ועדת הכנסת, כנסת 24, פרוטוקול מספר 64, 2022-01-17 10:00

ניר אורבך: בוקר טוב, אני מתכבד לפתוח את ישיבת ועדת הכנסת.

ניר אורבך: היום יום שני, ט"ו בשבט, 17 בינואר 2022.

ניר אורבך: תודה ליושב-ראש הכנסת חבר הכנסת מיקי לוי; תודה למנכ"ל הכנסת חברי מר גיל סגל; תודה לחברי הכנסת כולם; תודה לנציגים מפורום החברה המשותפת שמכבדים אותנו פה בנוכחותם; וכמובן לחברי וחברות הארגונים השונים; תודה גדולה לגלעד וינר ומאיה מורנו-אוחנה על שיתוף הפעולה וקידום הוועדה והדיונים בה.

ניר אורבך: מכובדיי כולם, "למדני אלוקי / ברך והתפלל / על סוד עלה קמל / על נוגה פרי בשל / על החירות הזאת // לנשום לחוש לראות / לדעת לייחל להיכשל // למד את שפתותיי / ברכה ושיר הלל / בהתחדש זמנך / עם בוקר ועם ליל / בהתחדש זמנך / עם בוקר ועם ליל // לבל יהי יומי / עליי כתמול שלשום / לבל יהי עליי / יומי הרגל / יומי הרגל.

ניר אורבך: //" שיר שמחבר במילותיו את היום כולו.

ניר אורבך: את השיר כתבה כמובן לאה גולדברג, שלפני יומיים ציינו את התאריך הלועזי של יום פטירתה, ולפני שבוע בערך את התאריך העברי.

ניר אורבך: וראיתי לנכון להביא דווקא את השיר שלה ואת מילותיו המדויקות להפליא.

ניר אורבך: שיר שמלמד אותנו תפילה על הטבע, על העלה הקמל, על נוגה הפרי הבשל, שיר שמלמד אותנו תפילה על מילים ועל שינוי הרגלים.

ניר אורבך: היום ט"ו בשבט, שהוא ראש השנה לאילנות, והשנה אנחנו חוגגים אותו בשנת השמיטה.

ניר אורבך: שנה שבה נבחנת האמונה שלנו בקדוש ברוך הוא בכך שאנו עוצרים את מלאכת החקלאות, וסמוכים ובטוחים כי תהיה בכך ברכה.

ניר אורבך: כמובן שיש היבטים שונים לשנת השמיטה, אבל אני דווקא רוצה להתעכב פה על עניין העצירה, על עניין שינוי ההרגל.

ניר אורבך: החקלאים כל כך רגילים כל שנה כל השנה לעבוד את האדמה, אין מנוחה.

ניר אורבך: לכל עונה ולכל יום יש את השלב שלו, החרישה, הזריעה, ההשקיה, הדישון, הקצירה, כל פרי ושם הקטיף שלו.

ניר אורבך: העבודה לא נגמרת לעולם, והיא חוזרת במעגל שוב ושוב ושוב.

ניר אורבך: ובשנה הזו, שנת השמיטה, הקדוש ברוך הוא מצווה עלינו: עצרו.

ניר אורבך: שבו עכשיו בצד והסתכלו על השדה שלכם, על התבואה, הפסיקו את ההרגל שלכם.

ניר אורבך: הלימוד הגדול פה הוא האמונה.

ניר אורבך: אני רוצה להביא את הרעיון הזה שאפשר ללמוד משנת השמיטה.

ניר אורבך: בשנת השמיטה בכך שאנו עוצרים את ההרגל שלנו יש לנו אפשרות לבחון את הדרך שלנו, אולי נכון לנו להשתמש בהשקיה אחרת, אולי לחרוש בשנה הבאה באזור קצת אחר, באיזה דשן אני משתמש.

ניר אורבך: יש לנו הזדמנות ללמוד ולהתפתח בתחום שלנו מתוך העצירה, הציפייה, והבחינה המחודשת של הדברים שאנחנו כל כך רגילים אליהם.

ניר אורבך: והינה, הגיע היום הזה, יום מבורך, שהוא יום חג לא רק בגלל שהוא ט"ו בשבט, אלא כי הוא יום חגה של הכנסת.

ניר אורבך: יחד עם היוזמה המדהימה באמת של יושב-ראש הכנסת בנושא הסכמות אנחנו רוצים לעצור כאן כמו בשנת שמיטה ולבחון את עצמנו, לבחון את המעשים שלנו, ובמיוחד את הדיבורים שלנו.

ניר אורבך: למד את שפתותיי ברכה ושיר הלל.

ניר אורבך: גם כשיש מחלוקות, במיוחד כשיש מחלוקות זה הזמן שלנו למצוא את המילים הנכונות.

ניר אורבך: מחלוקת היא לא מילה מקבילה או נרדפת למריבה או לכעס או חלילה לשנאה, מחלוקת יכולה להגדיר את הצדדים.

ניר אורבך: כאשר האופוזיציה והקואליציה חלוקות בוועדות השונות, לדוגמה, בוועדת הכספים, חלק מהחברים שנמצאים בה הם פה, אני מאמין שהמחלוקת הזו היא כי כולם רואים את הטובה של עם ישראל, את הטובה של החברה הישראלית, ואת הטובה של המדינה, הם פשוט חושבים שהדרך להשגת הטוב היא שונה.

ניר אורבך: הרבה פעמים דווקא מתוך המחלוקת אנחנו מוצאים דרך שעושה לנו אפילו יותר טוב, כך נכון בכל ועדה ובכל חוק שעולה.

ניר אורבך: זאת צריכה ויכולה להיות מחלוקת לשם שמיים, וממילא זו מחלוקת שסופה להתקיים.

ניר אורבך: לצערי, אנחנו נמצאים היום בימים בהם הכנסת סוערת, וישנה תחושה שהמחלוקות עמוקות מדיי או לא ניתנות לגישור, שהשפה והשיח עוברים כל גבול, ואין דרך לעצור את השטף.

ניר אורבך: אני לא מקבל זאת.

ניר אורבך: אנחנו כולנו לא מקבלים זאת.

ניר אורבך: יש דרך אחרת, וזו בדיוק ההזדמנות שלנו.

ניר אורבך: במהלך הדיון הבוקר נקיים שיח על כל חלק שנעלה פה, ובסופו נעלה גם הצעות קונקרטיות, שאני מאמין שיכולות לייצר שיח שונה, מכבד, ובריא יותר.

ניר אורבך: ברשותך, היושב-ראש, אנחנו נצביע, גם אם אין להצבעה הזאת תוקף תקנוני אני מאוד מאמין שיש לה תוקף הצהרתי.

ניר אורבך: ואני באמת שואף לכך שנקיים את ההצעות שיתקבלו פה, וננסה ליישם אותן אצלנו כאן בכנסת.

ניר אורבך: חברי הכנסת יכולים וצריכים להוות מודל ודוגמה לכלל החברה הישראלית.

ניר אורבך: בשביל זה אנחנו חייבים לעבור שינוי, אנחנו חייבים לפעול יחד, "לבל יהיה יומי היום כתמול שלשום / לבל יהיה יומי עליי הרגל".

ניר אורבך: חג שמח, יום הולכת שמח לכנסת, ותודה לכולכם.

ניר אורבך: אדוני היושב-ראש, בבקשה.

מיקי לוי: באמת מילים חבל על הזמן.

מיקי לוי: אורחים נכבדים, חבריי חברי הכנסת, חג שמח, אני מודה ליו"ר הוועדה על הישיבה הזו, שמבחינתי אין ראויה ממנה כשמציינים את יום חגה של הכנסת בט"ו בשבט, שבה התכנסה לראשונה הכנסת הראשונה בשנת 1949.

מיקי לוי: רק כשאני אומר את זה אני מתרגש מעצם המעמד, שפר גורלנו להיות במקום הזה ביום חגה של הכנסת.

מיקי לוי: הכנסת מעצם טבעה מסמלת את כלל החברה הישראלית, ומורכבת מכל חלקי העם, פאזל אחד גדול.

מיקי לוי: ביום חגיגי זה אנחנו חייבים לדבר על הדרך שבה אנחנו מנהלים את המחלוקות והשיח בינינו, זה בסופו של יום לב העניין.

מיקי לוי: השיח המוקצן ולעיתים האלים הזה זולג לרחובות, לכל חלקי העם, אותם אתם חברי הכנסת, ואתם מובילי הציבור מייצגים, ופוגע במעמד הכנסת.

מיקי לוי: מוטלת על כולנו האחריות לנהל את השיח הזה באופן מכובד וראוי כדי לא לבייש את הבית הזה, שנשלחנו אליו כדי לייצג את אזרחי מדינת ישראל.

מיקי לוי: חג שמח, כנסת נכבדה, אני אומר את זה בדחילו ורחימו, בית המחוקקים, הפרלמנט של מדינת ישראל.

מיקי לוי: חג שמח, ובהצלחה לכולנו.

ניר אורבך: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

ניר אורבך: מנכ"ל הכנסת, בבקשה.

גיל סגל: אדוני היושב-ראש, יושב-ראש הכנסת, זה יום הולדת 73 לכנסת בסימן מגוון דעות וכנסת אחת.

גיל סגל: אני רוצה בהזדמנות הזו לברך את עובדי הכנסת, זה יום שאנחנו גם מוקירים ומצדיעים לעובדי הכנסת המסורים, שלילות כימים עושים את עבודתם המסורה.

גיל סגל: ההצדעה הזו לעובדי הכנסת גם תצוין במליאה.

גיל סגל: אז יום הולדת שמח, ובהוקרה גם לעובדי הכנסת, לא פחות חשוב.

ניר אורבך: תודה רבה.

ניר אורבך: נעבור כרגע לסבב קצר של דברי פתיחה של חברי הכנסת, ואחר כך נעבור לדיון עצמו.

ניר אורבך: חברת הכנסת ג'ידא זועבי, בבקשה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: תודה רבה, ובוקר טוב.

ג'ידא רינאוי-זועבי: האמת היא כשיושב-ראש ועדת הכנסת, ניר, ביקשת ממני והזמנת אותי להשתתף, אני לאו דווקא חשבתי על ניסיון ליישב את המחלוקות בין אופוזיציה לקואליציה, אלא דווקא חשבתי על הדבר שהוא גם לא פחות חשוב, שהוא יישוב המחלוקות בתוך הקואליציה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: הרי הקואליציה הזאת, אני לא מחדשת לאף אחד כאן, היא קואליציה מאוד מורכבת, והיא הרבה פעמים אפילו נראית בלתי אפשרית.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אבל מעבר לסיסמאות של הממלכתיות, ושל הערכיות, ושל השוויון, ושל השינוי, וכו', אני רוצה דווקא להצביע על המקומות הללו שהם מקומות שיכול להיות שהם סמויים מהעין, אבל הם מאוד מאוד חשובים, שבהם אני מהצד הכי שמאלי של הקואליציה הזאת יכולה לראות אנשים שהם מהצד הכי ימני של הקואליציה הזו, ולהצליח לראות את האיש מעבר לפלקט.

ג'ידא רינאוי-זועבי: להצליח לראות את האיש, את האדם מעבר לאידאולוגיה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: ואלו נקודות האור שאני רוצה שנשמר.

ג'ידא רינאוי-זועבי: עכשיו, אני רוצה להתייחס דווקא לחזון שלי לפוליטיקה הישראלית.

ג'ידא רינאוי-זועבי: ואני יודעת שאנחנו כל הזמן מתעסקים בהווה, וביום הזה אני דווקא רוצה להציע פתח לחזון שאני חושבת שהיום אנחנו יכולים להתחיל לחשוב עליו.

ג'ידא רינאוי-זועבי: היום הפוליטיקה הישראלית מורכבת מפוליטיקה של זהויות, אז יש את הסיעות או את המפלגות של האשכנזים, ושל המזרחיים, ושל הערבים, ושל הרוסים, ויש את המפלגות של החרדים, וכו', וכו', וכו', וזה בסדר.

ג'ידא רינאוי-זועבי: זה בסדר כי גם אני תוצר של אותה פוליטיקה של זהויות.

ג'ידא רינאוי-זועבי: אני לא אומרת שפוליטיקה כזו היא פוליטיקה שצריך למחוק, אלא אני אומרת שבישראל של העתיד הקרוב היא כבר לא תהיה מספקת.

ג'ידא רינאוי-זועבי: מה אני אומרת?

ג'ידא רינאוי-זועבי: שבעצם צריך להתחיל לחשוב על בניית קומה ב' של פוליטיקה ישראלית שתתחיל לחשוב על תשובות טובות לשאלה הכי קשה, השאלה שתישאל עבור הציבור הערבי למשל, של מה זה להיות ישראלי מעבר ללהצביע לבחירות, לשלם מיסים, להישמע לחוק.

ג'ידא רינאוי-זועבי: מה זה להיות ישראלי?

ג'ידא רינאוי-זועבי: אבל השאלה הזו גם תקפה עבור הרבה מאוד מהציבור היהודי, מה זה להיות ישראלי מעבר ליהדות שלך?

ג'ידא רינאוי-זועבי: מה זה להיות ישראלי מעבר לזהות היהודית שלך בתוך המדינה?

ג'ידא רינאוי-זועבי: ולכן אם אנחנו נתחיל לחשוב על תשובות טובות, איכותיות לשאלות הקשות הללו, נוכל להתחיל לחשוב על מילוי ובנייה של קומה ב'.

ג'ידא רינאוי-זועבי: תודה רבה.

ניר אורבך: תודה רבה.

ניר אורבך: חברת הכנסת נירה שפק.

ניר אורבך: ניתן לארבעה חברי כנסת לדבר, ואז נעבור קצת לארגונים, ונחזור חזרה לחברי הכנסת.

נירה שפק: תודה רבה, כבוד יושב-ראש הכנסת מיקי לוי, כבוד יושב-ראש הוועדה ניר אורבך, גיל מנכ"ל הכנסת, ח"כים, ואורחים נכבדים, אני חושבת שיום החג הזה שלנו הוא יום חג, אבל כמו בכל חג יש לנו זמן לנשום רגע, לנוח, ולחשוב על הדברים שאנחנו חיים ונושמים אותם, למצוא את הכיוון הנכון לאן אנחנו הולכים.

נירה שפק: השיח בכנסת שדיברת עליו הוא שיח מטריד, אבל הרבה פעמים יוצא לי לשבת ולהסתכל אדם אדם, לראות את מי אני לא מכירה, ואת מי אני מכירה, ומעבר לשיח הלא פעם לא נעים להסתכל ולהגיד: מה יש לי טוב להגיד על הבן אדם הזה?

נירה שפק: ואני מגלה אנשים, ואני מגלה אופי ותחביבים, וחברות, ואכפתיות.

נירה שפק: ואחת הבעיות שלנו שאת זה אנחנו לא מוציאים החוצה, למה?

נירה שפק: כי כנראה שזה לא מצטלם טוב, כנראה שזה קצת צהוב, וצהוב זה מה שמוכר.

נירה שפק: ומצאנו את עצמנו לאט לאט משרתים משהו שלא בטוח ב-DNA שלנו.

נירה שפק: ואם אנחנו מנהיגים אז בואו נעצור רגע ונחשוב מי רואה אותנו.

נירה שפק: זה כמו בבית, אני לא יכולה להגיד לילד שלי או לנכד שלי שאסור לעשות משהו, והוא מסתכל עליי ורואה אותי עושה את אותו דבר, איזה דמות אני מהווה לו? לא ממש.

נירה שפק: אז זה ממש כמו הבית.

נירה שפק: זה הבית של המדינה.

נירה שפק: וכך צריך להסתכל על זה.

נירה שפק: ונכון שבלהט הרגע או האמוציות הרבה פעמים אנחנו נכנסים למשחקים, ותוך כדי המשחק אנחנו שוכחים את המהות והופכים להיות תחרותיים ומנצחים בכל מחיר, ומאבדים את הדרך.

נירה שפק: אבל מאיתנו מצופה ליותר.

נירה שפק: אז ברגע הזה אני ככה מסתכלת מסביב, אני מסתכלת על שירלי, ואני רואה דברים שאנחנו עושים יחד, ואני מסתכלת על דוד, ואני רואה מה עשינו ביחד, ויצאנו למשלחת, והכרתי את הצדדים שלו, והכרתי את אשתו המהממת.

נירה שפק: וככה אני עוברת אחד אחד, ואני רואה את הדברים הנכונים.

יבגני סובה: הבדיחות של דוד.

דוד ביטן: וראינו גם איזה נעליים את אוהבת.

נירה שפק: הבדיחות של דוד.

נירה שפק: וממש, הינה, תראו, רק כאן אני אומרת כמה דברים, ומכל אחד אני לומדת משהו.

