה: מה זה לאורך זמן?

אתי ישי: היה פה גם תקופה של - - -

אילן שמש: לא אכפת לי שיהיו גם יומיים, זה לא הקטע, הקטע הוא שאם יש אז צריך להעמיד לרשותם - - -

אתי ישי: אנחנו יודעים וזה אכן גם היה קיים והיה ב-2018 או 2019, פעם אחרונה שהיו פה שני ילדים, ילד בגיל חמש, ישר הבאנו לפה גננת, הייתה אפילו אחות של אחת מקצינות החינוך שהייתה מתנדבת ובאה והיו עושים להם גינון.

אתי ישי: אנחנו עובדים לפי חוק חינוך חובה מגיל חמש עד גיל 18.

אתי ישי: כמו שאמרנו, מאז 2019, גם הגיעו להסכם עם רשות ההגירה שלא מחזיקים פה קטינים ומקסימום אם וכאשר - - -

אילן שמש: לא, אין הסכם כזה.

אתי ישי: אם לא מחזיקים אותם מעל עשרה ימים אז אתה כאילו לא הרגשת את זה, אבל תמיד היה פה.

אבתיסאם מראענה: מאז 2019 כן הוחזקו פה ילדות וילדים?

אתי ישי: לא היו פה ילדים בכלל.

אבתיסאם מראענה: אפילו לא יום אחד.

אתי ישי: לא.

אבתיסאם מראענה: לא שעה וחצי?

אתי ישי: לא, לא שאנחנו יודעים.

אבתיסאם מראענה: מאז 2019?

אמל טאפש: לא היה.

אילן שמש: לא, אני שמח שאתם מכירים אותנו.

אילן שמש: מהבחינה הזאת זו זכות של הילדים שאתם צריכים לדרוש.

אמל טאפש: חברים, ברשות היושבת ראש, יש לנו לו"ז.

אבתיסאם מראענה: רגע, שנייה, אני מכירה את הלו"ז.

אבתיסאם מראענה: אני רוצה לתת למשרד המשפטים זכות דיבור.

אבתיסאם מראענה: בבקשה, דינה דומיניץ.

דינה דומיניץ: שלום.

דינה דומיניץ: אני מתאמת מאבק בסחר בבני אדם, משרד המשפטים, עובדת עם כל הגורמים כאן בשיתוף פעולה מצוין, וגם מול השב"ס, אנחנו גם עורכים הכשרות מדי פעם כדי שהסוהרים, שהצוות יכיר את האינדיקציות, את הסממנים שיכולים להעלות חשד שיכול להיות שאחד מהאנשים שמגיעים לפה שהם חסרי מעמד הם בעצם קורבנות סחר.

דינה דומיניץ: יש נוהל גם מול המשטרה שמפנים.

דינה דומיניץ: הנוהל הזה, אני רק חייבת להגיד, שהוא בעל פה.

דינה דומיניץ: הוא עובד כי אנחנו משמרים אותו ואנחנו עובדים על בסיס אישי כל פעם, גם לסיגלית, מול הסיוע המשפטי, מול הנציגים במשטרה.

דינה דומיניץ: יש נוהל בכתב, אבל אין נוהל מקביל של רשות האוכלוסין שקובע שכשאדם נמצא במשמורת תוך כמה זמן, אם עולה חשד כזה, צריך להפנות למשטרה, תוך כמה זמן המשטרה צריכה לקבל החלטה.

דינה דומיניץ: זה נושא שרשות האוכלוסין ניסתה לקדם, אנחנו ניסינו לסייע.

יוסף אדלשטיין: המשטרה לא משתפת פעולה.

דינה דומיניץ: לא הצלחנו להגיע להסכמות.

אבתיסאם מראענה: אז תסבירי לי שוב.

אבתיסאם מראענה: המוח שלי פתאום התנתק לרגע, שמשהו פה, שוב, אין תקשורת בין?

דינה דומיניץ: לא, אני רק אומרת שבגדול זה עובד, אבל אנחנו כן צריכים לשאוף שזה יהיה כתוב, גם לפי הדרישות שלנו, גם לפי האמנות, אנחנו צריכים שיהיה לנו נוהל כתוב בתוך נוהלי רשות האוכלוסין שכשבן אדם נקלט למשמורת לצורך הרחקה ועולה חשד שמדובר בקורבן סחר או עבדות, בין אם זה לזנות, בין אם זה לקבצנות כפויה, בין אם זה במסגרת של עובד זר, בכל מיני הקשרים שאנחנו מנסים להכשיר אליהם, אז צריך להפנות לממונה, לפי החלטת הממשלה לממונה במשטרה שיכול לקבוע האם אותו אדם הוא קורבן סחר או לא.

דינה דומיניץ: הממונה במשטרה צריכה לקבל החלטה אם מדובר בקורבן סחר, היא נותנת מסמך הכרה ואותו אדם משתחרר למקלטים ולהמשך הגנה וסיוע.

אבתיסאם מראענה: יוסי, למה אתה טוען שהמשטרה לא משתפת פעולה?

יוסף אדלשטיין: אנחנו הכנו נוהל.

אבתיסאם מראענה: הכנתם מתי?

יוסף אדלשטיין: כבר מזמן.

יוסף אדלשטיין: הנוהל יושב מוכן.

אבתיסאם מראענה: יושב איפה, במחשב?

יוסף אדלשטיין: הוא יושב במשטרה, אז איפה הוא יישב?

אבתיסאם מראענה: שלחתם אותו למשטרה.

יוסף אדלשטיין: המשטרה צריכה להשלים את החלק שלה בתוך הנוהל.

אבתיסאם מראענה: בוא תעזור לי, יוסי.

אבתיסאם מראענה: בוא נעזור אחד לשנייה.

יוסף אדלשטיין: דינה מכירה את זה.

אבתיסאם מראענה: אני לא מכירה את זה.

דינה דומיניץ: אולי אני אסביר.

יוסף אדלשטיין: אנחנו הכנו נוהל על פי מה שנקרא ההתוויה של דינה והנוהל הזה אומר מה קורה ברגע שנתקלים במישהו שהוא יש לו חשד או עילה ל – ואז צריך להעביר את זה למשטרה.

יוסף אדלשטיין: המשטרה צריכה להשלים את החלק שלה ולבוא להגיד: תוך 24 שעות אני בא לקורבן בא לראות את הקורבן ולהחליט.

אבתיסאם מראענה: וזה לא קרה?

יוסף אדלשטיין: וזה לא קורה, כי הם לא רוצים לתת גבולות, הם לא רוצים לשים זמנים, הם אומרים: אנחנו נבוא.

יוסף אדלשטיין: מה זה נבוא?

יוסף אדלשטיין: תוך שבוע?

יוסף אדלשטיין: תוך שבועיים?

יוסף אדלשטיין: בינתיים אנחנו לא יכולים להחזיק את הבן אדם סתם בכלא.

דינה דומיניץ: ואז היו מצבים שאנשים הורחקו ולא הספיקו לקבל החלטה אם הם קורבנות סחר.

דינה דומיניץ: יכול להיות שקורבנות סחר הורחקו מפה לפני שהספקנו להכיר בהם.

אלכסנדרה רוט גנור: אבל הורחקו זו החלטה של רשות האוכלוסין, אפשר להחליט גם לא להרחיק.

אלכסנדרה רוט גנור: זאת אומרת אם המשטרה עדיין לא הספיקה להגיע ויודעים שיש חשד.

יוסף אדלשטיין: מה זה לא הספיקה להגיע?

יוסף אדלשטיין: לא הספיקה להגיע היום זה בסדר, יומיים זה בסדר.

אלכסנדרה רוט גנור: אז מה, אז האלטרנטיבה להרחיק קורבן סחר שעלול להיות מנוצל?

אלכסנדרה רוט גנור: האלטרנטיבה היא להרחיק אותו?

אבתיסאם מראענה: שאלה מצוינת של אלכסנדרה, שבעצם אומרת - - -

דינה דומיניץ: הם לא יכולים להחזיק אותו.

אלכסנדרה רוט גנור: לא בכלא, אולי צריך להעביר אותו למקלט לקורבנות סחר עד שהמשטרה מגיעה ולא להחזיק אותו במתקן כליאה.

אבתיסאם מראענה: תני לי לעזור לך בזה.

אבתיסאם מראענה: תרשמו לפרוטוקול, יוסי, לפי מה אתה מחליט מתי אתה מרחיק אותו?

אבתיסאם מראענה: יש לך נוהל, כמה זמן?

אבתיסאם מראענה: המשטרה לא מגיעה, יש לך אחריות, איך אתה מחליט אם זה שבעה ימים או עשרה ימים או 12 יום או שלושה ימים?

יוסף אדלשטיין: אני מרחיק במהירות הכי גדולה שאני יכול.

אבתיסאם מראענה: להעיף אנשים מפה.

יוסף אדלשטיין: להרחיק ממדינת ישראל.

יוסף אדלשטיין: לא להעיף, להרחיק ממדינת ישראל על פי החוק.