נירה שפק: וזה המקום שלנו, לראות את הצדדים היפים שלנו, להפסיק להסתכל על שמות של מפלגות, ומה עושים.

נירה שפק: זה קשה, אבל כשמתרגלים לזה זה נפלא.

נירה שפק: ויש לי שני דברים ברמת התכלס שאני נורא מבקשת.

נירה שפק: פעם אחת, בואו נקבע מספר מילים שאסור להשתמש בהם בכנסת.

נירה שפק: אפשר להקים ועדה, ואפשר להגיד שהמילים האלו הן לא, הן פשוט לא בהקשר של אנשים.

נירה שפק: אני זוכרת בוועדת הכספים – אני אספר סיפור שהיה דווקא נפלא, עם כל התקציב, כשכולם הלכו והלכו הסתייגויות על כל שם ושם, והיו משפטים לא נחמדים שהיו רשומים ברמה הפרסונלית – אז ביקשתי מחברי האופוזיציה שכל פעם שרשום שם של בן אדם עם מילה רעה אחריו, להחליף, לא לנקוט בשמות.

נירה שפק: ובמשך לילה שלם לא הזכרנו שמות של אנשים.

נירה שפק: זה היה מה זה כיף.

נירה שפק: וזה רק דבר קטן.

נירה שפק: לא לפחד להגיד את הדברים שאכפת.

נירה שפק: אז אחד זה הנושא של המילים.

נירה שפק: הדבר השני, ב-9 בפברואר יש יום אזכור בין-לאומי נגד אלימות באשר היא.

נירה שפק: בואו ניקח את היום הזה, בואו נקבע דברים, ובואו נציג אותם.

נירה שפק: בואו נעשה את היום הזה יום שנזכיר לעצמנו שזה יום של גם לראות לאן התקדמנו, וגם להסתכל אחורה ולהגיד מה אפשר לעשות.

נירה שפק: עכשיו, אני לא נגד אף דבר, כשהגעתי לכאן בהתחלה כשחלק מחברי הכנסת דיברו יצאתי החוצה.

נירה שפק: למה?

נירה שפק: כי לא אהבתי את מה שידעתי שהם אומרים.

נירה שפק: אחד מחברי הכנסת בא אליי ואמר לי: למה את יוצאת כשאני מדבר?

נירה שפק: אז אמרתי לו: כי אתה מייצג דעה שפוגעת בחברים שלי.

נירה שפק: ואז הוא שלח אותי לעשות שיעורי בית, הוא אמר לי: לכי תחפשי את מה שאמרת לי שאמרתי.

נירה שפק: חיפשתי בכל האינטרנט ולא מצאתי.

נירה שפק: אלו היו שמועות.

נירה שפק: וקיבלתי נו-נו-נו לעצמי, ומאז אני יושבת גם כשלא נעים לי לשמוע אותו.

נירה שפק: אז אני לא רוצה לוותר על אף אחד, גם לא על מי ששונה ממני, כי אנחנו קופסת צבעים.

נירה שפק: ואני לא מכירה ציור שהוא יפה בלי צבע אחד שחסר בו.

נירה שפק: אז כדי שנשמור על הציור היפה שלנו אני מוכנה לקבל את כל הצבעים של כולנו, וזאת החובה שלנו.

נירה שפק: תודה.

ניר אורבך: תודה רבה, נירה.

ניר אורבך: בעזרת השם נקיים דיון על הנושא שהצעת ביום הזה בוועדת הכנסת, ואם יושב-ראש הכנסת ירצה לקחת את זה למשהו יותר רחב, אז בשמחה.

מיקי לוי: הקמנו כאן בחוץ היום איזושהי תערוכה שתעצים את כל הדברים שנאמרים.

מיקי לוי: אני מאוד מקווה שאנחנו לוקחים את זה למקום אחר, השקענו בה הרבה שעות, הרבה מחשבה, זאת הפתעה לכל אחד מחברי הכנסת.

מיקי לוי: אני מבקש את סליחתכם, אני נאלץ, יש לי יום מטורף, לו"ז בעייתי מאוד.

מיקי לוי: היה לי כיף לשבת פה במקום לחזור למשרד שלי עם כל הבלגן.

יבגני סובה: כאן יותר כיף.

ניר אורבך: תודה שבאת.

מיקי לוי: מה אני צריך את זה.

מיקי לוי: אבל בכל זאת תודה לכל מי שאמר, תודה רבה לאורחים, וחג כנסת שמח.

ניר אורבך: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

ניר אורבך: תודה רבה, אדוני המנכ"ל.

ניר אורבך: אני עובר לפי מי שנרשם.

ניר אורבך: אז את הסבב הזה של חברי הכנסת ינעלו חבר הכנסת ביטן וחבר הכנסת יוסי שיין.

ניר אורבך: חבר הכנסת ביטן, בבקשה.

ניר אורבך: נגביל את זה לעד שלוש דקות לדובר.

דוד ביטן: הזמנת אותנו לט"ו בשבט, היית צריך להביא לנו קצת - .

ניר אורבך: אני מתנצל.

ג'ידא רינאוי-זועבי: זה התפקיד שלך, ככה אני רגילה.

דוד ביטן: שלי?

דוד ביטן: לא אמרו לי.

ניר אורבך: חבר הכנסת ביטן, האחרון שניסה לקרוא עליך תיגר זה לא הלך לו, אז אני אפילו לא משתדל.

קרן ברק: מי ניסה?

דוד ביטן: לא, לא ילך.

דוד ביטן: כיבדתי אותך, הזמנת אותי, וכמובן שהגעתי.

דוד ביטן: מה שקורה היום בכנסת זה שירדנו לשפל חסר תקדים, וכולנו אחראים לזה.

דוד ביטן: זה לא צד אחד או צד אחר.

דוד ביטן: ואנחנו באמת צריכים לעשות משהו כדי לחזור לשגרה שהייתה פה, וטוב שניהלת את הדיון הזה.

דוד ביטן: חשוב להתחיל ממשהו ונעזור כמה שאפשר.

דוד ביטן: לדעתי הקמת הוועדה הזאת שחברת הכנסת שפק הציעה היא לא רעה, משהו שנוכל לגבש איזשהן הסכמות.

קרן ברק: קוד אתי.

דוד ביטן: קוד אתי כזה לגבי איך אנחנו צריכים להתנהג, כי באמת כולם רואים אותנו.

דוד ביטן: אז אני לא נכנס כרגע לכל מה שכתבת, ולא אכנס כרגע לסכסוכים הפנימיים בין הקואליציה לאופוזיציה, ומי צודק.

דוד ביטן: אבל באמת צריכים להתחיל לדבר כי זה שאין ועדת אתיקה לפעמים זה לא רע, דרך אגב.

דוד ביטן: אפשר לדבר וליצור מסגרת שוועדת האתיקה תוכל לטפל בה אחר כך.

דוד ביטן: תודה רבה.

ניר אורבך: תודה רבה.

ניר אורבך: חבר הכנסת שיין, בבקשה.

יוסף טייב: בוקר טוב לכולם.

יוסף טייב: זה שאני מדבר אחרי דוד ביטן, אני טירון פה, ותמיד אמרתי לדוד, אני אומנם בא מהאקדמיה אבל הוא היה מורה בשבילי מהתחלה.

יוסף טייב: אני אומר את זה לא סתם ולא מילים, הוא יודע.

יוסף טייב: אני מאזין לו, ומקשיב לו, ומקשיב לטמפרמנט שהוא נותן בכנסת.

דוד ביטן: תדע שאני מתקדם, קיבלתי דוקטור כבוד - - -

יוסף טייב: אני לא לוקח קרדיט על זה שהתקדמת.

דוד ביטן: מתקדם אליך.

יוסף טייב: מזל טוב על דוקטורט הכבוד שקיבלת.

יוסף טייב: הנושא שאתה מעלה פה, אדוני היושב-ראש, ביום חגה של הכנסת, הוא נושא מאוד מאוד חשוב לא רק בגלל הטקסיות.

יוסף טייב: נאמרו הרבה מילים על איך שהכנסת מקרינה על הרחוב הישראלי, ומה שואב הציבור.

יוסף טייב: ויושב פה חברי מרגי, ולא סתם יושבים אנשים כמו חברי הכנסת מרגי, גם כן עם טמפרמנט מסוים, עם הבנה, עם זיכרון היסטורי של המוסד הזה.

יוסף טייב: הטמפרמנט של הכנסת לעיתים יכול להיות בהחלט סוער, ואין שום סיבה שלא יהיה סוער בוויכוחים עמוקים בין אופוזיציה לבין קואליציה, ויש קרעים עמוקים לעיתים בחברה.

יוסף טייב: והחברה הישראלית, כמו שאתם יודעים, היא לא חברה פשוטה.

יוסף טייב: אומנם תומאס פרידמן השבוע כתב מאמר בניו יורק טיימס, שבו הוא מאחל לאמריקה להיות כמו הקואליציה הישראלית שתתחיל לדבר ולוקחת את כל הצדדים.

יוסף טייב: אנחנו יודעים שיש לנו פה נושאים בחברה שהלכה וצמחה ל-10 מיליון נפש עם כל מיני רבדים, וכל מיני חיכוכים אידאולוגיים, וחיכוכים אחרים שקראת להם מקודם "חיכוכי זהות".

יוסף טייב: כל הדברים האלה ידועים לנו.

יוסף טייב: אבל בו בזמן יש את מה שאנחנו קוראים "סגנון", ויש את "גבולות הסגנון".

יוסף טייב: וגבולות הסגנון של הבית הזה נפרצו לצערי בצורה שמסכנת את עצם היכולת בכלל להידבר, שהופכת את כל הבית הזה למין תמונה מעוותת של איך העם הזה נראה.

יוסף טייב: יכול להיות שיש חלקים בעם הזה שרוצים להיראות ככה, רוצים להיראות בכאוס, רוצים להיראות בשפה שמי יישורנו, שפה שאסור שתישמע.

יוסף טייב: לכן אנחנו חייבים פה להתחיל, וזה לא בפרזיולוגיה ולא במילים גבוהות, להתחיל באמת לקבוע סייגים להתנהגות בריונית בתוך הבית הזה.

יוסף טייב: הבית הזה, לא יכול שיהיה בו מצב של כאוס, מצב שלא נוכל לקבל החלטות, מצב של צעקות, של קללות, בלתי נסבל בעליל.

יוסף טייב: לכן אני אומר, אנחנו בהחלט, כמו שאתה אומר, אדוני היושב-ראש, רוצים לחגוג את חגה של הכנסת, מדינת ישראל השתנתה והתהוותה בצורה כמו שזה, אבל הבית חייב לתת לעצמו כללים ברורים יותר, שהוא יוכל גם לאכוף אותם.

יוסף טייב: ויושב-ראש הכנסת עצמו יצא, גם יושב-ראש הכנסת וסגניו, ויושב פה חברי יבגני סובה שגם נבחר לסגן לאחרונה, חייבים באמת לאכוף את הכללים האלה בצורה מאוד הדוקה.

יוסף טייב: ורק אם נעשה את זה כך, ורק אם נדע להגביל את עצמנו, להגביל את חברינו, לדעת את הטווחים של מה שאני קורא "של הוויכוח", רק אז נוכל להציל את הכנסת מעצמה או להציל את עצמנו בתוך המסגרת הזאת, כי אחרת הביזוי שלנו יחלחל לכל הרחובות.

יוסף טייב: ולכן זה מקום טוב להתחיל.

יוסף טייב: כל נקודה היא טובה להתחיל.

יוסף טייב: ואני מציע שכמו שהפורום הזה מתכנס, אדוני היושב-ראש, הוא לא יהיה אך ורק ביום חגה של הכנסת בט"ו בשבט.

יוסף טייב: אפשר להפוך פורום גם כשאין ועדת אתיקה, מדי שבוע-שבועיים להיפגש ולנסות לדבר, אנשים פשוט ידברו ויוציאו את מה שיש להם.

יוסף טייב: לקבוע שאם תהיה לנו מסה קריטית של חברי כנסת, שתדע מהם הסייגים ומהם הכללים הנאותים, נוכל בהחלט להחזיר את הכנסת להתנהלות הולמת, שתוכל בהחלט להבליט גם את הפערים, אבל בו בזמן ליצור כללים נאותים שהכנסת תוכל להדהד בצורה אחרת בציבור.

יוסף טייב: אז קודם כול ברכות, חברי חבר הכנסת אורבך, ברכות לכל החברים האחרים.

יוסף טייב: ואני מקווה מאוד שזאת תהיה התחלה בניהול נכון יותר של הכנסת.

ניר אורבך: תודה רבה, חבר הכנסת שיין.

ניר אורבך: באמת זה עלה פה, ונראה איך נעשה את זה, איזשהו פורום מלווה גם של חברי כנסת שצברו פה שנות ותק ושנות ניסיון.

יעקב מרגי: שולחן עגול לא מחייב.

ניר אורבך: נראה איך נעשה את זה.

קרן ברק: מנגנון בוררות.

ניר אורבך: גלעד, עוד רגע אחד.

ניר אורבך: פספסתי, אני מתנצל, את חברת הכנסת קרן ברק שנרשמה, ולכן את תסיימי את הסבב הזה.

ניר אורבך: תדברי עכשיו, ואז נעבור לארגונים.

ניר אורבך: ומי שעוד לא נרשם, שיירשם לדיבור.

רות וסרמן לנדה: אשמח גם לומר מילה אם אוכל אחרי זה.

ניר אורבך: אחרי חברת הכנסת קרן ברק נתחיל עם הארגונים, ותוך כדי גם נשלב את חברי הכנסת.

ניר אורבך: חברת הכנסת קרן ברק, בבקשה.

ניר אורבך: אני מבקש, עד עכשיו פחות או יותר עמדנו בזה, אבל פחות או יותר שלוש דקות פלוס מינוס לכל דובר.

ניר אורבך: בבקשה.

קרן ברק: קודם כול, אני שמחה שהדיון הזה מתקיים.

קרן ברק: אני תמיד מתרגשת בכל פעם שאני נכנסת לכנסת, זה לא אירוע שהוא מובן מאליו מבחינתי.

קרן ברק: כשהייתי סגנית יושב-ראש הכנסת כל פעם שניהלתי ישיבה התייחסתי אליה ביראת כבוד מאוד מאוד גדולה.

קרן ברק: הסיפור הזה של להיבחר לכנסת, להיות נבחר ציבור, לדעת שהציבור נתן בך את האמון, ואתה מייצג אותו כאן, זה משהו שאני לא שוכחת אותו לרגע, ואני מתייחסת כך למקום הזה.

קרן ברק: אצלנו במפלגה, אולי גם אצלך, זה ביתר שאת, כי אצלנו באמת יש אנשים שממש בחרו בנו ברמה הפרטנית.

קרן ברק: זה לא רק שנבחרה איזושהי מפלגה ומישהו אחר בחר בנו, אלא ממש אנחנו נבחרים.

קרן ברק: אני לא אומרת את זה כדי להטיח, אני אומרת את זה בשביל להבין את גודל האחריות שלנו כשאנחנו יודעים שלמשל, בי בחרו 15,000 אנשים, אז אני יודעת שאני צריכה לייצג אותם במקום הזה.

קרן ברק: ובסיפור הזה התפיסה הדמוקרטית בכלל של דמוקרטיה ומה זה לייצג אנשים שנותנים בך את האמון היא יותר חזקה ממי שמרגיש שהוא באמת נבחר כך.

קרן ברק: ולכן, אסכם את מה שכולם פה דיברו, דיברו על סגנון ועל שיח.

קרן ברק: אינני מזלזלת בזה, ותמיד אני טוענת שהייתי רוצה שבכל רגע משעות היממה הבן שלי, שהוא בן 11, יוכל להדליק את הטלוויזיה ולצפות בדיונים, ולא כך הוא.

קרן ברק: הוא לא יכול לצפות בכל הדיונים, יש הרבה מאוד מהשפה שאינני מעוניינת שיראה.

קרן ברק: אני דווקא מדברת על נאומים מהדוכן עצמו, אני לא מדברת על קריאות.

קרן ברק: בקריאות ביניים מבחינתי אפשר להגיד מה שרוצים וכמה שרוצים כי זאת תגובה.

קרן ברק: מהדוכן עצמו הרבה מאוד מהנאומים אינם יכולים שכל ילד יראה.

קרן ברק: אבל על כל זה אני מלבישה – וסליחה שאני עושה את ההשוואה הזאת, כי דווקא כמי שלוחמת למען נשים ונגד אלימות בתוך המשפחה אני אעשה השוואה שגם אם היא תצרום לכם, כדאי שתקשיבו, חבר הכנסת שיין.

קרן ברק: אלימות היא לא רק פיזית, היא לא רק מילולית, היא לא רק מתבטאת בזה, אלימות גם בתוך המשפחה היא גם אלימות רגשית, וגם אלימות כלכלית, שבהם הפוגע לוקח מהקורבן את כל הזכויות שלו.

קרן ברק: בעצם הקורבן חי תחת טרור בתוך ביתו שלו, הזכויות נלקחות ממנו, הוא לא יכול לבזבז כסף כמו שהוא רוצה, הוא לא יכול להגיד מה שהוא רוצה, הוא פשוט חי בתוך כלא כשזכויותיו נשללות.

קרן ברק: ולכן האלימות הזאת הרבה יותר קשה מאשר קללות ומכות לפעמים, כי צלם האנוש של הבן אדם נלקח ממנו.

קרן ברק: אני יודעת שהגבהתי פה לגובה מאוד מאוד גבוה, אבל גם פה בתוך הבניין הזה דווקא אלה שצועקים מדם ליבם הם הכי פחות אלימים.

קרן ברק: אלה שלקחו את הכוח הדמוקרטי של אנשים שנבחרו בצורה דמוקרטית, ופשוט נלקח מהם הכוח הזה של לשבת בתוך ועדות.

קרן ברק: ולא אתה מחליט, לא הוא, וגם לא זה שישב פה והלך, לא מחליטים כלום, הציבור הוא הריבון, הציבור בחר אנשים.

קרן ברק: הציבור בחר את הכוח היחסי של כל אחד ואחד.

קרן ברק: פה כל אחד הוא אחד חלקי 120, לא יותר ולא פחות, זה כוחו כאן.

קרן ברק: ולכן, ברגע שנלקחת לך הזכות הזאת, והיכולת שלך לייצג את הציבור שבחר בך, בדין, לא ביקשנו יותר, אבל גם לא פחות, פה מתחילה האלימות מבחינתי.

קרן ברק: והיא הרבה הרבה הרבה הרבה יותר קשה מכל זעקה כזאת או אחרת.

קרן ברק: אז יש שיח שצריך לדבר בו למען החינוך, אבל המהות של איך המדינה הזאת תיראה בסוף, ואיך הדמוקרטיה הזאת, לאן היא הולכת, היא הרבה יותר חשובה מכל סגנון כזה או אחר, כי אנחנו התגלמות, הבניין הזה חוגג היום 73 שנים של התגלמות החזון הציוני.

קרן ברק: והחזון הציוני הזה הוא שברירי, והדמוקרטיה יכולה בדקה ורבע להתפרק אם היסודות האלה ילכו וייעלמו.

קרן ברק: ולכן, ההחלטה האומללה הזאת של להשתמש בסעיף תקנוני ולשלול את יכולת ההצבעה של האופוזיציה היא מבחינתי האירוע הכי אלים שקרה פה בכנסת, והכי מסוכן שקרה לדמוקרטיה הישראלית.

קרן ברק: כל השאר זה שוליים של השוליים.

קרן ברק: וככה אני רואה את זה.

קרן ברק: ולכן, מי שחשובה לו הדמוקרטיה צריך להסתכל למציאות בעיניים ולפתור אותה לפני הכול.

קרן ברק: תודה.

ניר אורבך: חברת הכנסת ברק, תודה רבה.

ניר אורבך: עורך דין ד"ר גלעד וינר מהקונגרס הישראלי, בבקשה.

גלעד וינר: תודה רבה.

גלעד וינר: אני רוצה לפתוח קודם כול ולהגיד שזה דיון מאוד מרגש מבחינתי, כי הוא מסמל בעיני תחילתו של תהליך מאוד משמעותי שצריך לקרות, והוא החיבור בין הבית החשוב הזה והיושבים בו לבין ארגוני החברה המשותפת.

גלעד וינר: אפתח ואגיד, אני מנהל את הקונגרס הישראלי, מיזם משותף לאוניברסיטת בר-אילן ולקרן מנומדין.

גלעד וינר: עבדנו הרבה עם יוֻ"ר הוועדה ועם אנשי פורום החברה המשותפת, מאיה תרחיב בהמשך, לשאול את השאלה: מהם הכלים שאנחנו מכירים מהשטח שיכולים לסייע בקיומה של חברה משותפת או בניהול מחלוקות בצורה אפקטיבית, גם בהקשר הפוליטי.

גלעד וינר: אני יכול לדבר בשם עצמי, אבל אני חושב שזה משותף לכל חבריי פה, שאנחנו מגיעים לדיון הזה עם צנעה מאוד גדולה.

גלעד וינר: מצד אחד, אתם אלה שנושאים באחריות, וכמו שחברת הכנסת ברק גם הצביעה כאן, אתם אלה שבעצם עושים את העבודה, אנחנו רק יכולים להציע לכם את התובנות ואת המחשבות שיש לנו.

גלעד וינר: אבל לפעמים אנחנו מסתכלים על מה שקורה בבית הזה, ואומרים: אולי אפשר אחרת.

גלעד וינר: אולי אפשר לעשות את הדברים בצורה שתהיה יותר לשם שמיים.

גלעד וינר: ויש פה כמה רעיונות שכבר נשמעו, וחברי הכנסת דיברו פה וכבר הציפו רעיונות.

גלעד וינר: ואני רוצה להציע, ואני חושב שגם סדר-היום שמונח בפניכם משקף את הדבר הזה, לא להתייחס לעבודת הכנסת כמכלול אחד, כמקשה אחת, אלא לראות את הצורה של ההתייחסות לסיפור הזה של מחלוקות וחילוקי דעות בכנסת כמהלך מרובד.

גלעד וינר: יש רמה אחת שהיא יותר, נקרא לזה "טקסית", מליאת הכנסת כמשל משקפת את זה.

גלעד וינר: זה הרובד של הדיון הפומבי שיש בו חברים רבים שמשתתפים, ולפעמים הוא הרבה פעמים קקופוניה, כי הצופים בערוץ הכנסת יכולים להגיד שקשה להם לפעמים לעקוב אחרי מה שקורה שם.

גלעד וינר: ונשאלת השאלה האם יש כלים פרקטיים להפוך את הדיונים האלה ליותר אפקטיביים.

גלעד וינר: אבל יש גם עבודה מהותית יותר שקורית בוועדות הכנסת, בהן אמורים להיות מעוצבים החוקים, בהן אמורות להתקבל החלטות שאחרי זה הופכות לחוקים.

גלעד וינר: והרבה פעמים יש תחושה שהדרך שבה הוועדות מנוהלות או מתנהלות לא תמיד מסייעת לאינטרס הציבורי של האזרחים.

גלעד וינר: ויש היבטים יותר, נקרא לזה מהותיים, חלקם כבר עלו בדברים של חברי הכנסת, איך מתמודדים עם המצב הזה של קואליציה ואופוזיציה או מצב של שני גושים שיש להם מנדט לבוא ולהיאבק אחד בשני, אבל האם יש דרך טובה יותר לעשות את זה.

גלעד וינר: נרצה להציע פה כמה דרכים.

גלעד וינר: אבל בסוף יש גם את האחריות שלכם לשיח הישראלי.

גלעד וינר: כשאנחנו מדברים על שיח תקשורתי אז אפשר לראות את הכנסת כנמצאת על שני צירים.

גלעד וינר: האחד הוא, אתם צרכני תקשורת, חברי הכנסת, אתם מכניסים לפה סוגיות שעולות, מעלים הצעות לסדר, שאילתות, ויש לכם אחריות אולי למתן את השיח התקשורתי, שיש לו נטייה להיות מאוד פופוליסטי או קיצוני, ולהפוך אותו לדיון מעמיק יותר.

גלעד וינר: אבל לא פחות חשוב מכך, אתם יצרני תקשורת.

יעקב מרגי: בחצי שנה האחרונה השיח בתקשורת מאוד ממותן.

דוד ביטן: ממש.

דוד ביטן: התקשורת 12 שנה הייתה נגד הקואליציה ועכשיו 12 שנה היא נגד האופוזיציה.

דוד ביטן: את זה לא אני אמרתי, אוחנה אמר.

דוד ביטן: יש שוויוניות.

גלעד וינר: בהקשר הזה בהחלט ברוח הדברים שנשמעו פה יש מהות במחלוקות, לא צריך לטשטש אותן, צריך ליישב אותן במובן הזה שהן ישבו, יהיו נוכחות, אבל השאלה גם איך להתנהל בתוכן ואיתן.

גלעד וינר: ובהקשר זה עיצבנו יחד עם לשכת יו"ר הוועדה דיון שיכול אולי גם להציע צעדי המשך, כלים פרקטיים שגם תוכלו לשמוע עליהם מהחברים שהגיעו לפה, שאולי תוכלו לאמץ אל תוך העבודה שלכם בתוך תחומי האחריות שלכם, בתוך תהליכי החקיקה שאתם מקדמים.

גלעד וינר: ואני מקווה שבאמת, כמו שאמרתי בפתח הדברים, שזה רק פתיחתו של דיון, פתיחתו של תהליך, ואני מאוד מצפה להמשך הדיון פה.

גלעד וינר: תודה.

ניר אורבך: תודה רבה, גלעד.

ניר אורבך: מאיה, בבקשה.

מאיה אוחנה-מורנו: קודם כול, תודה רבה לכלל חברי הוועדה, התרגשות גדולה להיות פה, תודה רבה ללשכת יושב-ראש הוועדה שהייתה מאוד פתוחה לעזור לנו להגיע ולהיות חלק.

מאיה אוחנה-מורנו: אני בעצם מייצגת את פורום חברה משותפת, אבל אני אתחיל מזה שאני קודם כול אזרחית פשוטה במדינת ישראל.

יעקב מרגי: לא פשוט להיות פשוט במדינת ישראל.

מאיה אוחנה-מורנו: נכון.

מאיה אוחנה-מורנו: לאור זה שלא פשוט להיות פשוט, אז אני גם דרומית שגרה בעוטף, וגם משפחה שכולה, בעלי נהרג במלחמת לבנון השנייה.

מאיה אוחנה-מורנו: אז אני חושבת שאני די מייצגת את החברה הישראלית על גווניה.

מאיה אוחנה-מורנו: מגיעה מהציבור הציוני.

מאיה אוחנה-מורנו: חברתי באיזשהו שלב בחיי לציבור הדתי, אני מה שנקרא חוזרת בתשובה.

מאיה אוחנה-מורנו: נוגעת בהרבה רבדים בחברה הישראלית.

מאיה אוחנה-מורנו: ואני נמצאת פה היום כנציגת פורום חברה משותפת, שהרעיון של הפורום הזה היה מבט כללי על כל האנשים המדהימים שיושבים כאן, שעוד מעט תשמעו את החוכמה שלהם.

מאיה אוחנה-מורנו: יש המון אנשים עם הרבה ידע והרבה ניסיון שליקטו בדרך: איך מצליחים לבנות יחד משהו מקולות מנוגדים.

מאיה אוחנה-מורנו: כולנו יודעים שבבית הפרטי שלנו איכשהו כולנו מצליחים לעשות את זה, כי אין ילד אחד דומה למשנהו.

מאיה אוחנה-מורנו: זוגיות זה תמיד דבר שיושב קצת על קטבים.

מאיה אוחנה-מורנו: בכל חברות, בכל קבוצה כזו או אחרת תמיד יש אנשים שלא חושבים כמוני, או שדעתם שונה ממני.

מאיה אוחנה-מורנו: ובעצם הקריאה שלנו היום פה לכם, חברי הכנסת, דווקא ביום המיוחד הזה, שהוא יום כזה מוזר, כי ט"ו בשבט הוא הרי חג האילנות, אבל האילנות לא בדיוק פורחים, חוץ מהשקדייה שיש לה איזה קריאת כיוון מאוד מעניינת, אבל היא חריגה מאוד.

מאיה אוחנה-מורנו: זה לא בדיוק הזמן הנכון לפרוח, עדיין מאוד קר בחוץ.

יעקב מרגי: חלק מפירות ההדר גם פורחים.

מאיה אוחנה-מורנו: נכון, אבל מעט.

מאיה אוחנה-מורנו: אצלי גם השקדייה, דרך אגב, לא נשרה עדיין, אז זה בכלל מראה שאנחנו במציאות קצת משוגעת אחרת.

מאיה אוחנה-מורנו: השקדייה כן מראה קריאת כיוון על השורשים, על הבפנים, וט"ו בשבט הוא חג של צמיחה שלא תמיד נראית החוצה.

מאיה אוחנה-מורנו: אבל בשביל להצליח לצמוח אנחנו צריכים להעמיק שורשים, ובשביל להעמיק שורשים הרבה פעמים צריך באמת לדעת להשתמש בכלים הנכונים.

מאיה אוחנה-מורנו: מה שאנחנו באים כאן היום לבקש מכם, חברי הכנסת – ודיברת כל כך יפה, חברת הכנסת ברק, זה שימח אותי מאוד, כי אחד הדברים שאמרתי לעצמי זה שדווקא כמשפחה שכולה תמיד בימי זיכרון אני מזכירה לעצמי שאני לא מסתכלת על מה שהיה ומתגעגעת, אלא אני מסתכלת מה זה אומר לי מכאן והלאה, לאן אני הולכת קדימה.

מאיה אוחנה-מורנו: מה זה אומר עליי היום עם סיפור החיים שלי, ולאן אני צריכה להתקדם.

מאיה אוחנה-מורנו: אז זה שאת מתרגשת כל פעם שאת מגיעה לכאן אותי זה ריגש, ותודה לך על המילים האלה.

מאיה אוחנה-מורנו: ואני מקווה שכל אחד מכם שדורך כאן כל בוקר מחדש מתרגש ומבין שהוא לא אדם פרטי.

מאיה אוחנה-מורנו: אתם הנציגים שלנו, ומבחינתנו כעם אנחנו יושבים ומסתכלים עליכם.

מאיה אוחנה-מורנו: אין לנו בעיה עם זה שיש מחלוקות, אפילו צריך שיהיו, היהדות בנויה בדיוק על הדבר הזה.

מאיה אוחנה-מורנו: אני לא רוצה שכולנו נחשוב אותו דבר, אבל אני רוצה שנלמד לחיות פה ביחד, כי באמת יש לנו רק ארץ אחת, ובשביל זה צריך שורשים עמוקים.

מאיה אוחנה-מורנו: וכאן עוד מעט תשמעו מכל חבריי המדהימים שיציגו את עצמם, על כלים, ועל דרכים, ועל איך אפשר להצליח.

מאיה אוחנה-מורנו: אני עדה מניסיון שלי שהצלחתי כמה פעמים להגיע ליישוב מחלוקת או סכסוך, ולמצוא דרך משותפת יחד עם אנשים שאני חולקת עליהם מהיסוד, ותפיסות עולמנו ודרך חיינו שונות מאוד.

מאיה אוחנה-מורנו: ואנחנו מאמינים בבית הזה, כי הוא בסוף הבית של כולנו.

מאיה אוחנה-מורנו: ומכאן הקריאה הזאת שלנו אליכם, וזה גם עניינו של הפורום שלנו, לאגד תחתיו כמה שיותר ארגונים שעסוקים בנושא הזה של יישוב סכסוכים, חיבור בתוך החברה הישראלית, שאנחנו כל כך זקוקים ומשוועים לו.

מאיה אוחנה-מורנו: תודה.

ניר אורבך: מאיה, תודה רבה.

ניר אורבך: חברי הכנסת במקביל נמצאים פה בעוד ועדות, ולכן אני כל פעם אקפוץ לחברי כנסת תוך כדי.

ניר אורבך: נמצאת איתנו פה חברת הכנסת אפרת רייטן, שהיא גם יושבת-ראש ועדה, והיא כיבדה אותנו בנוכחותה תוך כדי דיוני הוועדה, אז אאפשר לך לדבר עכשיו.

אפרת רייטן: תודה רבה, חבר הכנסת ניר אורבך, ואכן אנחנו מקיימים עכשיו דיון מיוחד לכבוד יום הולדתה של הכנסת גם בעניין הרווחה, שותפות, ומגוון הדעות בקהילה.

אפרת רייטן: אני רק רוצה לציין בנוכחות הזו ולברך את חברת הכנסת שירלי פינטו, שהבוקר מונתה באופן היסטורי, אני חושבת שלא הייתה עד היום יושבת-ראש ועדה שהיא חרשת, בארץ בוודאי שלא, ובעולם אנחנו עדיין מבררות.

אפרת רייטן: ושירלי הולכת לעמוד כראשת ועדת המשנה לנגישות עירונית, זה בהחלט אירוע חשוב והיסטורי, ואני מאחלת לה בהצלחה.

שירלי פינטו קדוש: תודה רבה.

ניר אורבך: בשעה טובה.

קריאות: בהצלחה.