אבתיסאם מראענה: הכי מהר?

יוסף אדלשטיין: הכי מהר, אחרי שבן האדם מיצה את הזכויות שלו.

יוסף אדלשטיין: יש פה ערכאת שיפוט של בית הדין למשמורת שבודקת את ההחלטה שלי לשים אותו במשמורת, ואם בית הדין משתכנע שפעלתי לא נכון או משהו כזה, יש לו סמכות לשחרר או לקבל החלטות כאלה או אחרות.

יוסף אדלשטיין: אני מבחינתי התפקיד שלי והייעוד שלי זה להרחיק.

יוסף אדלשטיין: במידה שגילינו מישהו שיש לגביו חשד שהוא קורבן אנחנו - - -

אבתיסאם מראענה: ברגע שהמשטרה מתפקדת, אתה אומר.

יוסף אדלשטיין: אני לא יודע אם המשטרה – אני לא אחראי על המשטרה.

יוסף אדלשטיין: אני מעביר את המידע הזה למשטרה ומבקש שהם יבואו לאבחן את המקרה.

יוסף אדלשטיין: העלתה פה שלי, בחורה אילמת חירשת האוקראינית, הם ראיינו אותה, אני ראיינתי אותה, הבאתי לפה בחור דובר רוסית שהתכתב איתה, עשינו לה שימוע כדת וכדין, העברנו למשטרה את כל החומרים, המשטרה החליטה להעביר אותה למקלט.

יוסף אדלשטיין: דרך אגב, רק לעדכן אותך, היא ברחה מהמקלט.

יוסף אדלשטיין: אבל לא חשוב, זה סתם - - -

אבתיסאם מראענה: בסדר, אז מה?

אבתיסאם מראענה: אז מה אם היא ברחה מהמקלט?

אבתיסאם מראענה: מה זה אומר?

יוסף אדלשטיין: אז מה אם היא ברחה?

אבתיסאם מראענה: כן, ברחה.

יוסף אדלשטיין: כן?

יוסף אדלשטיין: שמו אותה במקלט מה שנקרא לצורך מסוים, לא שהיא תברח מהמקלט.

אבתיסאם מראענה: בסדר, מה אתה כאילו בא אליי - - -

יוסף אדלשטיין: אבל לא חשוב, זה לא משנה, ברחה ברחה.

אבתיסאם מראענה: ברחה, אוקיי.

יוסף אדלשטיין: אז אני אומר לך, זה התהליך.

יוסף אדלשטיין: אני מבחינתי צריך לקבל משוב מהמשטרה, אם אני לא מקבל את המשוב הזה אני מבחינתי ממשיך בתהליכים שלי ומרחיק אותם.

אבתיסאם מראענה: בסדר.

אבתיסאם מראענה: אז אנחנו – שנייה, אדוני, אני אתן לך בהחלט.

אבתיסאם מראענה: סליחה, אבל אין מה לעשות, זו ישיבת ועדה.

אמל טאפש: אני רוצה לתת לכם את האפשרות לסיור גם.

אבתיסאם מראענה: אנחנו נעשה, בטח בטח.

אמל טאפש: יש לנו עוד שעה ורבע.

אבתיסאם מראענה: יש לנו עוד שעה ורבע ביחד?

אבתיסאם מראענה: זה הרבה זמן.

אבתיסאם מראענה: אז רציתי לשאול, בעצם, יוסי, אתה אומר שאין נוהל מבחינת כמה זמן למשטרה – אתה מזהה, אתה שולח למשטרה, אתה אומר שעולה פה חשד לסחר, עבדות, ואז אתה אומר שאין לך נוהל כמה זמן אתה צריך להמתין: אני חייב באינטרס שלי כמה שיותר מהר להרחיק, המשטרה בעניינים שלה, אבל אין שום דבר מוגדר בעצם ביחסים בינך לבין המשטרה כמה זמן אתה פועל.

אבתיסאם מראענה: אין, אוקיי.

אבתיסאם מראענה: אז אני יכולה לבקש ממך לפנות למשטרה, להתחיל לארגן את היחסים ביניכם?

אבתיסאם מראענה: אתה אומר שזה תקוע, אני רוצה לשחרר את התקיעות.

אבתיסאם מראענה: בואו תתחילו להתנהל, תבין מה המשטרה רוצה, מה אתה רוצה ותעדכן אותי.

יוסף אדלשטיין: אנחנו מתנהלים כל הזמן.

יוסף אדלשטיין: אנחנו מתנהלים כבר הרבה זמן.

אבתיסאם מראענה: לא, אתם לא מתנהלים, אתה אומר תקוע, אני עושֶה, אני מבצע את האינטרסים שלי, להרחיק, המשטרה, עד שהיא מגיעה.

אבתיסאם מראענה: אני רוצה שתתחילו לדבר, תגיד לי איפה זה תקוע ואז אני אפנה למשטרה.

יוסף אדלשטיין: חברת הכנסת, כבוד היושבת ראש, אני יותר לא מתנהל מול משטרה.

יוסף אדלשטיין: ישנה פה דינה, שהיא ממונה על התחום הזה והיא דיברה עם המשנה למנכ"ל משרד הבט"פ, שיסגרו את העניינים.

יוסף אדלשטיין: אני לא מבקש חסדים מאף אחד.

דינה דומיניץ: לא, אבל אני גם חייבת להגיד שאני דיברתי עם יוסי לאחרונה ואני ביקשתי את הסכמתו והוא אכן הביע הסכמה ונכונות מלאה שוב להעלות את הנושא הזה ולעשות ניסיון נוסף מול המשטרה לסגור את זה כי זה משהו שאנחנו חייבים לסגור.

שלמה כהן: מול מי במשטרה?

שלמה כהן: איזה גוף במשטרה?

דינה דומיניץ: יש את ראש חוליית סחר בבני אדם וחטיבת החקירות, שהיא הגורם המוסמך לפי החלטת הממשלה להכיר בקורבנות סחר, שרית פרץ.

שלמה כהן: אז היה צריך לזמן גם אולי אותם.

אבתיסאם מראענה: לא ידענו שזה הולך ומסתעף, אבל בכל אופן – טוב, אנחנו - - -

דינה דומיניץ: בכל מקרה זה לא רק היא כבן אדם, זה לא פרסונלי.

שלמה כהן: לא היא כבן אדם, כפונקציה אני מדבר.

דינה דומיניץ: כבעלת תפקיד, ויש את הלשכה המשפטית שלהם.

שלמה כהן: היא יחידה בתפקיד הזה והיא לא מסוגלת לתת מענה.

אבתיסאם מראענה: סבבה, בסדר, אז אני מסכמת כזה דבר, אנחנו בתור ועדה נפשר, נגשר, מה שצריך, אנחנו נפנה למשטרה, נבין איפה זה עומד וננסה לעזור לכם לדבר אחד עם השנייה, כי אנחנו בעד הידברות.

דינה דומיניץ: שוב, כשזה עובד אז זה עובד.

דינה דומיניץ: כשזה קורה מהר אז זה בסדר, אבל יש מקרים שמתפספסים וצריך להסדיר את זה.

שלמה כהן: צריך שיהיה נוהל משותף שיחייב אותם גם בזמנים.

קריאה: אבל שלא ירחיקו כשיש חשד.

דינה דומיניץ: כן, זה גם הצד השני של המטבע.

דינה דומיניץ: לכן צריך להגיע להסכמות.

דינה דומיניץ: זה לא פשוט כמו שזה נשמע, צריך להגיע להסכמות.

יוסף אדלשטיין: אבל צריך לקצוב את זה בזמן.

אבתיסאם מראענה: אדוני, בבקשה, זכות דיבור.

רון אובוז: אני עורך דין רון אובוז, ממשרד אובוז בורלא בתל אביב.

רון אובוז: קודם כל אני רוצה לציין את מה שאמר מפקד הכלא וגם אני רואה לראשונה את דניס, אנחנו מכירים אותו מהפקסים, התיאום הוא באמת טוב, בייחוד מאז הקורונה יש פה באמת תיאום ומפגש עם אסירים.

רון אובוז: כיום יש לנו חמישה לקוחות שנמצאים פה, שני גברים ושלוש שנים.

אבתיסאם מראענה: שהם עדיין פה?

אבתיסאם מראענה: שוהים עכשיו?

רון אובוז: עדיין שוהים, כן.

אבתיסאם מראענה: ברגע זה?

רון אובוז: כן, חלק מחכים לדיון, חלק מחכים לחזור הביתה.

אבתיסאם מראענה: הביתה איפה, לישראל או למוצא?

רון אובוז: לא, אחת לאוגנדה ואחד לרואנדה.

רון אובוז: ובאמת כל מי שאני מדבר איתו כאן אומר שמתייחסים אליו יפה ואני שואל ואומרים לי שהיחס אליהם הוא טוב.

רון אובוז: אני מוודא את זה עם כולם.

רון אובוז: אני אומר את זה פה לשבח הסגל.

אבתיסאם מראענה: איפה הבעיה?

רון אובוז: יש לי שאלה, דיברו על היציאה מרצון, אנשים שרוצים לחזור הביתה, בייחוד אנשים שאמרו שיש קושי להחזיר אותם לאפריקה, מרואנדה, או מישהו מאוגנדה, הוא נמצא פה כבר 70 ומשהו יום, הוא רוצה לחזור הביתה וכבר חודש וחצי מנסים לתאם לו טיסה.

רון אובוז: יש מקרים שבית הדין למשמורת אומר שאין בעיה, תצא אתה בעצמך, תמצא לעצמך טיסה, שים פה ערבות של 10,000 שקלים ותצא.

רון אובוז: אין שום נוהל מסודר בדבר הזה.

רון אובוז: למשל נפאלי אחד שהגיע, אמרו לו כן, שים פה 10,000 שקלים, תוך שלושה שבועות אתה צריך לצאת, הגיע נפאלי אחר למחרת אמרו לו: לא, אתה מוחזק פה.

רון אובוז: אז לא ברור מי נמצא בהליך הזה שהוא כן יכול לעשות נוהל הרחקה עצמית, נקרא לזה, לצאת מרצון, ולסדר לעצמו טיסה תוך כדי השארת ערובה מתאימה, ומי לא.

רון אובוז: הפסיקות של בתי הדין למשמורת הן מאוד לא ברורות, אין משהו מוסדר בדבר הזה והיינו שמחים לדעת אם יש איזה שהוא נוהל בעניין הזה.

אבתיסאם מראענה: יוסי, יש לך מה להגיד?

אבתיסאם מראענה: בבקשה, אדוני.

יוסף אדלשטיין: אני אחכה את זה לשניים.

יוסף אדלשטיין: תהליך של יציאה מרצון מתבצע לנתינים שהם שוהים בארץ באופן בלתי חוקי, לא כשהם במשמורת.

יוסף אדלשטיין: מי שרוצה, לפני שהוא מגיע למשמורת הוא פונה ליחידה ליציאה מרצון, מתאמים לו את הטיסה, מסדרים לו מסמכים והוא יוצא מרצון.

אבתיסאם מראענה: איך הוא פונה?

אבתיסאם מראענה: הנוהל של הפנייה הוא ברור?

יוסף אדלשטיין: שנייה, שנייה, שנייה.

אבתיסאם מראענה: רגע, אדוני.

אבתיסאם מראענה: ההבנה שלי מאוד איטית, רגע.

יוסף אדלשטיין: אז אני אסביר לך, לאט לאט.

אבתיסאם מראענה: אז תענה לי על הדבר הזה כי אתה מתקדם.

יוסף אדלשטיין: אז אני אומר, הכול מפורסם באתר שלנו.

אבתיסאם מראענה: יש להם נגישות לאינטרנט, מחשבים?

יוסף אדלשטיין: שנייה, שנייה.

יוסף אדלשטיין: אני מדבר על אנשים בחוץ, את לא מקשיבה לי, יושבת הראש.

יוסף אדלשטיין: מי שפה בכלא הוא לא בתהליך של היציאה מרצון.

יוסף אדלשטיין: מי שרוצה לצאת מרצון, לפני שאני אבצע עליו פעולות אכיפה הוא יכול לגשת ליציאה מרצון.

יוסף אדלשטיין: מי שפעלתי כנגדו וביצעתי כנגדו אכיפה, בשלב השימוע הראשוני אנחנו מציעים לו, אם הוא רוצה לקבל החלטה במקום, במקום לבוא למשמורת, אם הוא מוכן לטוס הביתה הוא חותם לי שהוא מוכן ואנחנו מסדרים לו טיסה באותו היום, הוא לא מגיע בכלל למשמורת.

אבתיסאם מראענה: סבבה.

יוסף אדלשטיין: מי שהגיע למשמורת הוא כבר עובר לפרוצדורה של המשמורת.

יוסף אדלשטיין: מה שאדוני העורך דין מציין זה מישהו שהגיע לפני בית הדין למשמורת.

יוסף אדלשטיין: יכול להיות שהוא שכנע את בית הדין למשמורת שיש לו כוונות טובות ובית הדין החליט לשחרר אותו לתקופת מה תמורת ערבות על מנת שיסדר את העניינים וייצא.

יוסף אדלשטיין: הנפאלי השני, יכול להיות שהוא לא הצליח לשכנע את בית הדין שיש לו כוונות טהורות לצאת ולכן הוא לא שחרר אותו.

יוסף אדלשטיין: אני לא אחראי על בית הדין, בית הדין הוא גוף שיפוטי שאף אחד לא יכול להגיד לו כלום.

יוסף אדלשטיין: הוא מתרשם מהנתין, ממי שמייצג אותו, והוא מקבל את ההחלטות שלו.

יוסף אדלשטיין: זה לא שייך ליציאה מרצון.

רון אובוז: ליציאה עצמית, לא יציאה מרצון.

יוסף אדלשטיין: יציאה עצמית, זה כשהנתין הצליח לשכנע את בית הדין שיש לו כוונות טהורות ואמיתיות לצאת מהארץ אחרי התקופה שהוא ייתן לו, לא יודע למה, להתארגן.

יוסף אדלשטיין: ואז בית הדין קוצב לו ערבות, פעם 10,000, פעם 5,000, ונותן לו אפשרות לצאת לארגן את הדברים שלו ולטוס לבד הביתה.

רון אובוז: פשוט לא הבנו מה זה כוונות אמיתיות?

רון אובוז: כמה שהוא משחק אותה יותר טוב שהוא ייצא מפה?

יוסף אדלשטיין: זה הדיין משתכנע.

רון אובוז: אני יודע, אני רק אומר שאין שום דבר - - -

יוסף אדלשטיין: יש בבית משפט נוהל מה השופט מחליט?

רון אובוז: לא, יש חוק הכניסה לישראל, יש סעיף 13, את מי אפשר לשחרר.

יוסף אדלשטיין: נכון, הוא יכול לשחרר, כמו שכתוב בסעיף.

רון אובוז: לא כתוב שם כוונות טובות.

יוסף אדלשטיין: לא, הוא משתכנע האם באמת הוא שהה פה מה שנקרא בכוונה תחילה, או שבתום לב.

יוסף אדלשטיין: זה השופט, אני לא שופט, אני לא יודע לפרש את השופט, אבל אלה התהליכים.

אמל טאפש: יוסי, קודם כל אני מעורב בסיפור הזה, אני מחזק כל מה שאמרת, אבל נבהיר עוד נקודה, איך הוא מקבל עורך דין.

אמל טאפש: אני מזהה הרבה שוהים ושוהות לגירוש, על פי הניירת הדרושה, הטיסה בעוד ארבע שעות, הם מגיעים לשדה התעופה, מגיעים למדרגות של המטוס, אומרים שהם לא עולים והם חוזרים.

יוסף אדלשטיין: נכון, יש גם כאלה.

אמל טאפש: לא ניתן להעלות מגורש או מגורשת לטיסה בכוח, הם חוזרים.

אבתיסאם מראענה: ואז הם חוזרים לאן?

אמל טאפש: זה קורה לי יום יום.

אבתיסאם מראענה: מה קורה?

אמל טאפש: סתם דוגמה, הייתה לי שוהה שזיהיתי אותה והכול, אחרי שהיא הגיעה לשדה התעופה כנראה נזכרה שהמעביד שלה חייב לה 1,000 דולר.

אבתיסאם מראענה: מה זה כנראה, אולי הוא חייב לה?

יוסף אדלשטיין: יכול להיות.

אמל טאפש: יכול להיות, מבחינתי בכל תהליך הזיהוי אני לא זיהיתי, אבל היא אומרת שהיא לא משאירה בישראל 1,000 דולר, היא מסרבת לטוס.

אמל טאפש: והיא חזרה למתקן, קלטתי אותה בחזרה.

אמל טאפש: אני מחויב לקלוט אותה מחדש.

אבתיסאם מראענה: מה העניין של הייצוג המשפטי?

אבתיסאם מראענה: אפשר לדבר על זה שנייה?

יוסף אדלשטיין: רק שנייה, לפני הייצוג המשפטי.

יוסף אדלשטיין: כל שוהה שהוא מגיע למשמורת, תוך כדי התהליך של השימוע אנחנו מבררים האם יש לו טענות לחובות כספיים מהמעסיקים, גם אם הוא עבד באופן בלתי חוקי.

יוסף אדלשטיין: אנחנו מתקשרים למעסיק ומבקשים ממנו להגיע לפה ולשלם את הכסף.

יוסף אדלשטיין: מי שאומר, ישנם כאלה שלא אומרים, ישנם כאלה שעורכי הדין מייעצים להם ברגע האחרון לטעון שחייבים להם כסף ולעכב את הטיסה.

יוסף אדלשטיין: יש כל מיני סוגים ומינים, אבל בעיקרון אנחנו שואלים ומנסים לטפל בכל הסעדים, גם כאלה לכאורה שהמעסיק עשה להם ביטוח בחברת כלל ובשביל לפדות כסף מחברת כלל צריכים להודיע חצי שנה, שלושה חודשים, אנחנו פועלים מול חברת כלל.