דוד ביטן: בהצלחה.

ג'ידא רינאוי-זועבי: ברכות.

אפרת רייטן: ואני אשאל אותך דווקא, חבר הכנסת אורבך, שנינו ממפלגות שונות, כולם יודעים, אידיאולוגיות שונות, כמה פעמים רבנו?

ניר אורבך: לא זוכר.

אפרת רייטן: לא זוכר כזה דבר.

אפרת רייטן: ובכל זאת, כשיש לנו מחלוקות לא זוכרת שהתגוששנו.

אפרת רייטן: קרן ברק, כמה פעמים רבנו?

קרן ברק: לא הרבה דווקא.

אפרת רייטן: וגם לא הלכנו מכות.

אפרת רייטן: איכשהו הצלחנו לסדר את הדברים.

קרן ברק: יש לנו אידיאולוגיות שונות, ואנחנו מתווכחות, כן.

דוד ביטן: רוצים לריב?

דוד ביטן: אז נריב.

אפרת רייטן: זה מה שאני בדיוק מנסה לומר, שלא, אני לא מחפשת לריב, חבר הכנסת ביטן.

דוד ביטן: אני צוחק.

אפרת רייטן: אני איכשהו נמצאת במקום שבו אני עדיין מייצגת את ערכיי, את האידיאולוגיה שלי, ולא הולכת שולל – אולי בגלל הניסיון התקשורתי שלי בטלוויזיה, ובכך שאני רגילה להיות מול המצלמות שמשדרות כל הזמן – לא ליפול בפח הזה שהתקשורת מחפשת את הקרקס.

אפרת רייטן: יש בכך מחשבה שכולנו צריכים לחשוב עליה, ולחפש דווקא את התמריצים החיוביים שבהם ניחשף, ולא רק את התמריצים השליליים, שאם נאכל אחד את השני, נריב אחד עם השני, אז נקבל כותרות הן ברשתות החברתיות, והן ברשתות הגדולות, ובתקשורת הנרחבת.

אפרת רייטן: אני יודעת שזה כמעט מאבק נאיבי, כי בסופו של דבר הרבה יותר קל והרבה יותר כיף לראות את המאבק הזה ואת המלחמה הזו מאשר לראות דברים אחרים.

אפרת רייטן: אבל רוב הזמן כשהציבור מבקש מאיתנו, והקשבתי לך היטב, מאיה, וממש שמעתי את הכמעט תחינה בקול שלך, כשאת אומרת: בבקשה, תעשו את הדברים אחרת בשבילנו.

אפרת רייטן: בסוף אנחנו שלחנו אתכם, ואנחנו מבקשים מכם עכשיו חזרה לנהוג אחרת, להתנהג אחרת, לכבד אחד את השני בצורה שונה.

אפרת רייטן: כן, זה נוגע בי.

אפרת רייטן: אני מודה לך על הדברים האלה, ואני לוקחת את זה לתשומת ליבי.

אפרת רייטן: וככה אני מקווה שגם אני אמשיך לנהוג בוועדה שלנו, שכבר קיימת קרוב לחצי שנה.

אפרת רייטן: אני שמחה להגיד שיש מחלוקות קשות מאוד לגבי הדרך, חברי האופוזיציה יושבים, חלקם כבר חברים, חלקם לא, אבל מגיעים, והם בהחלט מביעים את דעתם, ואף חבר ועדה או אף חבר כנסת לא הוצא מעולם מהדיונים אצלנו.

אפרת רייטן: אנחנו מצליחים להגיע או להבנות או להישאר במחלוקות, שזה גם בסדר, כמו שאמרת, מאיה.

אפרת רייטן: אבל אנחנו עושים את המקסימום כדי לנהל דיונים כמו שצריך, כי אני כל הזמן חושבת על כך שגם לסגנון, מעבר לתוכן, יש חשיבות גדולה מאוד מאוד.

אפרת רייטן: אז תמריצים חיוביים זה דבר חשוב מאוד.

קרן ברק: תמריץ חיובי זה העלאה במשכורת, נגיד.

ניר אורבך: את יכולה לדבר עם ניר על הוועדה.

ניר אורבך: ועדה ציבורית.

אפרת רייטן: בדיוק, יש ועדה ציבורית שהוא הקים.

קרן ברק: אמרתי ברמת התמריץ.

אפרת רייטן: והדבר הנוסף זה יכולות הגישור.

אפרת רייטן: אולי איזה סוג של מחשבה של מוסד גישורים שכזה.

אפרת רייטן: היום כמעט בכל ארגון ובכל מערכת יש איזה פורום שבו יושבים ומתגשרים עם מישהו שיודע לעשות את הדברים היטב.

אפרת רייטן: וצריך לחשוב גם באמת על כיוונים כאלה כדי למצוא את הפתרונות.

אפרת רייטן: בסוף בסוף באמת ההצלחה המשותפת גם במחלוקות הם בסוף הצלחתם של אזרחי ישראל ושל עם ישראל, ואני חושבת שלשם צריך מדי פעם – וטוב שיש את היום המיוחד הזה להיזכר למה כולנו נמצאים כאן.

אפרת רייטן: תודה רבה.

ניר אורבך: אפרת, תודה רבה.

ניר אורבך: כשאמרתי שאני לא זוכר, אני לא זוכר שרבנו, לזה התכוונתי.

אפרת רייטן: כן, ברור, לזה הערתי.

קרן ברק: אז כנראה שאף אחד לא רב איתך, אפרת, זה טוב.

ניר אורבך: קשה לריב עם אפרת.

ניר אורבך: בצלאל שטאובר, בבקשה.

בצלאל שטאובר: תודה רבה.

בצלאל שטאובר: האמת היא שהיום המיוחד הזה שאנחנו מציינים פה כל כך מעניין.

בצלאל שטאובר: בעיקרון דיברת על משכורת, זאת העבודה שלכם, להתווכח.

בצלאל שטאובר: והדרך לעשות אותה הייתה צריכה להיות במקצועיות, זה הסיפור.

בצלאל שטאובר: פה יש פורום של מומחים במחלוקות ובוויכוחים עם המון המון ידע על איך מנהלים את המחלוקת, ואיך מרוויחים מהמחלוקת.

בצלאל שטאובר: גדלתי בבית המדרש.

בצלאל שטאובר: כשיצאתי לעולם החוצה הבנתי שלא כל העולם הוא בית מדרש ובו חיים בידידות עם המחלוקת, וצומחים בתוך המחלוקת.

בצלאל שטאובר: המחלוקת מתנהלת מתוך כבוד והערכה, וברי הפלוגתא הכי גדולים שלו אלו אנשים שאני מכבד אותם הכי הרבה שאני יכול.

בצלאל שטאובר: זאת אומרת, אני הולך ללמוד אצל אנשים שיש לי איתם ויכוח, אני הולך ללמוד מאנשים שיש לי איתם ויכוח.

בצלאל שטאובר: החיים כיהודים, כישראלים, מכריחים אותנו להיות בעלי מחלוקת מקצועיים.

בצלאל שטאובר: ונראה לי שפרלמנט, ככה אותי לימדו באזרחות שכן למדתי, לימדו שהפרלמנט הוא מקום להתווכח, אז בואו נעשה את זה במקצועיות.

בצלאל שטאובר: היום הזה מזמין אותנו באמת פשוט להיות מקצועיים, לא משהו כל כך שונה, מיוחד, ט"ו בשבט.

בצלאל שטאובר: ט"ו בשבט זה אחלה יום, אבל זה לוז יומיומי, וההזמנה המאוד נעימה והמיוחדת של הפורום שהתכנס, והגיע, והקדיש זמן כדי לתרום מהמקצועיות שהוא רוכש ביומיום יכולה מאוד מאוד להועיל כאן.

בצלאל שטאובר: אשמח שביחד ניקח את זה לקומה הבאה.

ניר אורבך: בצלאל, תודה רבה.

ניר אורבך: אבקש עכשיו מאורי בנקי שידבר.

ניר אורבך: אורי, ובכלל כולכם, כל נציגי הארגונים, בואו בשלב הזה נתמקד בנושא הראשון.

ניר אורבך: תובילו אותנו יותר לפרקטיקה.

אורי בנקי: אני לא יודע אם אני יכול להוביל אותך לפרקטיקה.

אורי בנקי: תודה רבה שהזמנתם אותי, ואותנו בכלל, ותודה רבה על הישיבה הזאת.

אורי בנקי: אני רוצה לספר לכם משהו.

אורי בנקי: כבר שש שנים אני מדבר עם קהלים שונים ומשונים, בדרך כלל קהל צעיר, סטודנטים, חיילים, מכיניסטים.

אורי בנקי: ובארבע שנים האחרונות אני עושה סקר פרטי, ותמיד אני שואל אותם בהצבעה – ושוב, קהל מאוד צעיר, אנשים בני 20 פלוס מינוס – הרימו יד בהצבעה, אני מבקש מהם, למי מכם שיש ארבעה סבים וסבתות שנולדו בארץ.

אורי בנקי: האחוזים שמרימים את היד הם בין אפס ל-10%.

אורי בנקי: אני מדבר על אנשים לא בגיל שלי ולא בגיל של כל המכובדים פה, אלא בגילאי 20.

אורי בנקי: אז לפני שדיברנו על ימין ושמאל, וחרדים וחילוניים, וגודל הכיפה שלנו, וערבים ודרוזים וצ'רקסים, וכן ביבי ולא ביבי, ובעד חיסונים ונגד חיסונים, המגוון התרבותי שלנו פה הוא מטורף.

אורי בנקי: אני חושב – ולא עשיתי סקר, אני לא יודע, אפשר לתקן אותי אם מישהו יכול – שאין לזה אח ורע בעולם כולו, לא רק במדינות מפותחות.

אורי בנקי: בעולם כולו אין לזה אח ורע.

אורי בנקי: ועם המגוון התרבותי הזה אנחנו צריכים לחיות.

אורי בנקי: אפשר לאהוב את זה, אני אוהב את זה, אפשר לא לאהוב את זה, זאת עובדה.

אורי בנקי: ועם העובדה הזאת צריך להתמודד.

אורי בנקי: ברצח של שירה, הבת שלי, במצעד הגאווה, תמכו באינטרנט 13% מהמגיבים לרצח.

אורי בנקי: אנשים לא יודעים את זה, אבל 13% מהאנשים שישבו, וטרחו, והקלידו אחרי הרצח אמרו כל הכבוד לרוצח במילים כאלה ואחרות.

אורי בנקי: עכשיו, מאוד מאוד קל לגנות את הרוצח, וזה מה שכולם זוכרים כמובן, ואני משוכנע שבחדר הזה לא יושב אחד שחושב אחרת, אבל 13% אחוז ישבו ותמכו ברוצח.

אורי בנקי: אני חושב שאם הייתי מדבר עם כל אחד מהאנשים האלה בנפרד, ואומר לו: תגיד לי, באמת התכוונת?

אורי בנקי: הוא היה מוריד את הראש.

אורי בנקי: מתוך ה-13%, 12% היו מורידים את הראש ומתביישים בעצמם ואומרים "לא", התלהמתי וכתבתי.

אורי בנקי: אבל עם התמיכה הזאת, שהייתה לפני הרצח ואחריו, עם התמיכה הזו הרוצח הלך לרצוח את שירה.

אורי בנקי: ולכן לסגנון יש משמעות רבה מאוד.

אורי בנקי: בפעילות שלנו ב"דרך שירה בנקי" בשש השנים האחרונות אנחנו מפגישים הרבה מאוד אנשים, צעירים ולא צעירים, למפגשים איכותיים וארוכים, דתיים וחילונים, ערבים ויהודים, חרדים ולא חרדים, ולמדנו שני דברים: אחד, שההיכרות מפחיתה שנאות, ואמרתם את זה פה בעצמכם.

אורי בנקי: בכנסת אנחנו רואים את בני האדם, אבל אנחנו לא משקפים את זה החוצה.

אורי בנקי: אז ההיכרות מפחיתה שנאות.

אורי בנקי: ושנימוסים טובים וסגנון הם כן מהות בסופו של דבר.

אורי בנקי: אנשים צעירים חושבים שנימוסים זה צביעות, ואנשים מבוגרים יותר מבינים שנימוסים זה השמן על הגלגלים של החברה.

אורי בנקי: בטח על חברה עם כל כך הרבה גלגלי שיניים כמו החברה שלנו.

אורי בנקי: ובחברה עם כל כך הרבה גלגלי שיניים צריך הרבה מאוד שמן, ונימוסים טובים זאת לא בושה.

אורי בנקי: ואת הילדים שלנו אני בטוח שכולנו מחנכים לנימוסי שולחן טובים, ולדבר יפה, ולנימוסים טובים, וזה חל גם על החברה הישראלית כולה.

אורי בנקי: וכשאנחנו באים לכנסת, ואמרו את זה לפניי, ואני אגיד את זה גם כן, ואולי אני אגיד את זה יותר בבוטות ממה שאמרו אחרים, אין מנהיגות ודוגמה אישית.

אורי בנקי: אנחנו מצפים מהמנהיגים שלנו להיות מורמים מעם, לא להיות עם.

אורי בנקי: אנחנו העם, לי מותר להיות עממי, לי מותר לעשות מה שאני רוצה, לא בחרתי להיות חבר כנסת.

אורי בנקי: בחרתם להוביל, מנהיגות מגיעה עם אחריות.

אורי בנקי: כן, תהיו מורמים מעם, תתנהגו אחרת, תתנהגו יותר יפה.

אורי בנקי: לא פחות יפה.

אורי בנקי: הכי יפה שיש.

אורי בנקי: תצעקו, תריבו, אבל תשמרו על סגנון, ותשמרו על מילים יפות, ותשמרו על ביטויים מכבדים, ותנהלו את המחלוקת.

אורי בנקי: לאחד הפרויקטים שלנו, ובזה אני מסיים, קוראים "ניהול מחלוקת בחברה הישראלית".

אורי בנקי: הוא פרויקט שמשותף ל"דרך שירה בנקי", למרכז להנצחת יצחק רבין בתל אביב, ולמרכז להנצחת מורשת גוש קטיף בצפון השומרון בניצנה.

אורי בנקי: לא צריך להיות בכנסת כדי להבין שאלו שני גופים שלא יושבים ומדברים אחד עם השני כל היום.

אורי בנקי: ובכל זאת, כבר חמש שנים המדריכים שלהם משתפים פעולה בהדרכות משותפות לתלמידי כיתות יו"ד במרכז קטיף, במרכז רבין, ומדברים, ומנהלים את המחלוקת לא מתוך רצון לשכנע.

אורי בנקי: הכול בסדר, מחלוקת פה, לא נסכים, הכול טוב.

אורי בנקי: אבל זה שהצד השני לא מסכים איתי זה לא אומר שהוא אדיוט, וזה לא אומר שהוא מפגר, וזה לא אומר שהוא פרימיטיבי, וזה לא אומר שהוא בוגד.

אורי בנקי: זה רק אומר שהוא פשוט חושב אחרת.

אורי בנקי: ובבחירות הבאות אולי ישתנה מי שינהל את העניינים, ובבחירות אחרי זה עוד הפעם, והכול טוב.

אורי בנקי: בינתיים עד שנדע מי צודק צריך לחיות כאן ביחד.

ניר אורבך: אורי, תודה רבה.

ניר אורבך: יש לנו גם חברת כנסת שיש לה תינוקת פה, קרן מחכה לה בלשכה, אז נעשה עוד קפיצה.

שירלי פינטו קדוש: זה נכון.

ניר אורבך: נשמע בקצרה את שירלי ונחזור.

ניר אורבך: חברת הכנסת פינטו, בבקשה.

ענבר בזק: שאף פעם לא צועקת.

ניר אורבך: כן, בהחלט.

שירלי פינטו קדוש: תודה רבה.

שירלי פינטו קדוש: תודה.

שירלי פינטו קדוש: אני אדבר בקצרה.

שירלי פינטו קדוש: היום יום חגה של כנסת ישראל, ואני רוצה לשים בצד את כל הנושא שדיברנו פה על השיח, שהוא מהותי וחשוב, ואותנו חברי הכנסת בצד, ולשים בפרונט את עובדי הכנסת.

שירלי פינטו קדוש: עובדי הכנסת, שהציבור הישראלי לא מכיר, מיום הקמת הכנסת ועד היום 73 שנה עובדים והופכים את הכנסת למה שהיא.

שירלי פינטו קדוש: באמת, רוב הציבור לא נחשף אליהם, לעבודה שלהם, ליחסי האנוש שלהם.

שירלי פינטו קדוש: הם עוברים פה ימים ולילות בוועדות, במליאה, בכל מקום, והם עושים את הכול באמת במסירות, באהבה, עם חיוך גדול.