יוסף אדלשטיין: יש לנו מה שנקרא דין ודברים ישירים איתם והם משחררים את הכסף על מנת שהבן אדם יקבל את הכסף שלו ויוכל לצאת הביתה.

אבתיסאם מראענה: אתה עושה עבודה יפה, יוסי.

רון אובוז: הרצון להרחיק אותם כמה שיותר מהר גורם לזה שאני מגיע לדיון פה בבית הדין למשמורת, עוד לא דנו בכלל אם האדם הזה יורחק או לא וכבר אומרים לי שבערב יש לו טיסה, כבר תיאמו לו טיסה לערב.

רון אובוז: אז אני מקבל החלטה ב-12 בצהריים שהוא צריך להיות מורחק ואני צריך עכשיו עד 11 בלילה לרוץ לבית הדין לקבל עיכוב הרחקה.

רון אובוז: בית הדין לעררים כמובן בשעה ארבע-חמש אחר הצהריים נותן את ההחלטה שלו שלא, הוא לא מעכב את ההרחקה, אז אני רץ מחמש לבית הדין המחוזי לערער שם ובשעה תשע בערב אני מקבל החלטה אז אומרים שהיא כבר בשדה התעופה.

אבתיסאם מראענה: אדוני, יש לי בשבילך מה זה הצעה יצירתית.

אבתיסאם מראענה: תקשיב, יוסי גם יזרום איתי על זה, אתה בעצם אומר ככה, אני כמייצג משפטי של אותו בן אדם, מורחק, מרצון, לא מרצון, מורחק, ואז אתה בעצם בתוך התהליך שכבר אתה מול בית הסוהר, מול בית המשפט, אתה מייצג אותו מול כל הרשויות ואתה אומר שגם כשיש את התהליך הזה שיש את הייצוג, כשאתה עוד בודק מה קורה במיצוי הזכויות שלו, מה קרה, אולי יש שכר עבדות, אולי יש כל מיני דברים ואתה אומר שבתהליך הזה היית רוצה כמייצג שלו שכל עוד יש לו ייצוג משפטי ונטענות טענות הוא לא צריך לעלות על טיסה.

רון אובוז: לפחות לא באותו יום.

אבתיסאם מראענה: בזמן כל כך קצר.

אבתיסאם מראענה: זה מה שאתה אומר?

אבתיסאם מראענה: זה מה שאתה מבקש?

רון אובוז: כן, שייתנו זמן לצורך התארגנות.

אבתיסאם מראענה: כמה זמן התארגנות, לדעתך?

אבתיסאם מראענה: זה סותר את מה שיוסי רצה, יוסי ממהר להוציא אנשים.

יוסף אדלשטיין: לא, יש חוק, גברתי.

סיגלית זהר: החוק לא אומר 60 ימים?

סיגלית זהר: החוק אומר 60 ימים.

יוסף אדלשטיין: יש חוק, אני עובד לפי החוק.

אבתיסאם מראענה: בסדר, בסדר, יוסי, אתה, מה לעשות, אתה בפוזיציה שלפעמים אני כועסת עליך, זה לא כי אתה יוסי.

סיגלית זהר: אבל, יוסי, החוק לא אומר 60 יום להסדיר את ענייניך האישיים?

רון אובוז: הוא מגיע ביום שיש טיסה ועולה על טיסה באותו יום.

יוסף אדלשטיין: 72 שעות זה הזכויות שלו.

יוסף אדלשטיין: עד 72 שעות אסור לי להרחיק אותו, זה החוק.

יוסף אדלשטיין: אחרי 72 שעות אנחנו יכולים להרחיק.

יוסף אדלשטיין: בית הדין אמור לראות אותו תוך 96 שעות, אנחנו לא מרחיקים לפני שהוא רואה בית דין.

יוסף אדלשטיין: למרות שאנחנו יכולים להרחיק אותו לפני בית הדין, אחרי 72 שעות אני יכול להעלות אותו על מטוס ולהטיס אותו, אנחנו לא עושים את זה.

יוסף אדלשטיין: אנחנו נותנים לו את האפשרות להגיע לערכאה שיפוטית, לבית הדין, שזה 96 שעות.

יוסף אדלשטיין: ב-96 השעות האלה תעשו מה שאתם רוצים, מה אתם רוצים ממני?

רון אובוז: אנחנו עושים.

אבתיסאם מראענה: בסדר, חברות שלי וכל העניינים של ייצוג משפטי ומשרד המשפטים המוקד, תהיו איתי פה, תתאפסו שנייה על הסוגיה הזאת.

אבתיסאם מראענה: אתם חושבות או חושבים שהסוגיה הזו של 72 שעות היא משהו שצריך למתוח אותו?

אבתיסאם מראענה: מה אתן חושבות על הסוגיה הזאת?

אלכסנדרה רוט גנור: השאיפה שלי היא כשאנשים מגיעים לבית דגן, ואנחנו רואים גם בפרוטוקולים של בית הדין לביקורת משמורת וגם אחר כך שומעים מאנשים, יש קושי בתרגום וזה כל הזמן חוזר לעניין של התרגום.

יוסף אדלשטיין: היא שאלה אותך על ה-72 שעות.

יוסף אדלשטיין: מה קשור התרגום עכשיו?

אבתיסאם מראענה: יוסי, לא מדברים ככה עם המוקד.

אלכסנדרה רוט גנור: למה לתקוף?

אלכסנדרה רוט גנור: אני תקפתי אותך כשדיברת?

יוסף אדלשטיין: לא, אבל היא שואלת אותך שאלה, תתייחסו לשאלה של חברת הכנסת.

אלכסנדרה רוט גנור: תקפתי אותך כשדיברת?

אבתיסאם מראענה: לא, אבל אתה לא מייצג אותי, יוסי.

אבתיסאם מראענה: מה קרה פתאום נהיית חמוד כלפינו?

אבתיסאם מראענה: די.

יוסף אדלשטיין: אני חמוד כל הזמן.

אבתיסאם מראענה: אני יודעת.

אבתיסאם מראענה: אלכסנדרה, סליחה בשם הוועדה שהרגשת מותקפת, את לא אמורה.

אבתיסאם מראענה: אני מתנצלת בשם כולנו.

אבתיסאם מראענה: בבקשה.

אלכסנדרה רוט גנור: אין בעיה.

אלכסנדרה רוט גנור: כבר אז בבית דגן צריכה להיות להם הזכות להרים טלפון לעורך דין.

אבתיסאם מראענה: יש להם זכות כזאת?

אלכסנדרה רוט גנור: פה אני אתן את הרשות לחברים.

אלכסנדרה רוט גנור: ממה שאני יודעת, אין להם את הזכות להרים - - -

אבתיסאם מראענה: טוב, לרשום לפרוטוקול.

יוסף אדלשטיין: מה זה קשור לפרוטוקול?

יוסף אדלשטיין: לשאלה הראשונה, במהלך השימוע אם יש לך עורך דין - - -

אבתיסאם מראענה: יוסי, שנייה.

יוסף אדלשטיין: נו באמת, אנחנו הולכים פה כל הזמן לעולמות – השאלה הראשונה בשימוע, אחרי ששאלו אותו לשמו וזה שואלים אותו אם יש לו עורך דין, מי עורך הדין, אם הוא רוצה להתקשר אליו.

יוסף אדלשטיין: אנחנו מתקשרים אליו.

יוסף אדלשטיין: זו השאלה הראשונה.

אלכסנדרה רוט גנור: ואם אין לו עורך דין והוא רוצה להתקשר לעורך דין?

יוסף אדלשטיין: שיתקשר, אני מפריע לו להתקשר?

אלכסנדרה רוט גנור: אני אומרת לך שכן, וגם יש קושי בתרגום.

אלכסנדרה רוט גנור: אני יכולה להראות לך, אתה יכול לקרוא את הדוח שלנו פה, את מה שהגשנו לוועדה, יש קושי וזה עולה גם מול בית הדין לביקורת משמורת.

אלכסנדרה רוט גנור: אם היה ניתן לאנשים מהרגע שהם היו נעצרים להרים טלפון אז פרק הזמן הזה, אני סבורה, היה יכול להיות סביר.

אלכסנדרה רוט גנור: ואני אומרת את זה בתור מי שקופצת גם, ולא בשביל שכר, אנחנו עובדים פרו בונו ומייצגים פרו בונו ומעבירי תיקי סחר ועוד המון דברים.

אלכסנדרה רוט גנור: ואני מאוד מעריכה את הרצון למיצוי זכויות, אבל בפועל אנשים, אם היו באמת ממצים את הזכויות שלהם ולא היו מגיעים לבית הדין לביקורת משמורת ואומרים את זה אז אולי הם היו טסים באמת בזמן.

אלכסנדרה רוט גנור: אני רוצה להגיד עוד דבר שהקורונה יצרה, וזה שאנשים נשארים הרבה מאוד זמן כלואים בגלל שאין טיסות.

אלכסנדרה רוט גנור: לי יצא באופן אישי גם לייצג מישהי שנעצרה עם כרטיס טיסה ביד, שקנתה ברגע שהתאפשר לה והיא עדיין נעצרה פה ואנשים, וגם יכולים להעיד פה חברי הסגל משב"ס, הם נשארים פעם אחרי פעם לא כי הם לא רוצים לטוס אלא כי אין טיסות.

אלכסנדרה רוט גנור: וזה גם בעיניי מצב אבסורדי.

אבתיסאם מראענה: תודה, אלכסנדרה.

אבתיסאם מראענה: יש לי שאלה לגבי הייצוג המשפטי, כשמגיעים אנשים, כמו שאדוני מפקד הכלא אמר, זו קבוצה מאוד מאוד מוחלשת, מגיעים, מול רשות ההגירה, זה מעמד וואחד מפחיד, אני לא רוצה לדמיין את הסיטואציה שבה השפה לא שפה שלך, אתה בתוך מסגרת לא נעימה, זה לא הבית שלך במטבח, זה מסגרת, אנשים שאתה לא מכיר, אתה מועמד לגירוש, מישהו נותן להם בכלל את האפשרויות של שמות?

אבתיסאם מראענה: המוקד, מיצוי זכויות?

אבתיסאם מראענה: איפה זה מתקיים לגבי ייעוץ משפטי?

אבתיסאם מראענה: אתה שואל אותו אם יש לו עורך דין, איזה עורך דין?

אבתיסאם מראענה: אולי בקושי הוא זוכר את מספר הפספורט שלו.

דניס לברושקו: יש סיוע משפטי שמופיע בכמה שפות בתוך האתר בלוח המודעות, מספרי טלפון ומוקדי הסיוע המשפטי.

דניס לברושקו: זה נגיש.

סיגלית זהר: סיוע משפטי שלנו, של משרד המשפטים?

סיגלית זהר: כי אנחנו ככלל לא נותנים סיוע משפטי לזרים, רק לקרבנות סחר.

אבתיסאם מראענה: רגע, מתגלה פה בעיה, בואו נפתור אותה.

אבתיסאם מראענה: אתה אומר יש מספרים, גברתי סיגלית אין את המספר של משרד המשפטים, אז איזה מספרים יש לכם, של מי?

דניס לברושקו: סיוע משפטי של עורכי דין.

אבתיסאם מראענה: של מי?

סיגלית זהר: השילוט הוא לגבי קורבנות סחר, היא לא שואלת על קורבנות סחר.

דניס לברושקו: לא, אני לא מדבר על קורבנות סחר, יש זכויות סיוע משפטי.

סיגלית זהר: אנחנו אולי נראה בסיור?

דניס לברושקו: כשאנחנו נהיה בסיור אתם תראו, יש מספרי טלפון.

דניס לברושקו: אנחנו לא יכולים גם למנוע ממנו ליצור קשר.

אבתיסאם מראענה: לא, אדוני, אנחנו לא חשבנו לרגע שאתה מונע, להיפך, קיבלנו פה אחלה קומפלימנטים.

אבתיסאם מראענה: לא חשבנו שאתה מונע, אנחנו רוצות להבין, כששואלים שוהָה ושוהֶה אם יש להם עורך דין ואין להם, אין לו מושג, דיברנו על כל הקשיים והאתגרים, ועוד אתה שואל אותו אם יש לו עורך דין, מאיפה יש לו עורך דין?

אבתיסאם מראענה: עכשיו תשאל אותי מי עורך הדין שלי, אני כאבתיסאם, חברת כנסת, אני אומרת לך רגע, אני לא בטוחה שיש לי כזה דבר, לשלוף לך עכשיו שם של מישהו שיכול לייצג אותי.

אבתיסאם מראענה: נשאלת פה השאלה האם הסיפור של ייעוץ משפטי מונגש לאותה אוכלוסייה?

אבתיסאם מראענה: אנחנו רוצות לברר את זה אצלכם.

אבתיסאם מראענה: אני לא רוצה לעשות לכם מבחן פתע.

אבתיסאם מראענה: אנחנו לא שם.

אבתיסאם מראענה: נברר, אם לא, אז צריך להנגיש.

יהושע ורוזניגר: צהריים טובים שוב פעם.

יהושע ורוזניגר: באגף 2, גם באגף 1, על לוח המודעות מופיע מספר טלפון של סיוע לזרים שדרכם אפשר לקבל מספרי טלפון.

סיגלית זהר: מה זה סיוע לזרים?

סיגלית זהר: כנראה זה המוקד.

אבתיסאם מראענה: אז אנחנו נראה את זה תיכף?

יהושע ורוזניגר: בהחלט.

אמל טאפש: בנוסף באגף 2 יש גם מספרי טלפון שחלק מהבנות ביקשו מאיתנו להשיג, של עורכי דין שהם עורכי דין טובים שניתן לפנות אליהם.

אבתיסאם מראענה: אוקיי, אני מקווה שאובוז לא חלק מזה כי יש פה ניגוד אינטרסים.

רון אובוז: לא, עוד לא.

דניס לברושקו: אצלם זה גם עובר מפה לאוזן, ובנוסף אני חייב לומר - - -

אבתיסאם מראענה: מה זה אצלם?

אבתיסאם מראענה: הרי אתם מדברים פה לפחות על קהילות - - -

דניס לברושקו: אצל המוחזקים.

אבתיסאם מראענה: מה, פתאום הם חברים?

אבתיסאם מראענה: פתאום הם אותה מדינה?

אבתיסאם מראענה: הם מדברים באותה שפה גלובלית?

אמל טאפש: הם חיים ביחד.

אמל טאפש: הם לא מרוחקים אחד מהשני.

אמל טאפש: לא כל תא באגף הוא בית סוהר, יש אגף שיש בו עשר, 15 או 18 תאים שהם חיים ביחד, הם אוכלים ביחד, הם מטיילים בחצר ביחד, הם במועדון ביחד והם ביחד מדברים.

אמל טאפש: הם משחקים שש בש, מעשנים, שותים קפה ביחד.

הילה טנא-גלעד: אבל אם אתה מגיע לתקופה קצרה?

הילה טנא-גלעד: עוד לא הספקת לפגוש.

אבתיסאם מראענה: אני מסתננת, אני אסתנן אצלך לאיזה לילה, זה מותר על פי חוק, אגב?

קריאה: לא.

אבתיסאם מראענה: פחות.

אבתיסאם מראענה: אוקיי, חברות, חברים, שאלות?

הילה טנא-גלעד: החשש הוא, כמו שציינתי, אם מישהו שמגיע לתקופה קצרה ולא מספיק להכיר אנשים כדי לקבל שם של עורך דין, באמת למי הוא מגיע ואם הוא מגיע, בטח בהלם של השעות הראשונות.

הילה טנא-גלעד: זו באמת השאלה.

הילה טנא-גלעד: בהיבטים שלי, אני ממונה על זכויות אדם במשרד המשפטים, בהיבטים של משפט בין לאומי אז אנחנו באמת מסתכלים על היבטים של זכויות של נשים, של ילדים, של אנשים עם מוגבלויות.

הילה טנא-גלעד: אני יודעת שאתם עושים הרבה מאמץ, אבל הנושא של נגישות שפתית הוא קריטי.

הילה טנא-גלעד: אני גם מדמיינת לעצמי את התסכול שלכם, שאתם רוצים לעזור למישהו או מישהי ולא יכולים לתקשר איתם, אז באמת הנושא של שירותי תרגום הוא קריטי.

הילה טנא-גלעד: אני גם יודעת שיש הרבה ניבים, שיש בעיה אמיתית עם לתקשר עם האנשים, אני יודעת מאצלנו שכל הזמן מחפשים איך לעשות את זה.

הילה טנא-גלעד: הנושא של מתורגמנים ולהיות ערוך מראש, אני יודעת שזה הרבה פעמים אינטייק.

הילה טנא-גלעד: זה לכאורה טכני, אבל לפעמים באינטייק הזה עולים דברים מאוד משמעותיים.

אבתיסאם מראענה: אני חושבת שהשירות של התרגום, ההנגשה השפתית, עולה כל כך הרבה, אצלנו בוועדה זה נושא שיטופל.

אבתיסאם מראענה: אנחנו מדסקסות את זה, בודקות את זה.

אבתיסאם מראענה: שאלה אחרונה, ואנחנו נמשיך.

אבתיסאם מראענה: ברגע שמגיעות לכאן נשים, יש בדיקות בסיסיות שעושים לאותן נשים לבדוק אם הן בהיריון, עניינים של היגיינה, מחזור.

אבתיסאם מראענה: אני אשמח שתיתנו לי סקירה על הטיפול הרפואי.

אילנית צברי: אז ככה, לי קוראים אילנית, נעים מאוד, אני 25 שנה במערכת, שלוש שנים מנהלת פה את המרפאה.

אילנית צברי: הטיפול הרפואי, לכלל המוחזקים קיים מעקב רפואי כללי, פסיכיאטרי, מרפאות.