שירלי פינטו קדוש: והיום אני רוצה לנצל את ההזדמנות ואת המעמד המכובד הזה ביום הולדתה של הכנסת ולהגיד תודה גדולה לכל עובדי הכנסת על העבודה הקשה שהם עושים, שהם משמרים ושומרים את הבית המכובד הזה, ונותנים כבוד לכל חבר כנסת, אורח, לכל אחד ואחת שמגיעים לפה.

שירלי פינטו קדוש: אז תודה רבה.

ניר אורבך: תודה רבה, חברת הכנסת שירלי פינטו.

ניר אורבך: ד"ר אליק אייזקס.

אליק אייזקס: שלום לכולם, תודה רבה ליושב-ראש הוועדה.

אליק אייזקס: אני אחד מן המייסדים של ארגון בשם "שיח שלום", שהוזכר גם קצת מקודם.

אליק אייזקס: אנחנו שלושה שהקמנו את הארגון הזה ביחד לפני מעט יותר מעשור, אני ואבינועם רוזנק ושרון לשם זינגר, חשוב לי להזכיר את כל השמות.

אליק אייזקס: יצאנו לדרך בפעילות שלנו בגלל אירוניה מאוד גדולה שחווינו ביחס למילה שלום.

אליק אייזקס: שלום זה אחד משמותיו של הקדוש ברוך הוא, שלום זה מושג שבעומק שלו יש רעיון של אחדות, יש רעיון עמוק של חיבור.

אליק אייזקס: אבל ראינו שבתוך החברה הישראלית הניסיונות למיניהם להגיע לשלום יוצרים פילוגים מאוד מאוד קשים בתוך עם ישראל.

אליק אייזקס: הדברים באו לידי ביטוי במיוחד אחרי העקירה מגוש קטיף.

אליק אייזקס: ומי שזוכר, טיפה יותר אחורה, כולנו זוכרים את ימי רצח רבין.

אליק אייזקס: החברה שלנו סביב נושא השלום היא חברה מאוד מאוד שסועה.

אליק אייזקס: ובנושאים של שלום תמיד המלחמה נמצאת באופק, ויש דם, ויש כאב, ויש סבל.

אליק אייזקס: ובגלל זה הנושאים טעונים מאוד וכואבים מאוד.

אליק אייזקס: "שיח שלום" בעצם שם לו כמטרה לנסות ליצור חיבורים בלתי אפשריים בתוך החברה הישראלית.

אליק אייזקס: ללכת למקומות הכי קשים, המקומות שיש בהם ניגודים הכי גדולים, ועל פי התפיסה, שבמידה רבה משקפת את תורת אחדות ההפכים של הרב קוק, המטרה שלנו הייתה ליצור אחדות בין הפכים.

אליק אייזקס: לא לטשטש הפכים, לא לצמצם זהויות, לא להפוך זהויות למחנות משותפים, אלא דווקא מתוך חידוד ומתוך הבחנה בין ימין ושמאל, ודתיים וחילוניים, וכל הקטגוריות השונות הדיכוטומיות שאנחנו נוהגים להשתמש בהם, דווקא מתוך החיזוק של העמדות השונות ליצור ולגלות אחדות עמוקה יותר.

אליק אייזקס: מתוך הריבוי למצוא אחדות.

אליק אייזקס: אחת דיבר אלוהים, שתיים זו שמעתי.

אליק אייזקס: אנחנו שומעים בשניות את האחדות.

אליק אייזקס: עכשיו, הדבר הזה מצריך כלי עבודה.

אליק אייזקס: והכלים האלה מפותחים לאורך שנים של ניסיון, של למידה ושל העמקה, והמון התנסות בשטח.

אליק אייזקס: והכלים האלה, שאני לא יכול לסכם אותם כאן, אני לא יכול לספר איך אנחנו עושים את העבודה שלנו, אבל הכלים האלה הם חלק מהחוכמה שכל הארגונים שמיוצגים כאן בפורום מנסים להביא אותה לכנסת.

אליק אייזקס: אנחנו מרגישים אחריות כלפי הכנסת, אנחנו לא אורחים זרים כאן.

אליק אייזקס: זה הבית שלנו כמו שזה הבית שלכם.

אליק אייזקס: אתם נציגים שלנו, אנחנו אזרחים.

אליק אייזקס: כולנו פה בעלי עניין משותף.

אליק אייזקס: היו לנו ב"שיח שלום" כמה וכמה ניסיונות לעבוד עם חברי כנסת, להעניק כלים, לעשות סדנאות, לעשות עבודה יחד איתכם כדי לאפשר לשיח בכנסת לעבור סוג מסוים של תיקון, לחוות חוויה עמוקה ביניכם, שיכולה לשנות במשהו את האופן שבו מתנהלת המחלוקת כאן.

אליק אייזקס: אני מאוד מצטער לומר שבניסיונות רבים הדבר הזה לא צלח.

אליק אייזקס: לאף אחד לא היה זמן, ואנחנו מבינים, יש אילוצים אמיתיים, זה לא סתם, אבל לאנשים אין פנאי לדבר הזה.

אליק אייזקס: אני בא לוועדה הזו בתקווה מאוד גדולה שהדחיפות של העבודה שצריכה להיעשות כאן תשנה קצת את סדרי-היום ותקדישו זמן, תקדישו מאמצים לעבור תהליכים שיכולים באופן משמעותי לשנות את הדיון בכנסת בלי לטשטש את העמדות השונות, ובלי ליצור הסכמות מזויפות.

אליק אייזקס: אף אחד לא מעוניין במטה נציגים של ציבורים שנמצאים במחלוקת, וככה צריך להיות.

אליק אייזקס: אבל אם תהיה אפשרות באמת לעבוד ביחד איתכם, יש כאן כלים, יש ידע, יש ניסיון, שאם תתמסרו לזה אפשר לעשות עבודה משמעותית לא רק לחברי הכנסת, אלא לכול העם שנושא אליכם עיניים.

אליק אייזקס: אני רק רוצה להוסיף משפט אחד אחרון.

אליק אייזקס: אני חושב שהבעיה הזו היא לא בעיה שבאה מהכנסת, היא לא נמצאת רק בכנסת, זה הוזכר כאן על ידי חלק מן הדוברים שקדמו לי, זו בעיה בחברה הישראלית.

אליק אייזקס: ואם חברי הכנסת, ואם המוסד הזה דואג לחברה הישראלית יש צורך מאוד מאוד גדול לבנות מאמצים לאומיים להפוך את תיקון השיח בחברה הישראלית למשימה לאומית בעלת חשיבות עליונה.

אליק אייזקס: כי בלי לטפל בדבר הזה החברה שלנו הולכת ומתפוררת, היא נעשית אלימה יותר, היא נעשית הופכית יותר.

אליק אייזקס: במקום שיש אחדות בין ההפכים יש הפכים ללא אחדות.

אליק אייזקס: זה מצב של עץ שאין לו שורשים, זה מצב שהוא לא ישים לאורך זמן.

אליק אייזקס: אז הדבר הזה דחוף, הדבר הזה הוא חשוב, הוא לא קוריוז, הוא לא איזה משהו צדדי.

אליק אייזקס: ואני מאוד מאוד שמח שיש לנו את ההזדמנות להיות כאן ולהציג את הדברים בפניכם.

אליק אייזקס: תודה רבה.

ניר אורבך: תודה רבה.

ניר אורבך: נעבור לנושא השני.

ניר אורבך: ואני מבקש מחבר הכנסת יעקב מרגי, גם בנושא הזה יש לך רוחב יריעה, אז תמקד אותנו בנושא הזה.

יעקב מרגי: אשתדל.

יעקב מרגי: ברשות היושב-ראש, חבריי, אורחים נכבדים, אני אחבר קצת עם ט"ו בשבט.

יעקב מרגי: אתה יודע, אנחנו אומרים "צדיק כתמר יפרח כארז בלבנון ישגה", כשרוצים להשוות את הצדיק אתה רוצה את הדבר הכי קשה, קח אותו לארז, למה התמר?

יעקב מרגי: אתה רוצה תמר?

יעקב מרגי: כמו התמר?

יעקב מרגי: למה צריך לחבר שני דברים שונים?

יעקב מרגי: התמר הוא רך ונימוח, הארז הוא קשה, זקוף, קשוח.

יעקב מרגי: לעיתים הצדיק צריך להיות נימוח כמו התמר, אבל לעיתים כשאי-אפשר לשתוק הוא צריך להיות תקיף כמו הארז.

יעקב מרגי: אז יפה שאנחנו רוצים לשמוע.

יעקב מרגי: אני רוצה להוציא אתכם מהמסילה שצעדנו בה, מהשביל שצעדנו בו מתחילת הדיון.

יעקב מרגי: אומר את הדברים בסגנון שלי בהקצנה כדי שתבינו את המסר.

יעקב מרגי: כנראה שאתם לא מכירים את הכנסת.

יעקב מרגי: כל הדוברים כאן דיברו על חלק קטן מאוד מההתרחשויות של הכנסת, וזה עיוות שאני זועק ב-20 שנה שאני כאן.

יעקב מרגי: זועק עליו.

יעקב מרגי: מה לעשות?

יעקב מרגי: העבודה האמיתית של הכנסת מתקיימת בתוך ועדות הכנסת, ואת זה אתם לא רואים.

יעקב מרגי: את זה התקשורת הנאורה שלנו לא תביא לך.

יעקב מרגי: פעם שאלתי יועץ תקשורת באחד מהקורסים שעשיתי: תראה, אני בתפקידי זה וזה עשיתי דבר גדול וזה וזה, שלחתי הודעה לתקשורת, אף אחד לא -.

יעקב מרגי: הוא אומר לי: זה כמו לכתוב היום יום שלישי והעיתון עולה כך וכך שקלים.

יעקב מרגי: זה לא צהוב, זה לא מוכר.

יעקב מרגי: אתם מעלים סוגיות של שיח שהוא לא נחלתה של הכנסת.

יעקב מרגי: שלא תבינו, אני מתקומם על מראות מסוימים שאני רואה כאן בכנסת.

יעקב מרגי: המליאה היא לא תכלית הבית הזה.

יעקב מרגי: המליאה זה טיפול קצה של כל מה שקורה כאן בוועדות, אבל במה שקורה בוועדות אני גאה.

יוסף טייב: אבל היא המראה, מר מרגי, היא המראה.

יעקב מרגי: כן.

יעקב מרגי: בסדר, אני לא מטשטש.

יעקב מרגי: זה מקומם, זה זועק, הכול, אבל חשוב שנדע.

יעקב מרגי: אני מודה לכם על הרצון לבוא לתת לנו כלים, שלא תבינו, אני לא בא ממקום שיש פה צד אחד שמחנך וצד שמתחנך.

יעקב מרגי: אני מודה על זה.

יעקב מרגי: אבל שתבינו, מבין חברי הכנסת יש אחוז מסוים שמדבר בסגנון מסוים.

יעקב מרגי: אתם יודעים מה, אני אגלה לכם סוד, יש כאלה שאומרים דברים יותר בוטים בסגנון יפה, וזה לא בולט.

קרן ברק: נכון.

יעקב מרגי: אפשר לקרוא לך גנב, מושחת בצורה כזו, ואפשר לעטוף את זה בנייר צלופן.

יעקב מרגי: השיח שאתם רואים כאן זה השיח המתלהם של החברה הישראלית.

יעקב מרגי: ואני מסכים איתך, זה בא מלמטה.

יעקב מרגי: מסכים איתך, אנחנו מורמים מעם, לכאורה, אבל גם העממיות צריכה להיות מכובדת.

יעקב מרגי: לא הפסקתי להיות עממי ב-20 שנה שאני כאן.

יעקב מרגי: אני רוצה להמשיך להיות עממי, זה הכיף שלי, אף אחד לא ישדוד את זה ממני.

יעקב מרגי: והיא חייבת להיות גם מכובדת.

יעקב מרגי: לכן, אדוני היושב-ראש, אין ספק שלעיתים, אמרתם כאן, מה יש לעשות בפרלמנט חוץ מלדבר ולהתווכח?

יעקב מרגי: עכשיו, יש תופעה מסוימת גם בתוך הבית – הזכרת בתוך הבית, ואת רואה שאחד הילדים מתנהג פתאום בצורה כזאת ואת שואלת למה, מה קרה?

יעקב מרגי: – שתבינו, יש פה קבוצה פגועה.

יעקב מרגי: הזכירה את זה קרן ברק, וחלק מחברי הקואליציה הסכימו עם זה.

יעקב מרגי: אין להם מה לעשות כי יש גורמים דומיננטיים בתוך הקואליציה שהם אלימים פרלמנטרית, וזה חלק מהדלק של השיח שאתם רואים במליאה.

יעקב מרגי: אבל שתבינו טוב טוב, אני גאה במה שאני עושה בוועדות.

יעקב מרגי: אני צועד ברחוב ואני אומר: וואי, יש לי טביעת אצבע בזה, בזכות הזו יש לי טביעת אצבע, הייתי בדיונים, אני הצבעתי, אני הובלתי, אני חוקקתי.

יעקב מרגי: בזה אני אסיים.

יעקב מרגי: הבנק שלי נמכר לבנק מזרחי, בנק איגוד.

יעקב מרגי: אני תמיד הולך לקופת חולים הכי קטנה ולבנק הכי קטן, מקבל טיפול אישי, מה, אני אולטימטיבי, רוצה טיפול אישי.

יעקב מרגי: אז אמרתי לו: בוא, אני צריך עכשיו לעבור מעבר בקליק.

יעקב מרגי: אני חוקקתי את זה בוועדת הכלכלה, בוא נראה אם אתה יודע לעשות את זה בקליק.

יעקב מרגי: אז שתבינו, אנחנו נוגעים פה בדברים ששייכים לכל אזרח ואזרח, וזה נעשה בצורה – חשוב, בשיח הזה שאנחנו אומרים, למתן את השיח בכנסת כי אין לנו בית אחר, אמרת, אין לנו אלטרנטיבה לבחור כנסת אחרת.

יעקב מרגי: ולכן צריך לומר: כן, בחיזוק – לא לשדוד, טענתי שהתקשורת שדדה בשנים האחרונות לעם שלנו, לציבור שלנו את החוסן הזה, היא שידרה לו שהכול פה שחור.

יעקב מרגי: הכול פה שחור, הכול פה דפוק, סליחה, הכול פה מקולקל, וזה לא נכון.

יוסף טייב: רק חלק.

יעקב מרגי: נכון, ואת החלק הזה צריך לתקן, לטפל בו.

יעקב מרגי: לא הכול, לא לזרוק הכול.

יעקב מרגי: ואני חושב שזאת התחלה של משהו נכון.

יעקב מרגי: ואדרבה, כל יוזמה, ניר, בפורומים לא מחייבים, מניסיון הפרלמנטרי שלי, ביקשת, אני אומר לך כיו"ר ועדת החינוך בכנסת העשרים עשרים-ואחת.

יעקב מרגי: חלק גדול מהרפורמות של כל מעמד הביניים, כל משפחה, אם זה הצהרונים, וכל מה שעשינו, מחאת הסרדינים, ובתי הספר של החופש הגדול, או הילדים החולים במערכת החינוך, לא בשולחן הוועדה, בשולחנות עגולים, עם ההורים, עם השלטון המקומי.

יעקב מרגי: שולחנות עגולים לא מחייבים, גם מדברים בצורה יותר אמיתית ומזהים את הצרכים.

יעקב מרגי: ואת זה למדתי אצל אילן גאל-דור לפני כמה עשורים, כשאתה רוצה לטפל במחלוקת תזהה את הצרכים של שני הצדדים.

יעקב מרגי: תודה רבה.

ניר אורבך: חבר הכנסת מרגי, תודה רבה.

ניר אורבך: אני בהחלט חושב שהשיח הזה והדיון כאן הוא פתיחה של משהו.

ניר אורבך: זאת אומרת שאנחנו לא מסכמים, ואני גם מאוד מסכים שרוב הדברים בבית הזה בסופו של דבר הם דברים טובים וחיוביים.

ניר אורבך: אנחנו כן מציפים את הדברים המורכבים שבעינינו צריכים תיקון.

ניר אורבך: באמת היציאה קצת מהפורמליות ומהעניינים התקנוניים למשהו שהוא טיפה יותר, מה שנקרא, מהשטח ומהלב באמת יכול אולי לייצר פה פתרונות לדברים היותר מורכבים שיש פה.

ניר אורבך: אז מבחינתנו זאת רק פתיחה של הדבר הזה.

ניר אורבך: וגם כמו שאמרתי, תכף נעבור גם לאיזושהי הצעה לסדר עם הצבעה כדי שיהיה משהו ברמה הצהרתית בשלב הראשון.