אילנית צברי: הם מקבלים טיפול רפואי כללי, פסיכיאטרי, מרפאות מומחים וטיפולי שיניים.

אילנית צברי: כל מוחזק שלנו נבדק על ידי גורם רפואי בזמן קבלתו ובמשך שהותו הוא נראה פעמיים ביום על ידי חובש באגף.

אילנית צברי: למתקן מיועדת אוכלוסייה מורכבת מאוד שכוללת היריון, עם ילדים, תינוקות, שהם מגיעים אלינו רק אחרי שהם נבדקים על ידי רופא.

אילנית צברי: אם היא היריונית היא מגיעה לבית חולים, היא מגיעה אלינו עם ניירת, אולטרה סאונד שאכן ההיריון תקין והכול בסדר.

אבתיסאם מראענה: היו מצבים כאלה שהיו פה נשים בהיריון והחזקתם אותן וילדו בכלא?

אילנית צברי: לא ילדו פה, אבל תינוקות כן, ממש קטנטנים שהגיעו הנה, בהיריון, וממש מעקב היריון אנחנו עושים להן, עם בדיקות דם, מעקבים, הכול כמו שצריך.

אילנית צברי: לגבי אוכלוסיית המוחזקים, היא מגוונת מאוד ולכן קיים כמובן, כמו שדיברנו, קושי רב וחוסר מידע רפואי קודם, בניירת רפואית קודמת.

אילנית צברי: אנחנו נעזרים דרך המדיה ודרך חברים שעוזרים לנו עם השפה ויוצרים קשר עם הקהילה לקבלת חומר רפואי רלוונטי, אם הוא אושפז בבילינסון אז אנחנו מצליחים - - -

אבתיסאם מראענה: כשאת אומרת שאת יוצרת קשר עם הקהילה, איזה קהילה?

אילנית צברי: למשל הם הרבה פעמים מטופלים במרפאת זר בתל אביב, יש מקומות שהם מטופלים שם.

אבתיסאם מראענה: קוראים לה זר או היא מרפאת הזר?

אילנית צברי: קוראים לה מרפאת זר בתל אביב, מרפאה שלרוב הם מטופלים שם.

יוסף אדלשטיין: זה מרפאת טרם, של משרד הבריאות.

אילנית צברי: אז אני הרבה פעמים כן מצליחה להגיע.

אילנית צברי: אם לא אז כמובן אנחנו שולחים לבדיקות מומחים, מעקבים, כל מה שצריך.

אילנית צברי: האוכלוסייה הזאת מגיעה כמובן ללא ביטוח רפואי אז כל ההתחייבויות הכספיות הן על חשבון שב"ס.

אילנית צברי: כאשר מדובר במוחזקים שהם ממדינות אפריקה אז אנחנו כמובן פועלים לאיתור מחלות מדבקות ולצמצום.

אילנית צברי: כחלק מגילוי מחלת השחפת אנחנו מבצעים להם צילומי חזה.

אילנית צברי: במסגרת איתור המחלה הזו השוהים שלנו שוהים בנפרד בתא לבד עד שאני מקבלת תשובת צילום חזה שלילית ואז אני שוללת שחפת.

אבתיסאם מראענה: כמה זמן?

אבתיסאם מראענה: כי לישראלי זה יכול לקחת שנה.

אילנית צברי: כמה זמן צילום חזה?

אילנית צברי: לא, יום למחרת יש תוצאות.

אבתיסאם מראענה: באמת?

אילנית צברי: בטח, יש לי פה מתקן, אנחנו משתדלים גם לא להשאיר אותם לבד בתא.

אבתיסאם מראענה: מה זה מתקן?

אבתיסאם מראענה: בידוד.

אילנית צברי: כשהוא מגיע אליי, אני שמה אותו בחדר לבד, מוציאה אותו יום למחרת למר"ש, יש לנו פה מתקן כליאה, זה מתקן כליאה רפואי, יש שם מכון רנטגן, הם מצולמים ואנחנו שוללים שחפת.

אבתיסאם מראענה: וקורונה?

אבתיסאם מראענה: מחוסנים, לא מחוסנים.

אילנית צברי: נגד מנינגוקוק, רציתי לדבר איתכם גם, פוליו, חצבת, חזרת, אדמת, כל מה שצריך.

אילנית צברי: לאור התפשטות נגיף הקורונה.

אבתיסאם מראענה: לא, רגע, יקירה, את רצה עם המון מידע.

אילנית צברי: לא, היא דיברה איתי על קורונה.

אבתיסאם מראענה: את אומרת 'כל מה שצריך', מה צריך?

אבתיסאם מראענה: את מחסנת?

אילנית צברי: מחסנים אותם, אוכלוסייה שצריכה בידוד.

אבתיסאם מראענה: אבל רגע, שאלה פה באמת קשה, אבל לא בשביל להתקיל אותך, אני יודעת שאת עושה עבודה מצוינת, אבל שאלה באמת לא – ליוסי אני יכולה להרשות לעצמי, לך לא.

אבתיסאם מראענה: את עושה את כל הבדיקות, את מחסנת, איזה מספר יש לאותם שוהים בלתי חוקיים, את משתמשת על מנת לתווך את המידע לאן?

אילנית צברי: יפה.

אילנית צברי: יש לי פה תיק רפואי שלו שאני פותחת, יש לו מספר אסיר, יש לו פה ניירת רפואית.

אבתיסאם מראענה: זה און ליין או כמו של פעם?

אילנית צברי: און ליין.

אילנית צברי: ברגע שהוא מגיע זה נפתח, יש לו מספר אסיר, אני מטפלת בו בתיק רפואי שאני מנהלת.

אבתיסאם מראענה: אז את מתנהלת לפי מספר אסיר.

אילנית צברי: אבל אם אני מחסנת, למשל, לקורונה, יש לי מספר דרכון, אני חייבת להכניס אותו למשרד הבריאות כדי שכולם יראו שהוא חוסן.

יוסף אדלשטיין: יש קישור - - -

אבתיסאם מראענה: לא, יוסי, אתה מתפרץ עכשיו.

יוסף אדלשטיין: אני אעזור לה.

אבתיסאם מראענה: לא, היא מצוינת.

אילנית צברי: יש מספר דרכון, אנחנו מחסנים אותו לקורונה, נכנסים למערכת משרד הבריאות והוא נכנס שם.

תמר להבי: ומי שאין לו דרכון או מסמכים מזהים?

אילנית צברי: בדרך כלל זה מספר דרכון, אם לא, זה מספר אסיר.

אתי ישי: לרוב יש מספר דרכון.

יוסף אדלשטיין: לכל אחד יש מספר דרכון כזה או אחר.

אבתיסאם מראענה: יש מספר דרכון, מה זה כזה או אחר?

אבתיסאם מראענה: יש משהו שאני לא יודעת?

יוסף אדלשטיין: יש הרבה דברים שאת לא יודעת.

אבתיסאם מראענה: אז אני לומדת ממך, אדוני.

יוסף אדלשטיין: אני אומר ככה, לכל מוחזק יש מספר דרכון.

יוסף אדלשטיין: אם אין לו מספר דרכון אנחנו משתמשים במספר מוחזק שלו, זה מספר סידורי שהוא מזוהה לאורך כל הדרך.

יוסף אדלשטיין: השב"ס פותח לו מספר ט' או מספר אסיר ויש ממש מחשובי שאנחנו יודעים לזהות.

יוסף אדלשטיין: אני יודע לחפש עצור לפי מספר ט' או לפי מספר הדרכון.

יוסף אדלשטיין: יש ממשק בין שתי הרשומות האלה.

אבתיסאם מראענה: בינך לבינם?

יוסף אדלשטיין: נכון.

אבתיסאם מראענה: היחסים בינך לבינם היחסים כל עוד שהוא מוחזק כאן.

יוסף אדלשטיין: ברגע שהוא היה פה היחסים האלה נשמרים, התרשומת הזו נשמרת כל הזמן, אני יודע לאתר אותו לפי ה-ט' שלהם ולפי מספר הדרכון שיש.

אבתיסאם מראענה: אני מבינה.

אבתיסאם מראענה: בואו נדמיין סיטואציה לא מדומיינת, היא מאוד מציאותית, של שוהים מאריתריאה וסודן, שבעצם אי אפשר לגרש אותם והם חוזרים חזרה לארץ ישראל.

יוסף אדלשטיין: מה הם חוזרים?

אבתיסאם מראענה: חוזרים לישראל, כמו שאדוני המפקד אמר.

אמל טאפש: משוחררים פה.

אבתיסאם מראענה: חזרה אלינו לישראל.

אבתיסאם מראענה: ברגע שהם חוסנו פה לקורונה, הם יוצאים חזרה החוצה, מנפיקים להם תו ירוק?

אמל טאפש: כן, חד משמעית.

יוסף אדלשטיין: החיסון נעשה על מספר הדרכון, כמו שהיא אמרה, שהוא הולך איתו לכל מקום.

יוסף אדלשטיין: גם כשהוא בא לחדש אשרה אצלי הוא בא עם מספר דרכון, לא עם המספר שלהם.

יוסף אדלשטיין: מספר ט' זה רישום פלילי שלהם, לניהול של בתי המשמורת.

תמר להבי: וקטינים?

יוסף אדלשטיין: גם לקטינים יש מספר, לכל אחד יש מספר.

אילן שמש: יש להם מספר.

אילן שמש: אצלנו במשרד החינוך הם כולם עם מספר.

תמר להבי: יש להם חמישה מספרים, של הרווחה, של החינוך, של הבריאות, של בתי חולים.

אבתיסאם מראענה: חברות וחברים, אני יודעת שהזמן שלנו קצר ואנחנו בחדר צפוף וכולנו עלולות להידבק ואם זה, אז אנחנו כבר נדבקנו, לצערי, אז בואו ניתן לתמר לסכם משהו לעניין המספרים.

תמר להבי: קודם כל לקטינים אין תעודת שהייה.

תמר להבי: אולי הם מקבלים מספר אצלכם, אבל אין מסמך כמו 2(א)(5).

יוסף אדלשטיין: מגיל 16 הם מקבלים.

תמר להבי: אבל מה קורה עד גיל 16?

יוסף אדלשטיין: אז הם נלווים לאמא שלהם.

יוסף אדלשטיין: גם ילד ישראלי לא מקבל תעודת זהות לפני גיל 16.

תמר להבי: אבל יש לו מספר.

יוסף אדלשטיין: יש לו מספר, גם לילד הקטין יש מספר.

תמר להבי: יש מספר שאנחנו נותנים במשרד הרווחה, יש מספר לקטינים במשרד החינוך, יש מספר כשאדם מתאשפז, שהוא מקבל בבית החולים.

יוסף אדלשטיין: הסוגיה הזו עלתה כבר גם עם כבוד היושבת ראש בפגישה עם מנכ"ל הרשות, לכם יש בעיה שהמערכות שלכם יודעות לקרוא מספר זהות בלבד, אתם לא יודעים לקרוא אותיות כמו שיש לדרכון ולכן אתם מצאתם דרך עוקפת.

יוסף אדלשטיין: במקום להתאים את מערכות המחשוב לחיים, למציאות.

אבתיסאם מראענה: שזה מה זה?

יוסף אדלשטיין: בן אדם שנכנס לארץ הוא מגיע, עובר ביקורת גבולות, יש לו מספר דרכון שזה מספר בין לאומי.

יוסף אדלשטיין: הם, מכיוון שהם לא יודעים לרשום אותיות אז הם ממציאים מספר פיקטיבי.

תמר להבי: ואם נשנה את המערכות נוכל לקבל גישה למערכת שלכם?

יוסף אדלשטיין: חופשי.

יוסף אדלשטיין: למשל רשות הגבייה והאכיפה עשתה את ההתאמה והם מקבלים את הכול במערכת און ליין.

אבתיסאם מראענה: משרד החינוך, אתם על זה?

אילן שמש: לא, לא, לא.

אילן שמש: אנחנו כמוהם.

אילן שמש: הם צריכים לקבל מספר כי זה מספר מיוחד כזה שהם מקבלים ברשות המקומית כדי להיות תלמידים, רובם תלמידים.

אילן שמש: אז הם מקבלים מספר והמספר הזה הוא מספר עוקב.

אילן שמש: בתוך המערכת אני יכול לגלות אותם, אני יודע בדיוק מי מה, אבל זה לא מסתנכרן.

אבתיסאם מראענה: גברתי, אני איתך, סליחה.

אילנית צברי: לגבי הקורונה, כדי למנוע התפשטות, אנחנו דוגמים אותם ל-PCR בזמן קבלתם ולאחר 72 שעות.

אילנית צברי: הם נמצאים בתאי סינון, זה כדי לשלול מחלה, כדי לשמור לא להפיץ.

אבתיסאם מראענה: וכשהם מתחסנים בארץ ומרחיקים אותם לחו"ל עם מה אתם מציידים אותם לגבי ענייני קורונה?

אילנית צברי: קצין הכליאה.

דניס לברושקו: אני אתייחס, גברתי.

דניס לברושקו: א', רשות ההגירה שולחים לנו טפסים שאנחנו ממלאים כדי להעלות אותו לטיסה, אנחנו ממלאים על ידי רופא את תאריך הבדיקה, מתי הוא עשה.

דניס לברושקו: במידה שמוחזק קיבל חיסונים בארץ אנחנו נותנים אישור חיסונים, שם מצוין איזה סוג חיסון הוא קיבל ואיזה תאריכים.

אמל טאפש: תאריך ושעה.

דניס לברושקו: אם לדוגמה הוא קיבל חיסון אחד או שניים, או שלוש, בוסטר.

דניס לברושקו: כנ"ל המוחזקים שמשתחררים בשער לארץ.

אבתיסאם מראענה: נפלא.

אבתיסאם מראענה: אני חושבת שכל השאלות שכתבו לי שאלתי.

אבתיסאם מראענה: אני מודה לכם.

אבתיסאם מראענה: סליחה שעשיתי לך פה טוויסט בעלילה.

אמל טאפש: הכול בסדר.

אבתיסאם מראענה: אתה סיימת, אדוני, את המצגת שלך?

אבתיסאם מראענה: אני חושבת שעבדת עליה מאוד קשה.

אמל טאפש: אנחנו עובדים ועובדים קשה כולנו, המצגת היא לשקף את הדרך ואת העשייה.

אמל טאפש: רוב הדברים שבמצגת עלו פה ושם דרך השאלות שלכם אז חבל לחזור על השקפים.

אמל טאפש: רק לסיכום, בית סוהר גבעון הינו מתקן יחידי בשב"ס בו מאוכלסת האוכלוסייה הייחודית, שוהים, שוהות, הממתינים לגירוש.

אמל טאפש: אין ספק כי מדובר באוכלוסייה מאתגרת, רגישה, חלשה, שיש לה מאפיינים ייחודיים.

אמל טאפש: קיים שת"פ פורה, שציינתי בתחילת דבריי, בינינו בשב"ס לכלל הגורמים, משרד ההגירה, המשפטים והפנים.

אמל טאפש: כחלק מהעשייה בבית הסוהר הסוהרים בעבודתם יתנהגו בהתאם לסולם ערכים שנקבע בשב"ס.

אמל טאפש: אחד הערכים שמשמש נר לרגליו הוא ערך חיי אדם וכבודו.

אמל טאפש: אדם שנעצר, נשללת ממנו חירותו אך לא כבודו.

אמל טאפש: לאור כך אנחנו מקפידים לשמור על מתן זכויות, סגל בית הסוהר דואג למחסורם במקצועיות ובערכיות, סגל בית הסוהר גבעון מבצע את עבודתו באופן מקצועי על פי נוהלי שב"ס, יחד עם זאת הוא קשוב לצרכי אוכלוסיית השוהים והשוהות תוך מתן מענה מיטבי.

אמל טאפש: שוב פעם, אני מודה לכולם, אני מודה לסגל שלי, שאני גאה בו שהוא נותן לי כל יום גאווה.

אמל טאפש: דוגמה קטנה שלא עלתה פה, שלי, ואני אעלה אותה, לגבי הפיליפינית.

אמל טאפש: אגב, רוב הסוגיות שאנחנו מדברים עליהם עלו בסיורים שלנו שפונים וששוהה יודע שיש פה אוזן קשבת, שיש פה מטה שנותן לו תשובות, אז סוגיות כאלה, אני התרגשתי מהסוגיה.

אמל טאפש: פיליפינית אחת שמאיימת באובדנות ואנחנו מנהלים שעות איתה, וראש התחום ועו"סית וקצין כליאה ואני בעצמי יחד עם הסגנית והתברר בסוף שהיא אמורה להיות מגורשת ויש לה סוגיה ייחודית במדינה שלה, היא בזוגיות עם אישה, לסבית, וזה גזר דין מוות באותה מדינה הזאת.

אמל טאפש: אני במיידי, אפילו שהיא מגורשת ואפילו שהיא הולכת למדינה אחרת, הנחיתי את הצוות שלי ליצור קשר עם הצוותים ולטפל בה ולתת את המענה מהמקום של לשמור על החיים שלה בפיליפינים או בכל מקום בעולם, כי היא אדם, היא נמצאת פה ואני נחשפתי לבעיה.

אמל טאפש: אני גאה שאנחנו מטפלים בסוגיות האלה במקצועיות רבה, אפילו מעבר לים, אם צריך להגיע, שהטיפול שהיה פה ימשיך.

אמל טאפש: יכול להיות שאכן הצלנו את החיים שלה והיא תגורש למדינה אחרת ולא למדינה שלה.

אמל טאפש: אז ממקום של גאווה מצאתי לנכון לספר את הסיפור הזה כי זה היה לפני זמן קצר, בימים האחרונים.

אבתיסאם מראענה: נפלא.

יוסף אדלשטיין: אני יכול ברשותך, לפני שאת מסכמת.