ניר אורבך: אחרי זה נראה אם גם נוכל לפרמל את זה.

ניר אורבך: חברת הכנסת ענבר בזק; ואחר כך אנחנו - - -

רות וסרמן לנדה: אשמח גם להגיד - - -

ניר אורבך: כן, כולם פה נרשמו, חברת הכנסת וסרמן, אני פשוט נותן פחות או יותר לפי סדר ההגעה ולפי סדר הרישום.

ניר אורבך: אני מנסה לאזן בזה.

ענבר בזק: קודם כול אני רוצה להודות לך, יושב-ראש הוועדה, גם על עצם קיום הדיון וגם על זה שהזמנת אותי.

ענבר בזק: לצערי, הייתי צריכה לצאת באמצע להחליף מישהו בניהול ועדה, אבל ישר רשמתי לך שאחזור כי זה באמת אחד הדיונים החשובים שנעשים ביום הזה שהוא כל כך מיוחד.

ענבר בזק: אני באמת רוצה לדבר מהבטן.

ענבר בזק: אני חברת כנסת חדשה, אני פה בסך הכול שישה חודשים.

ענבר בזק: אני מלאה ביראת כבוד למקום הזה, זה לא מובן מאליו, זה לא מקום שרבים זוכים לשבת בו.

ענבר בזק: ואני רואה בעצמי נבחרת ציבור על כל המשתמע, נבחרת ציבור כמו כל אחד מה-120 אנשים שיושבים פה, למרות שיש לא פעם אנשים שמנסים לערער את עצם הכניסה שלי, כי נכנסתי בחוק הנורבגי, ונכנסתי במפלגה שאין בה פריימריז.

ענבר בזק: כל פעם שאני מדברת בוועדה ובמליאה אני מסתכלת על עצמי כמי שמייצגת את כלל הציבור בישראל, ולא את ה-15,000 שבחרו בי בפריימריז.

ענבר בזק: אני באמת מסתכלת על עצמי כנציגת ציבור.

ענבר בזק: אומנם נכנסתי לראשונה כחברת כנסת, אבל אני חברה במפלגה כבר שש שנים, מפלגה שישבה באופוזיציה.

ענבר בזק: אני יכולה מאוד מאוד להבין את התסכול ואת הקושי של ישיבה באופוזיציה.

ענבר בזק: אנחנו גם חווינו בתוך מערכות הבחירות טלטלה והתפרקות של מפלגה שאוחדה.

ענבר בזק: זאת אומרת שאני יכולה באמת להבין את התסכול ואת הקושי של האופוזיציה, ואת התחושה שנלקח מהם השלטון, או שכך הם מפרשים את זה.

ענבר בזק: עדיין זה לא נותן בעיני לגיטימציה לשיח אלים, זה לא נותן לגיטימציה להתבטאויות שאנחנו שומעים פה כל פעם שאנחנו במליאה, ואנחנו שומעים ברשתות החברתיות בתקשורת.

ענבר בזק: זה לא נותן לגיטימציה לביטויים כמו: עוכר ישראל, טרוריסטים, כנופיה בולשביקית ואנטי-ציונית, סמרטוט רצפה, מפעל רדיואקטיבי של שקרים.

ענבר בזק: כולם אמירות שנאמרו בשבועות ובחודשים האחרונים על ידי חברי כנסת.

ענבר בזק: ואני ממש שמחה על הדיון הזה, כי זה באמת הדיון שמבחינתי כולנו, קואליציה, אופוזיציה, צריכים להגיד: אנחנו לא מקבלים יותר, לא משנה באיזה צד של המפה, אנחנו לא מקבלים את השיח הזה.

ענבר בזק: בכל פעם שאני עולה לבמה, וכל פעם שאני פותחת את הפה בדיונים בוועדות אני חושבת לעצמי שעכשיו אימא שלי בת ה-84 צופה בי, או הבן שלי מור בן ה-16, ואני מדברת כאילו אני מדברת אליהם.

ענבר בזק: ואני רוצה שהם יהיו גאים בי, גם על איך שאני מדברת וגם על מה שאני אומרת.

ענבר בזק: ואם כל אחד ואחת מאיתנו, 120 חברי הכנסת יאמצו את הגישה הזאת, ולא ידברו לבוחרים או לא ידברו בקטע פופוליסטי כדי לצבור עוד איזה כמה קולות בבחירות העתידיות או בפריימריז, אלא ידברו אל הילדים שלהם ולהורים שלהם, אז נראה שינוי של השיח.

ענבר בזק: תודה רבה.

ניר אורבך: תודה רבה, חברת הכנסת ענבר בזק.

ניר אורבך: לפני שנעבור הלאה, אני רוצה להעלות פה הצעה שגם נצביע עליה, זה למעשה סיכום שאמרו כמה חברי כנסת, זה התחיל עם חברת הכנסת נירה שפק, אבל אחר כך גם חבר הכנסת ביטן, וגם חבר הכנסת שיין אמר, ואני כבר לא זוכר, אבל אמרו פה עוד – שוב, אני קורא לזה באיזשהו שם שהוא ועדה מייעצת כזו, אבל זה לא תקנוני ולא מחייב.

ניר אורבך: זה ברמה הצהרתית, וזה גם ייתן לנו איזושהי קריאת כיוון להמשך, לבחון הקמת ועדה מייעצת יחד עם הארגונים של החברה האזרחית, לנסח גם שפה וכללים שנמצאים למעשה בתקנון, אולי טיפה לחדד אותם, וגם אולי אחרי זה כמה הצעות לוועדת האתיקה לכשתקום סוף סוף.

ניר אורבך: אז מי בעד הקמת ועדה כזו?

ניר אורבך: ירים את ידו.

יעקב מרגי: אפילו שאני לא חבר הוועדה.

יעקב מרגי: פה אין חרמות.

ענבר בזק: ואני לא חברה.

מירב בן ארי: רק חברי ועדה מצביעים?

יעקב מרגי: לא, כולם.

ניר אורבך: זה כולם.

רות וסרמן לנדה: זו הצבעה מהותית?

ניר אורבך: זו הצבעה לא מהותית.

ניר אורבך: זו הצבעה הצהרתית.

צבי האוזר: הצבעה לפרוטוקול.

ניר אורבך: אמרתי, זה לפרוטוקול, זה לא על פי התקנון, זה בעיקר הצהרתי.

גבי לסקי: יש לי קצת בעיה עם זה.

יבגני סובה: תשים לב, מרגי מצביע בעד כשהוא סירב להיכנס לוועדת האתיקה.

ניר אורבך: כמו שאנחנו מכירים את חבר הכנסת מרגי יש לו סיבות טובות.

יעקב מרגי: אתה רואה שלניר לא אמרתי: אני מקווה שהיחס יהיה פה פרופורציונלי לפי גודל.

יעקב מרגי: בעד – פה אחד

מירב בן ארי: אבל לא הבנתי מה זה.

גבי לסקי: כן, גם אני לא.

יבגני סובה: בוועדת הכנסת תמיד יש רוב לקואליציה, יעקב.

מירב בן ארי: מה זה מה שהצבעתי עכשיו?

ניר אורבך: חברת הכנסת בן ארי, אני חייב להגיד, היא פשוט לא הייתה.

מיכל מרים וולדיגר: בשביל זה לא הצבעתי, כי אין לי מושג על מה מדברים.

ניר אורבך: לא הייתן כשדיברתי על זה.

מירב בן ארי: יש לו יוזמות טובות, ועל ניר אני סומכת, והוא אמר כאן משהו.

מירב בן ארי: זה היה נראה לי מוזר שמי שלא חבר ועדה מצביע, מילא.

מירב בן ארי: זה משהו חדש שעוד לא ראיתי.

מירב בן ארי: מה זה היה?

צבי האוזר: זאת לא הצבעה במובן הזה, זאת תרשומת לפרוטוקול.

ניר אורבך: אני רוצה להסביר.

יעקב מרגי: מהמורה שלי, מי שהיה מאחר לכיתה לא מסבירים לו כלום.

מירב בן ארי: אה, חביבי.

ניר אורבך: אבל למירב יש פה יחס מועדף, אתה יודע את זה.

מירב בן ארי: בבקשה.

מירב בן ארי: מי כמוהו יודע את זה.

גבי לסקי: זאת ועדה כדי להסביר עוד פעם לכולם.

ניר אורבך: תודה רבה, חבר הכנסת מרגי.

ניר אורבך: עשר שניות של הסבר, פשוט לא הייתן בהתחלה, חברת הכנסת בן ארי וחברת הכנסת וולדיגר.

מירב בן ארי: גם גבי לא הייתה.

מיכל מרים וולדיגר: אבל היינו במקומות חשובים אחרים, יש לנו תרוץ טוב.

ניר אורבך: אמרתי מראש שחברי הכנסת רצים פה גם לדברים חשובים מקבילים.

ניר אורבך: אמרנו בהתחלה, כשהיה פה גם יושב-ראש הכנסת חבר הכנסת מיקי לוי, עלו פה הצעות בשביל לנסות טיפה לעזור לנו בעבודה השוטפת שלנו, הצעות שהן לא תקנוניות, הן לא מחייבות, הן בעיקר ברמה ההצהרתית, ולראות אם אנחנו מוכנים לקחת את זה מפה והלאה.

ניר אורבך: אמרנו שנעשה על זה הצבעה, זה היה בנוכחותו של יושב-ראש הכנסת, אמרתי לו את זה.

ניר אורבך: אנחנו ממשיכים.

ניר אורבך: אביבה חלבי, בבקשה; ואחרי זה חבר הכנסת יבגני סובה; וחבר הכנסת האוזר.

ניר אורבך: בבקשה, אביבה.

אביבה חלבי: בוקר טוב ותודה רבה.

אביבה חלבי: אני חושבת שזו ועדה מאוד חשובה, ורציתי להגיד לחבר הכנסת מרגי שקטונו מלחנך, אנחנו רק יכולים להגיד ולשתף במה שאנחנו עושים, ובכך אולי לשדר איזושהי רציפות בין מה שקורה בשטח למה שקורה כאן.

אביבה חלבי: אני מנהלת את מרכז הגישור של עיריית רחובות, וכמוני יש 50 מרכזי גישור ברשויות המקומיות, גם בחברה המעורבת, בערים מעורבות, גם בחברה הערבית, ועוד 20 יוזמות.

אביבה חלבי: סך הכול כ-70 מרכזי גישור ודיאלוג בקהילה שפועלים בתוך הרשויות המקומיות מתוך מקום של להגביר את השיח, את הדיאלוג, את ההידברות, ולתת כלים להתנהלות במחלוקות.

אביבה חלבי: מחלוקות זה לא דבר שיעלם.

אביבה חלבי: אני רוצה להגיד בזהירות שאנחנו עובדים עם הדור הבא של המנהיגות.

אביבה חלבי: חברי הכנסת הבאים שיהיו הם אלה שאנחנו פוגשים היום במפגשים השונים, בדיאלוג של נוער, בין מגזרי, בבתי הספר, בתנועות הנוער, דווקא הם אלה שמעורבים בתוכניות האלה.

אביבה חלבי: והם אלה שבסופו של דבר מדברים על השיח, ומבחינתם הם מסתכלים על מה שקורה בכנסת, ואומרים: אני אגיד לשם מה אני רוצה לעשות ובמה אני רוצה להשפיע.

אביבה חלבי: מבחינתנו, אליכם אנחנו נושאים עיניים, ולכן אימוץ הכלים, ודיברת על כלים פרקטיים, אז אתחיל בכמה דברים.

אביבה חלבי: שוב, אנחנו לא מציעים, אני מספרת מה אנחנו עושים.

אביבה חלבי: מה עושה מרכז גישור בקהילה, שדרך אגב, ממומן על ידי הרשות המקומית בתמיכה של משרד הרווחה, אבל אין לנו הרבה מרכזי גישור ודיאלוג בקהילה.

אביבה חלבי: ואם שואלים מה הייתי רוצה, זה אחד הדברים שהייתי רוצה, שזה יאומץ, שכל העבודה הזאת של מרכזי גישור ודיאלוג בקהילה תאומץ כתוכנית לאומית על ידי כלל המרכזים השייכים.

אביבה חלבי: אצלכם בתוך הכנסת יש עבודה בתחום הזה, שמובילה אותה ד"ר עינת רונן ממשרד ראש הממשלה, להגביר את השיח הגישורי והדיאלוגי בתוך עבודת הממשלה, והיא עובדת גם איתנו.

אביבה חלבי: והייתי שמחה, הייתי מציעה אולי לעשות את החיבור.

מירב בן ארי: צריך להביא מגשרת בין הקואליציה לאופוזיציה.

מיכל מרים וולדיגר: יש לי פתרונות יותר טובים.

מירב בן ארי: צריך כאן עבודת גישור.

יבגני סובה: ופסיכולוג.

קטי קטרין שטרית: אפילו בג"ץ לא הצליח, מירב.

מירב בן ארי: דווקא בג"ץ זאת לא הדרך.

אביבה חלבי: דרך אגב, אני מאוד מסכימה ששיח משפטי - - -

קטי קטרין שטרית: דווקא, דווקא זה, דווקא זה, דווקא זה.

קטי קטרין שטרית: שיהיה רצון טוב, אם יש רצון טוב הכול יכול להיות בסדר.

קריאות: - - -

אביבה חלבי: שיח משפטי מאוד מדגיש את השיח של הזכויות, ולא את שיח הצרכים.

אביבה חלבי: כשאנחנו מדברים בחברה כל כך מגוונת וכל כך משותפת מאוד חשוב להשמיע את הקולות של אלה שלאו דווקא נשמעים, ולתת מקום לכולם.

אביבה חלבי: ומתוך המקום הזה אני לגמרי ממליצה: אחד, הזכירה את זה חברת הכנסת שדיברה קודם, נירה שפק, ב-9 בפברואר, אנחנו קוראים לזה "שבוע הגישור העירוני", "דיבור חדש", זה יום שבו התגברה המחלוקת, הקונגרס הישראלי עובד איתנו, אז התגברה המחלוקת בהיסטוריה היהודית בין בית הלל לבית שמאי.

אביבה חלבי: זה יום שאנחנו עושים בו את ההפך, אנחנו מגבירים תהליכים.

אביבה חלבי: אז אם רוצים ליצור המשכיות אני מזמינה אותנו - - -

מיכל מרים וולדיגר: זאת מחלוקת לשם שמיים, את יודעת, סופה להתקיים.

אביבה חלבי: נכון, זאת מחלוקת לשם שמיים.

אביבה חלבי: איך היא מתקיימת?

אביבה חלבי: כשלא האדם במוקד אלא רעיון.

מיכל מרים וולדיגר: הנושא.

אביבה חלבי: הרעיון המהותי במוקד, ולשם אנחנו מחנכים.

אביבה חלבי: אני רוצה להגיד רק עוד שני דברים.

אביבה חלבי: החיבור אמור להיות מבחינתנו בין כל המגזרים, ואחד המקומות שאנחנו עובדים בעוצמה הכי גדולה זה בתוך מערכות החינוך הפורמלי והבלתי פורמלי, לחנך להקשיב, לחנך לקבל.

אביבה חלבי: אנחנו לא חייבים להסכים על הכול, אבל אנחנו צריכים לדעת לנהל את המחלוקות שלנו בדרך שאנחנו יודעים שיש מגוון דעות ויש חברה משותפת, ולכולם יש זכות ומקום לחיות ביחד ולהשמיע.

קטי קטרין שטרית: שלום וברכה, את יכולה לתת דוגמאות של איך אתם עושים את זה?

קטי קטרין שטרית: כי אנחנו שומעים הרבה תיאוריה ופחות מעשים.

קטי קטרין שטרית: אני אשמח מאוד לשמוע דוגמאות.

אביבה חלבי: שלום, קטי, בהחלט.

אביבה חלבי: אני יכולה לספר לכם שאתמול התקיימה בזום, לצערי, במקום בפיזי, קבוצה של דיאלוג נוער חילוני דתי, שנרשמו לזה מתוך רצון אישי, והם ניהלו שיח.

אביבה חלבי: שנה שעברה קבוצה כזאת הובילה לדבר על שלושה דברים: אחד, זה נוער חילוני דתי שלא מכירים חרדים, הם רצו לפגוש חרדים בגובה העיניים, ועל מה לדבר איתם?

אביבה חלבי: על שידוכים, איך יכול להיות שזה מתקיים.

אביבה חלבי: זאת לגמרי היכרות שמורידה מחסומים וניכור, וגורמת להיכרות.

אביבה חלבי: בפעם הראשונה שאנחנו פוגשים אנשים שונים מאיתנו, אני בוגרת הצופים הדתיים אז פגשתי אותם בצופים, אבל בפעם הראשונה שרובנו פוגשים, ולא בבתי הספר המשותפים, זה בצבא.

אביבה חלבי: לפני שזה אנחנו לא פוגשים.

אביבה חלבי: ופתאום הם פגשו אנשים.

אביבה חלבי: הקבוצה השנייה רצתה לדבר.

אביבה חלבי: זה נוער שלמד גישור ודיאלוג, ואז יזם מפגשים לנוער.

אביבה חלבי: ומה שאני מספרת לכם אצלי ברחובות מתקיים בכל הארץ.

אביבה חלבי: מתקיים בנוער, אנחנו מלמדים סייעות וגננות את כלי הגישור כדי שהם ייתנו את זה לילדים ולצוותים.

אביבה חלבי: זאת אומרת שאלו ממש תוכניות פרקטיות שעובדות בכל השטחים של הרשות המקומית בכל זירה וזירה, תכנון ובנייה, ובשיטור העירוני, ובנושא של בין קבוצות.

אביבה חלבי: אפילו על איך להשתמש במגרש משותף שקיים בתוך שכונות משותפות, במרחב הכפרי, ההרחבה והוותיקים.

אביבה חלבי: זה ממש בכל החיים עצמם.

אביבה חלבי: החלק המהותי הוא החינוך למחלוקת, לשיח בכבוד, וגם למיתון השיח.

אביבה חלבי: ואני אשמח לתת עוד לא מעט דוגמאות, אבל גלעד ביקש שאדבר רק על - - - נקודות.

קטי קטרין שטרית: רק אל תגיעו לנקודה הזאת שבסופו של דבר במערכת החינוך מתחילים להסתתר סביב מה שקורה בכנסת: בגלל שככה אתם מתנהגים ככה הנוער מתנהג, ככה זה, וזה לא נכון.

אביבה חלבי: לא, אנחנו אומרים שאנחנו נותנים כלים אחרים.

קטי קטרין שטרית: בדיוק, לכן אני אומרת: צאו מהמשבצת הזאת של הכנסת.

אביבה חלבי: לגמרי.

אביבה חלבי: ושוב, אני חושבת שחברת הכנסת רייטן הציעה שיהיה פה איזשהו – וגם ההצעה שהובלה עכשיו, לאמץ איזה קוד.

אביבה חלבי: נורא נשמח להיות שותפים עם כל הארגונים שנמצאים כאן, להוביל ולהיות חלק מהתהליך הזה.

אביבה חלבי: כי מה שקורה כאן קורה בבית של כל אחד מאיתנו, בעיר של כל אחד מאיתנו.

אביבה חלבי: ושיהיה בהצלחה לכולנו.

ניר אורבך: תודה רבה.

ניר אורבך: חבר הכנסת יבגני סובה; אחר כך, ברשותך, חבר הכנסת האוזר, חברת הכנסת לסקי, פשוט פספסתי אותה; ואז אתה.

ניר אורבך: בבקשה.

יבגני סובה: תודה רבה, אדוני היושב-ראש חברי ניר אורבך, תודה על ההזמנה, תודה על הדיון הזה.

יבגני סובה: בהחלט כחבר כנסת שעוד מעט מציין שלוש שנים אני כבר מרשה לעצמי לא לקרוא לעצמי "חדש".

יבגני סובה: בשלוש שנים האלה חוץ מזה שעברנו ארבע מערכות בחירות עברנו גם הרבה טלטלות בבית הזה.

יבגני סובה: לכל בן אדם יש את המחסום האישי שלו, זה מתחיל מהבית, מהמסגרת הלימודית, וכל בן אדם מחליט האם הוא עובר את המחסום הזה.

יבגני סובה: לפני שנבחרתי לכנסת הייתי עיתונאי, פרשן, מגיש, מרצה באוניברסיטה.

יבגני סובה: אולי בתור עיתונאי תמיד אתה חושב פעמיים לפני שאתה אומר משהו, כי אז אם תהיה לך פליטת פה בשידור חי אז זה לא נעים, וזה גם מבזה אותך.

יבגני סובה: גם פה בכנסת אני משתדל לשמור על המחסום הזה.

יבגני סובה: אם כן, אני חייב להגיד שלא תמיד אנחנו מצליחים לשמור על זה, כי תקיפות זה לאו דווקא בוטות.

יבגני סובה: כשאתה רוצה להיות תקיף אז אתה באמת צריך להיות תקיף.

יבגני סובה: יש אנשים שבוחרים בבוטות בלי שהם חושבים בכלל על המסר.

יבגני סובה: מה שחשוב להם זה להעביר איזשהו מסר אחיד לכולם, וכך בעצם נוצר מצב שהם בוטים, והם לא מתייחסים לעצם הבעיה או למהות הבעיה.

יבגני סובה: אני מזכיר לכולנו שכנסת זה המקום היחיד שבשביל להגיע אליו אתה לא צריך שום הכשרה מקצועית, שום ועדת איתור, שום דבר.

יבגני סובה: יש כמה מגבלות, אם זה ועדת הבחירות המרכזית שיכולה לפסול אותך, אבל גם אחר כך בג"ץ בעצם יכול לשנות את הדעה או שיש לך קלון שביצעת פשעים ברמה כזאת שיש לך קלון על פי החוק, ואתה לא יכול להיבחר לכנסת.

יבגני סובה: ומעבר לזה אין לך שום דרישות לתפקיד הזה, לא השכלה, לא פעילות ציבורית, לא ותק.

יבגני סובה: אני חושב שאפילו הגיל, מעל גיל 21 אפשר להיבחר לכנסת.

יבגני סובה: אז בעניין הזה הכנסת באמת משקפת את החברה הישראלית, לטוב או לרע.

יבגני סובה: ומה שאנחנו רואים בכנסת זה מה שאנחנו, לצערי, רואים בחברה הישראלית.

יבגני סובה: שמעתי אותך בקשב רב, את אורי, נכון?

יבגני סובה: ואמרת ש-13% מהאנשים כתבו ברשת שהם שמחים שקרה האסון הנורא הזה, ואם זה היה 2%-3% זה היה מנחם אותך?

יבגני סובה: לא.

אורי בנקי: כן.

יבגני סובה: יכול להיות שזה כן היה מנחם אותך אם זה היה 3%?

אורי בנקי: התשובה היא כן.

יבגני סובה: אותי מפחיד אפילו 1% שכותבים דבר כזה.

אורי בנקי: נכון, אבל אם היה 51% היינו בבעיה קשה.

אורי בנקי: גם ב-13% יש עם מה לעבוד.

אורי בנקי: אם היינו ב-2%, קיצוניים תמיד יהיו, ואין מה לעשות.

יבגני סובה: אז אני רוצה להגיד לך שאנחנו יום יום כחברי כנסת מתמודדים עם הבוטים ברשת, מתמודדים עם הפייקים, מתמודדים עם הטרולים.

יבגני סובה: וכל פעם שאתה אומר משהו, זה לא משנה, לא נכנסים למהות, השיח הוא אלים.

יבגני סובה: בגלל שיש שיח ברשתות החברתיות הוא נורא אלים.

יבגני סובה: אגב, זה לא רק בישראל, זה קורה בכל העולם.

יבגני סובה: דיברו פה כדוגמה על החברה הישראלית שבעצם מרכזת מכל המדינות.

יבגני סובה: קודם כול יש בארצות הברית, רק שם הם לא עולים, שם הם מהגרים, אבל יש, לארצות הברית באים מכל העולם.

יבגני סובה: 200 שנה המדינה הזאת קולטת מכל מדינה אחרת, ושם אנשים הופכים לאמריקאים.

יבגני סובה: אתה יכול לשמור על שפת האם שלך, אתה יכול לשמור על התרבות שלך, אבל אתה מבין שיש לך דגל אמריקאי, שיש לך חוקה אמריקאית, ויש לך נאמנות למדינה.

קטי קטרין שטרית: ערכים, ערכים קוראים לזה.

יבגני סובה: ערכים אוניברסליים.

קטי קטרין שטרית: אנחנו כבר מדברים על זה כמילת גנאי.

יבגני סובה: לא, לא אמרתי מילת גנאי.

קטי קטרין שטרית: אני אומרת שמתייחסים לזה במדינה כאל מילת גנאי, מדינה בלי ערכים.

יבגני סובה: אני לא רוצה להשמיץ.

יבגני סובה: אני, חלילה, לא רוצה להשמיץ, רוב החברה הישראלית היא חברה טובה, אבל תמיד כשיש את החלקים – זה כמו בכביש, רובנו נוסעים בכביש בסדר, אבל תמיד יש לך עבריין אחד, ואז אתה אומר: רגע, כולם לא יודעים לנהוג.

יבגני סובה: אז זה לא נכון, יש סטטיסטיקה.

יבגני סובה: פשוט את אותו עבריין, את אותו טרול, את אותו בוט רואים כולם, אז חושבים שזה מייצג את הרוב.

יבגני סובה: רוב החברה הישראלית נורמטיבית, רוב החברה הישראלית בסדר.

יבגני סובה: פשוט, לצערי, השיח שיורד לפעמים גם מלמעלה, גם מהוויכוחים הפוליטיים, ומחלחל למטה, לצערי יש לו השפעה הרסנית אדירה, ותפקידנו למנוע את זה.

יבגני סובה: אני כבר מסיים.

יבגני סובה: ואם כל אחד מאיתנו יחשוב על המחסום הזה ויהווה דוגמה אישית, אז אני מניח שגם הילדים שלנו וגם אנשים לפני צבא בגיל 18-17 – אמרתי את זה באחד הנאומים: מזל שהנוער בגיל 18-17 לא רואה את ערוץ 99 ולא רואה את הנאומים, כי אחרת אותו חייל שאמור להתגייס בגיל 18, ואמור להגיד בהשבעה: אני מוכן להקריב את חיי למען המדינה, אם הוא יסתכל על הנאום הזה, על נאומים במליאת הכנסת, הוא יגיד: בשביל מה אני צריך להקריב את חיי?

יבגני סובה: למען מי?

יבגני סובה: למען אלה שמדברים בצורה כזאת?

יבגני סובה: אז זה כן פוגע בערכים ובציונות.

יבגני סובה: ואני שמח שלא כל הנוער רואה את ערוץ 99.

יבגני סובה: בלי לפגוע בערוץ 99.

מירב בן ארי: מי רואה את זה בכלל?

מירב בן ארי: תגיד לי אתה.

יבגני סובה: אבל תפקידנו לשפר את זה.

יבגני סובה: השיח, כמו שאומרים, מתחיל מהבית.

יבגני סובה: לכולנו יש ילדים.

יבגני סובה: אני אבא לשלוש בנות, ואני תמיד אומר לילדות שלי: אני לא מרשה לכן לדבר בגסות על החברות שלכן או על מישהו שאתם רבים איתו.

יבגני סובה: אני לא רוצה לשמוע מילה גסה גם על אלה שאתן לא מסכימות איתם, בטח ובטח לא מאחורי הגב.

יבגני סובה: אז אם כל בן אדם, אם זה הורה, אם זה מורה, אם זה חניכים, אם אלו כל מיני תנועות נוער, גם אתם, אתם גם מובילי דעה בחברה הישראלית, אז אתה צריך כל פעם להקפיד על השיח המכבד.

יבגני סובה: וגם לאט לאט זה יחלחל למטה, וזה גם יחלחל לחברי הכנסת.

יבגני סובה: כי בסופו של דבר, כמו שנאמר פה הרבה לפניי, אנחנו מייצגים את העם כולו, את החברה הישראלית, וצריך לדעת שעל כל אמירה משמיצה, אמירה מגדפת ומטנפת, סליחה שאני משתמש במילים האלה, החשבון יחזור אלינו.

יבגני סובה: כלומר, מישהו מכם יגיד: לא מקובל שאתה תדבר ככה, אני לא רוצה שאתה תייצג אותי אם אתה מדבר במילים כאלה.

יבגני סובה: ואני חושב שגם בפידבק הזה שאנחנו חייבים לקבל, לא רק בגלל שאנחנו יודעים לדבר יפה, גם על הגבול הזה שאנחנו עוברים, ולא תמיד כמו שאמרתם, המחסום הזה עובד במאה אחוז.

יבגני סובה: אז תגידו לנו, תחזירו לנו את זה, ואנחנו צריכים גם להתבייש לפעמים, וגם לא בושה להגיד סליחה על דברים שנאמרו.

יבגני סובה: אמרת "ועדה מייעצת", אתה מבר-אילן, נכון?

יבגני סובה: אני גם בוגר בר-אילן, וסיפרתי את זה כמה פעמים פה.

יבגני סובה: אחרי הרצח הנורא, רצח רבין, אוניברסיטת בר-אילן עשתה תוכנית הידברות.

יבגני סובה: התוכנית הזאת הייתה חובה לכל מי שלומד תואר ראשון.

יבגני סובה: לא משנה מה אתה לומד, אתה חייב להירשם לתוכנית הידברות.

יבגני סובה: נדמה לי שזה היה שעתיים קורס כללי בשנה.

יבגני סובה: פשוט ב-1998 התחלתי לימודים שם.

יבגני סובה: ב-1999 כבר הייתי בתואר ראשון עוד לפני הצבא.

יבגני סובה: אני זוכר את זה היטב, השיח בחברה היה אלים, ואוניברסיטת בר-אילן בעצם הייתה בין הפטיש לסדן בסיפור הזה, אז היא עשתה את התוכנית הזאת.

יבגני סובה: סך הכול התוכנית הזאת היא טובה, הרבה אנשים למדו לשמוע ולהכיר אחד את השני.

יבגני סובה: אולי תקרא לזה גם תוכנית הידברות, בואו נעשה את זה לפני הוועדה - - -

ניר אורבך: הבנתי.

ניר אורבך: תודה רבה.

גלעד וינר: נציע גם צעדים כאלה שאולי יכולים להתקיים בכנסת.

רות וסרמן לנדה: יבגני, דיברת מדהים, מדהים, מדהים, מדהים.

רות וסרמן לנדה: תודה, רות.

ניר אורבך: תודה, רות.

ניר אורבך: חברת הכנסת גבי לסקי; ואחר כך – חבר הכנסת האוזר.

גבי לסקי: תודה רבה ליושב-ראש גם על ההזמנה האישית.

גבי לסקי: אני חושבת שיום חשוב היום, וזה אמור להיות יום חג.

גבי לסקי: יתכן שנצליח להפוך אותו שוב ליום חג.

גבי לסקי: שמעתי את הדברים של חברי חבר הכנסת שיין לפניי.

גבי לסקי: גם אני חברת כנסת חדשה, באמת חדשה.

גבי לסקי: יבגני, אתה כבר ותיק מבחינתי, וואי.

יבגני סובה: ותיק, יש פה אנשים ותיקים 30 שנה.

קטי קטרין שטרית: מה תגידי עליי?

קטי קטרין שטרית: אני שלוש שנים, עוד מעט ארבע קדנציות, ועברתי את גולדה מאיר בכמות של הקדנציות.

יבגני סובה: וחושבים שיש לך פנסיה כבר, נכון?

יבגני סובה: ככה הציבור חושב.

יבגני סובה: לא יודעים שאין פנסיה לחבר כנסת, רק - - - ואוטו חינם, ופנסיה חינם, והכול חינם.

קטי קטרין שטרית: כולם אומרים לי, את מסודרת, כן.

גבי לסקי: לזקני הדור, לבעלי הניסיון הרב.

גבי לסקי: אבל אני כן חייבת לומר שלעיתים אני מתביישת בבית הזה.

גבי לסקי: אנחנו חייבים לומר את האמת.

גבי לסקי: לא יכול להיות שאנחנו כנבחרי ציבור מרשים לעצמנו את השיח הזה, גם אם זה תחת עצבים, וגם אם זה כתשובה לעצבים של מישהו אחר.

גבי לסקי: אנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו את הדבר הזה.

גבי לסקי: אבל אנחנו לא יכולים להרשות לעצמנו גם כשאנחנו מדברים בשיח מכבד שגם נתייג ונפגע באנשים אחרים או בקבוצות אחרות בחברה.

גבי לסקי: גם אם אני אומרת: במטוטא ממך אל תיתן לתומך טרור הזה לדבר, אני גם פוגעת.

גבי לסקי: דיברתי יפה, דיברתי באופן מנומס, אבל אם אני כבר מתייגת קבוצות שלמות בחברה, ואני מוציאה את הלגיטימציה שלהם בתוך השיח הפרלמנטרי.

גבי לסקי: אני בעצם פוגעת בבית הזה.

גבי לסקי: אני חייבת לומר, הגעתי לפה על אף האופי שלי, יצא לי להיות בקואליציה, למרות שיש לי אופי של אופוזיציה.