אבתיסאם מראענה: בטח, בוודאי, בבקשה.

יוסף אדלשטיין: אני באמת חייב לציין את מפקד המתקן אמל ואת כל הצוות פה, אנחנו עובדים בשיתוף פעולה באמת מדהים.

יוסף אדלשטיין: גם כשיש חילוקי דעות מדברים, מוצאים פתרונות.

אמל טאפש: כולל השיחה בינינו ביום שישי.

אבתיסאם מראענה: שכעסת עליו.

אמל טאפש: לא, חס וחלילה, למה כעסתי?

אמל טאפש: אני לא פוליטיקאי, אבל – סיפרתי לה על השיחה שלנו ביום שישי.

יוסף אדלשטיין: אנחנו באמת מדברים ויש הבנה גם ברמה של המתקן, גם ברמה של הנציבות, באמת שיתוף פעולה יוצא מן הכלל ואני חושב שזה מביא אותנו להישגים של הטיפול בכל האוכלוסייה הזאת עם כל המורכבות שלה.

יוסף אדלשטיין: אז תודה רבה לך, אמל, לכל הצוות שלך.

יוסף אדלשטיין: תודה רבה.

אמל טאפש: תודה, יוסי, תודה גם לצוות שלך, לצוות ההגירה.

אבתיסאם מראענה: אני גם רוצה לסכם את הדיון, אני גם רוצה להגיד תודה רבה רבה רבה למפקד בית הסוהר.

אבתיסאם מראענה: זה בסדר לך, מפקד בית הסוהר, זה תפקיד שאתה אוהב?

אמל טאפש: אני אומר - - -

אבתיסאם מראענה: לא, שאלה רגשית, אתה אוהב?

אמל טאפש: אחרת לא הייתי מחזיק 35 שנים ויש לי עוד עשר שנים לעבוד.

אורית רבינוביץ': את צריכה גם לברך אותו, כי הוא קיבל קידום.

אבתיסאם מראענה: איך אני יודעת על הקידום?

אבתיסאם מראענה: לפי הפרחים?

אבתיסאם מראענה: אני לצערי לא מבינה בפרחים ובדרגות.

אמל טאפש: אם נגענו, ברשותך, את זה למדתי מאבא שלי.

אמל טאפש: אבא שלי הוא אדם פשוט, הוא שומר בקניון, לא מעניין אותו כל כך משכורת, מעניין אותו שלא ייכנס מחבל פנימה.

אמל טאפש: זה מוסר עבודה מאוד גבוה.

אמל טאפש: לפני שלושה שבועות קיבלתי קידום לבית סוהר אחר, יותר גדול, אבל הוא לימד אותי, אמר לי אבא: תמיד אל תרוץ מהר, אתה יושב על כיסא, תחשוב רק על המשימות שלך באותו מקום.

אמל טאפש: לכן אני אמרתי לצוות שקיבלתי קידום, ברגע שזה יגיע זה יגיע, אני עכשיו מפקד גבעון, הכי חשוב לי בעולם זה המשימות שלנו בגבעון.

אמל טאפש: כשאני אעבור לשם אני אהיה שם.

אבתיסאם מראענה: והנכדה, שמטרטרת אותך, אני כבר עשיתי תחקיר.

אבתיסאם מראענה: מה נעשה?

אבתיסאם מראענה: ככה זה החיים, מורכבים.

אבתיסאם מראענה: אז, אדוני, אני באמת רוצה להגיד תודה רבה.

אבתיסאם מראענה: אני מסכמת את הוועדה, באמת סופר מיוחדת, אני רוצה להגיד תודה ליוסי על שיתוף הפעולה, אני עושה לכם חיים קשים, אבל ככה זה, מה נעשה?

אבתיסאם מראענה: תודה לחברות שלי ולשותפות ולשותפים.

אבתיסאם מראענה: גם כשאתם לא תסכימו לשותפות כי לפעמים אני מפקחת על העבודה שלכם, אבל אנחנו בהחלט עושות עבודה מצוינת למטרה בהחלט משותפת, משרד המשפטים, מוקד לפליטים ומהגרים, למשרד הרווחה, תודה שהצטרפת, אני חושבת שזה היה מאוד מאוד חשוב, משרד החינוך, אני חושבת שגם, תודה שבאתם, הייצוג המשפטי, אובוז, לכל החברות והחברים כאן, סליחה אם לא נקבתי בשמות.

אבתיסאם מראענה: לכל הצוות המופלא של בית הסוהר.

אבתיסאם מראענה: אני רוצה לאחל לנו בכלל שלא יהיה יום אחד בתי סוהר, תהיה חלופת מאסר.

אבתיסאם מראענה: אל תעשה לי ככה עם הגבות, זה אפשרי.

אמל טאפש: 12,000 סוהרים וסוהרות מפוטרים.

אבתיסאם מראענה: הם יעשו דברים אחרים, הם יגדלו פרחים.

אבתיסאם מראענה: באמת הייתה ישיבה סופר מיוחדת, גם יצאנו מכותלי הכנסת וגם היינו בשטח ופגשנו אתכם.

אבתיסאם מראענה: ניכרת העבודה החשובה שאתם עושות ועושים ובטח ובטח שרוב הסגל פה הוא חדש בתוך המארג הזה, אז אנחנו נהיה כמובן איתכם בקשר רציף.

אבתיסאם מראענה: אנחנו כתובות.

אמל טאפש: גם אנחנו.

אבתיסאם מראענה: אנחנו בהחלט כתובת, באמת אנחנו כתובת.

אבתיסאם מראענה: אנחנו כתובת לקהל שאין לו כתובת, הוא לא יודע, לא מכיר.

אבתיסאם מראענה: אנחנו נשמח לארח אתכם אצלנו בכנסת, תבואו ואנחנו בהחלט נמשיך להתעדכן ולשפר גם את השירותים שלכם, ותיקחו בחשבון שאני והוועדה והכנסת מקום שרוצה לשפר גם את האיכות של החיים שלכם וגם את השירות שלכם.

אבתיסאם מראענה: אם אתם מבסוטיות ומאושרות ושמחות במקום שאתן נמצאות בו אני חושבת שאתן יכולות גם להנגיש שירות מצוין.

אבתיסאם מראענה: אני מאמינה בעבודת נשים, מה נעשה, הן אלופות העולם וגם אתם.

אמל טאפש: אני גם, אני מסכים איתך.

אמל טאפש: אני לא חולק.

אבתיסאם מראענה: בהחלט תראו בנו כתובת לכל דבר ונוכל ביחד לקדם את המטרות, גם כשהן סותרות.

אמל טאפש: סליחה, אני גם מעריך מאוד גברים שעוזרים לנשים שלהם.

אבתיסאם מראענה: אני גם מאוד, לגמרי, במיוחד כשעושים איתם את העוגיות.

אבתיסאם מראענה: אז אני מסכמת שרשות האוכלוסין תעביר פרטים של אסירות ואסירים משוחררים שנאסרו בגין עבירות אלימות מינית ואלימות במשפחה למשרד הרווחה על מנת שיקבלו את הנתונים ויבנו סל שירותים, אם הם קיימים או לא קיימים, ואנחנו נשמח לעדכון שהדבר הזה באמת קורה ואיך הממשק הזה מתחיל לעבוד.

אבתיסאם מראענה: אנחנו נתעדכן אחרי שלושה חודשים, זה בסדר?

תמר להבי: כן.

אבתיסאם מראענה: נפלא.

אבתיסאם מראענה: הסיפור של ההתמכרויות הוא סיפור שמאוד מטריד אותנו.

אבתיסאם מראענה: אנחנו לא נתנו לו מקום כאן, אבל הוא סוגיה מאוד מאוד משמעותית, זו מגפה מאוד גדולה, אנחנו דנו בה בוועדה לפני שבועיים, בסוגיית ההתמכרויות בקרב עובדים זרים, במיוחד בענף החקלאות.

אבתיסאם מראענה: אני חושבת שזו אחריות שלנו להילחם בהתמכרויות.

אבתיסאם מראענה: צריך לחשוב ביחד, אנחנו נעזור, ננסה לראות איך משרד הבריאות, עם ביטוח בריאות ממלכתי, בלי ביטוח בריאות ממלכתי, להחריג את האוכלוסייה הזאת ולנסות להבין, אם משרד הרווחה, אני צריכה להבין, ערוכות וערוכים להנגיש שירות שכזה.

אבתיסאם מראענה: זה משהו שצריך לברר.

אבתיסאם מראענה: הוועדה תפנה לקדם נוהל בין רשות האוכלוסין לבין המשטרה.

אבתיסאם מראענה: זה מה שאנחנו נעשה על מנת להנגיש את השירות הזה ושתפסיקו להיות בריב, כי אני חושבת שיש לנו שר ביטחון פנים שהוא משלנו, ממפלגת העבודה, אז יש דיבור איתו, ואנחנו נעשה הכול על מנת שהכול יהיה מצוין.

אבתיסאם מראענה: אז שתהיה שנה אזרחית מצוינת.