גבי לסקי: אבל אני חייבת לומר שכולנו כשאנחנו מאפשרים לקיים כנסת כבר שבעה חודשים ללא ועדת אתיקה, ללא ועדת ביקורת המדינה, כולנו פוגעים בתפקיד שלנו.

גבי לסקי: ושלא יגידו לי - - -

קטי קטרין שטרית: גם במספר חברי הכנסת של האופוזיציה שצריכים להיות.

גבי לסקי: תקשיבי רגע.

קטי קטרין שטרית: אז אם את כבר אומרת את זה תגידי גם למה זה לא קורה.

גבי לסקי: רגע, תני לי לדבר, זה חלק מהעניין.

ניר אורבך: קטי, קטי.

קטי קטרין שטרית: לא, לא, אין בעיה.

גבי לסקי: תני לי לדבר.

קטי קטרין שטרית: תגידי את זה.

קטי קטרין שטרית: זה חלק מלכבד אחד את השני.

ניר אורבך: אנחנו לא מתווכחים.

גבי לסקי: אז אני בדיוק באה להגיד את זה, קטי.

גבי לסקי: אני אומרת שכולנו כחברי כנסת צריכים להסתכל על המציאות בכנסת מעבר למסך הבערות, כמו שקבע רולס, אנחנו צריכים לחשוב שכולנו מחר נחזור לאופוזיציה.

גבי לסקי: אנחנו צריכים להסתכל, לא משנה מאיפה אנחנו באים, אנחנו צריכים לקבוע כללי משחק קבועים.

גבי לסקי: אני אומרת את זה גם כחברת קואליציה, אנחנו לא עושים את זה רק קוניוקטורלי, כי כרגע יש לי רוב מסוים אז אני משנה את הכללים שיהיו לי טובים.

גבי לסקי: אנחנו צריכים לקבוע כללים קבועים, שהם כללי משחק שאנחנו לא משנים אותם תוך כדי משחק.

גבי לסקי: זה מה שפוגע בין היתר ביציבות הפרלמנטרית, ואנחנו צריכים להגיד את הדברים האלה עם היד על הלב.

גבי לסקי: יש מנגנונים שהם פורמליים ויש מנגנונים שהם בלתי פורמליים.

גבי לסקי: המנגנונים הפורמליים הם התקנון של הכנסת וועדת האתיקה.

גבי לסקי: אבל אני חייבת לומר אחרי הדברים שאמרתי, כן, חברי האופוזיציה שכרגע מונעים מהקמת ועדת האתיקה פוגעים במנגנון הפורמלי שיכול לעשות סדר.

גבי לסקי: והעובדה שאין ועדה לביקורת המדינה אנחנו פוגעים בעצם - - -

קטי קטרין שטרית: והעובדה שאין מספיק חברי כנסת - - -

מיכל מרים וולדיגר: למה אין?

מיכל מרים וולדיגר: אבל למה אין?

מיכל מרים וולדיגר: גבי, נו.

קטי קטרין שטרית: אבל אי-אפשר להאשים.

ניר אורבך: אבל, קטי.

קטי קטרין שטרית: אלו חלק מהבלונים שצריכים להתפוצץ פה ביום ההולדת.

ניר אורבך: קטי, קטי.

קטי קטרין שטרית: תכבדי, הינה, זאת הנקודה, שלא מכבדים אחד את השני.

ניר אורבך: קטי, אני אתן לך לדבר אחרי זה.

גבי לסקי: קטי, אני לא מכבדת?

גבי לסקי: בדיוק ההפך.

קטי קטרין שטרית: לא יאומן, חוסר כיבוד.

קטי קטרין שטרית: תמיד המחנה השני הוא אשם.

גבי לסקי: ההפך, אמרתי שאנחנו כולנו צריכים להסתכל כאילו - - -

קטי קטרין שטרית: אז תגידי, אנחנו קואליציה לא מכבדים.

גבי לסקי: אל תגידי לי איך להגיד את זה.

ניר אורבך: גבי, גבי, רגע אחד.

קטי קטרין שטרית: תגידי גם את הצד שלנו.

ניר אורבך: קטי, שנייה אחת.

קטי קטרין שטרית: לא מכבדים את הדמוקרטיה.

ניר אורבך: קטי, קטי, רגע אחד.

ניר אורבך: חברת הכנסת לסקי גבי תגיד מה שהיא חושבת עכשיו, גם אם הדברים לא כל כך נעימים לנו.

ניר אורבך: את תקבלי את זכות הדיבור, אני אתן לך אותה.

ניר אורבך: אני מבקש לא להתפרץ.

גבי לסקי: אז מי שלא הבין מה שאמרתי.

גבי לסקי: אמרתי, אנחנו חייבים לקבוע כללים, לא משנה אם אתה באופוזיציה או בקואליציה, וכולנו צריכים לכבד, ולא לשנות את הכללים האלה.

גבי לסקי: והעובדה שכרגע משנים כללים זה פוגע בעניין הדמוקרטי.

גבי לסקי: אנחנו לא רק נציגים של המפלגה שלנו שבחרה בנו, אלא יש לנו תפקיד רחב יותר.

גבי לסקי: אנחנו מייצגים את המדינה, אנחנו מייצגים את כל האזרחים והאזרחיות גם אם לא כולם הצביעו עבורי, ולא כולם נתנו לי.

גבי לסקי: יש כרגע ועדות משנה, וועדת חוץ וביטחון שעדיין לא מתפקדות בגלל הריב הזה.

גבי לסקי: העניין הזה הוא מעבר לחבר אחד בוועדה או פחות חבר בוועדה, יש לזה משמעויות רציניות.

גבי לסקי: התחלתי להגיד שיש מנגנונים פורמליים ובלתי פורמליים.

גבי לסקי: המנגנונים הפורמליים כרגע לא עושים את העבודה כמו שצריך.

גבי לסקי: לכן אני מסכימה, כבוד היושב-ראש, שאנחנו צריכים מנגנונים בלתי פורמליים שיעזרו לכולנו להתכנס להסכמות או להידברות שיכולה לשנות.

גבי לסקי: אני לא יודעת מי, יש שיחות בין יו"ר הקואליציה לבין יו"ר האופוזיציה, או כאלה שאני לא יודעת מה נאמר שם, איך זה מתנהל, איזה.

גבי לסקי: אני כן חושבת שאנחנו צריכים להיות - - -

יבגני סובה: אין, גבי, אין, אין.

גבי לסקי: אין עכשיו?

גבי לסקי: אין בכלל?

יבגני סובה: נציגים של האופוזיציה - - -

ניר אורבך: יבגני, אנחנו רוצים להתקדם קצת.

ניר אורבך: אני רוצה לשמוע גם את הנציגים של הארגונים.

גבי לסקי: אנחנו צריכים לאפשר מנגנונים בלתי פורמליים שיאפשרו לקיים דיאלוג.

גבי לסקי: אני רוצה להציע משהו מעבר לזה.

גבי לסקי: דיברתי במקרה על משהו אחר עם מנכ"לית של מדרשת אדם, שהיא אחראית על חינוך, היא מקדמת חינוך לדמוקרטיה.

גבי לסקי: דיברתי איתה על כל מיני משחקים קבוצתיים שמקדמים קבלת החלטות בצורה דמוקרטית וכל מיני דברים כאלה.

גבי לסקי: אני לא צוחקת, אנחנו צריכים להזמין את מדרשת אדם לחברי הכנסת לעשות מין משחקי תפקידים בדמוקרטיה, בקבלת החלטות דמוקרטיות כדי שכל אחד יעמיד את עצמו במקום הזה של מה המיעוט - - -

מיכל רוזין: גבי, אני אוהבת אותך, את חברה שלי, חברתי לסיעה, אני חושבת שזה רעיון, סליחה, לא לגיטימי בבית נבחרים, לא צריכים לבוא לחנך אותנו ולא צריכים לעשות לנו.

גבי לסקי: זה לא עניין של חינוך.

מיכל רוזין: ועם כל הכבוד.

מיכל רוזין: אני לא חושבת שזה - - -

גבי לסקי: אנחנו בבעיה.

מיכל מרים וולדיגר: ביקשנו לא להפריע, אז בואו לא נפריע לה.

גבי לסקי: אני מסיימת בזה.

גבי לסקי: אני חושבת שיש כרגע מקום לזה.

גבי לסקי: מאחר שמשהו לא עובד.

גבי לסקי: לא צריכים לחנך אותנו בעניין הזה, אבל במסגרת המנגנונים הלא פורמליים אנחנו צריכים איזה סוג של גישור לא פורמלי שיאפשר לנו להגיד את הדברים ולדבר אותם.

גבי לסקי: כי אי-אפשר להמשיך בכנסת שמדברת באמת בצורה שאני לא רוצה שהילדים שלי ישמעו, ושפוגעת בעבודת הכנסת.

ניר אורבך: גבי, תודה רבה.

ניר אורבך: הרעיון שלך כרעיון בעיני רעיון נכון, בשביל זה אנחנו גם עושים את השיח הזה, וגם הנושא של הגישור הוא נושא שבהחלט יהיה חלק מהתוצרים של היום הזה.

ניר אורבך: איך בדיוק ולאיזה פורמט נרד, נקבל החלטות בהמשך.

ניר אורבך: חבר הכנסת האוזר, בבקשה; אחר כך – אילן גאל-דור חברי הטוב; ורן.

יבגני סובה: הוא גם סגן יושב-ראש הכנסת.

צבי האוזר: תודה רבה.

צבי האוזר: קודם כול חג שמח לכולם, חג כנסת שמח, ט"ו בשבט שמח.

צבי האוזר: אני מבקש להגביה בדברים שלי, ואני מתנצל מראש שאני לא עושה לנו הנחות, למרות שזה יום חגינו.

צבי האוזר: תראו, מדינת ישראל קמה כמדינת ייעוד.

צבי האוזר: אנחנו יושבים כאן לא בשל רעיון של מקלט, אנחנו יושבים כאן בתפיסת עולם שגובשה 4,000 שנה, זאת מדינה, זאת ריבונות שניתנה לעם סגולה על פי תפיסתו הסובייקטיבית.

צבי האוזר: זאת מדינה שבקוד של ה-DNA שלה כתוב או מוטבע הרעיון, הרצון לשמש אור לגויים במובן העמוק ביותר, ההיסטורי.

צבי האוזר: עם קטן עם השפעה גדולה.

צבי האוזר: הפכנו אחרי פחות מ-75 שנה של ריבונות לאחד מ-25 או 30 המדינות המתקדמות בכל מיני מדדים, מדדי תל"ג, מדדים אחרים.

צבי האוזר: אבל כשאנחנו מסתכלים פנימה למוסד הדמוקרטי המכונה "כנסת", הפרלמנט, אותו מוסד עליון שבו יושבים הנציגים הנבחרים של אותו עם, עם סגולה, אור לגויים, ומתכנסים, האם אנחנו באמת עומדים בסטנדרטים שהעם הזה מצפה מאיתנו?

צבי האוזר: ולדעתי, ולצערי, התשובה היא לא.

צבי האוזר: כל אחד צריך לשאול את עצמו מדי בוקר על כך.

צבי האוזר: וחוששני שאנחנו הולכים ומתרחקים מאותו חזון.

צבי האוזר: אנחנו בפועל בשנים האחרונות נמצאים בעיצומו של משבר פוליטי, שהוא סוג של תהליך היסטורי שאחד מתפוקות הלוואי שלו, לצערי הרב, זה דה-לגיטימציה של הרשות המחוקקת.

צבי האוזר: היא מצטרפת לתהליכים הרסניים של דה-לגיטימציה של רשויות אחרות, של הרשות השופטת, של הרשות המבצעת, הוא לא ראש הממשלה שלי, וזה בא משני הצדדים.

צבי האוזר: אני לא רוצה פה להטיח אחד בשני, זה חלק ממשבר פוליטי שבעיצומו חווינו מכה קשה, קשה, קשה, לקריסת רעיון האחדות וממשלת האחדות.

צבי האוזר: יש לזה מחירים גדולים ועמוקים שהמערכת אחראית היסטורית על המחירים האלה.

צבי האוזר: ולכן אנחנו נמצאים בסיטואציה מבהילה בכל הקשור לסטנדרטים החדשים בפרלמנט, לעבודת הפרלמנט, למה שקורה כאן בפועל בכנסת.

צבי האוזר: עכשיו, אני רוצה לייחד שנייה לתפקידי הכנסת, ולעשות ב-60 שניות חשבון נפש מה מתרחש כאן.

צבי האוזר: ובואו נלך באמת בצורה מדודה לדברים לכאורה הטובים או הנסתרים.

צבי האוזר: חקיקה, הכנסת מחויבת בתפיסת העולם של אותו רעיון מסדר עקרוני לחקיקה איכותית וטובה.

צבי האוזר: והאם אנחנו יושבים פה עם יד על הלב ואומרים: יש כאן חקיקה איכותית.

צבי האוזר: חברים, הוועדות, אנחנו יודעים, בדיונים הארוכים והקשים רובם ככולם מתנהלים בהרכבים חסרים, רובם ככולם לא מנוהלים בצורה המיטבית כפי שפרלמנט במאה העשרים-ואחד, שמחוקק נורמות מורכבות, מצופה ממנו.

צבי האוזר: הרכב הפרלמנט של 120 חברי כנסת, שנקבע ב-1948–1949 כשבמדינת ישראל היו כמיליון אנשים איננו תואם את הייעוד או את התפקיד שמצופה מאיתנו.

צבי האוזר: כשחברי כנסת פה חברים בשלוש-ארבע-חמש-שש ועדות זה לא רציני.

צבי האוזר: זה לא מאפשר דיון אמיתי או חקיקה אמיתית של הכנסת.

צבי האוזר: וצריך לשים בפנינו תפיסה – אני יודע שהיא לא פופוליסטית, היא לא פופולרית, של להגדיל את הפרלמנט הזה, ולהגביל חברי כנסת למקסימום שתי ועדות כדי שילמדו מקצוע.

משה ארבל: צביקה, במפלגתך יש חברת כנסת שהיא יושבת-ראש של שתי ועדות.

צבי האוזר: תשמע, זה לא רציני, פרלמנטר זה מקצוע, ועדה זה מקצוע, ואנחנו צריכים לדון לא בעוקצנות אחד כלפי השני - - -

קטי קטרין שטרית: יכולתם לתת חלק לאופוזיציה.

צבי האוזר: לא בעוקצנות, קטי, שנייה.

קטי קטרין שטרית: לא, חלילה.

צבי האוזר: זאת לא שאלה של אופוזיציה קואליציה.

צבי האוזר: אני אומר משהו שהוא לא פופולרי, 120 חברי כנסת לא יכולים לעשות את העבודה, זה אחד הפרלמנטים הקטנים בעולם, אם לא הקטן בעולם.

צבי האוזר: והמשימות המוטלות על מדינה בהקמה – לא השלמנו רבעון שלישי של 100 ראשונה של ריבונות - - -

קרן ברק: אז הורדתם - - -

צבי האוזר: אנחנו דור מייסדים ואנחנו צריכים לנהל את זה אחרת.

קטי קטרין שטרית: כי הם הוסיפו - - -

צבי האוזר: אני מבקש לא להפריע לי.

צבי האוזר: בקרה על הרשות המבצעת זה התפקיד השני של הכנסת.

צבי האוזר: אנחנו לא מבצעים בקרה נאותה על הרשות המבצעת.

צבי האוזר: בסיטואציה הנוכחית הקואליציה היא קואליציה ממושמעת, ההקשרים של נורבגים מחלחלים להקשר הממושמעי הזה.

צבי האוזר: והאופוזיציה הלכה למעשה מחרימה את עבודת הבקרה על הכנסת.

קטי קטרין שטרית: למה?

קטי קטרין שטרית: למה?

ניר אורבך: קטי, קטי.

צבי האוזר: למה?

צבי האוזר: אני לא שם עכשיו את הסיבות, אני אומר לכם שאני חבר ועדת החוץ והביטחון.

קטי קטרין שטרית: לא יאומן, זה אל"ף-בי"ת של שיח לכבד אחד את השני.

צבי האוזר: אני חבר ועדת משנה למודיעין בחוץ וביטחון, שבה אך ורק ח"כים ספורים מנהלים בקרה על קודש הקודשים של מדינת ישראל בענייני ביטחון לאומי.

צבי האוזר: לא מתקיימת שם בקרה, כי ועדת המשנה הזאת מוחרמת ואופוזיציה לא יושבת בה מהסיבות אולי הטובות או הלא טובות.

קטי קטרין שטרית: הכי חשובות.

צבי האוזר: יש לנו מדינה שצריך לנהל אותה וצריך לדאוג בה יומם ולילה, ואי-אפשר להעניש את הקואליציה באמצעות זה שמענישים את המדינה.

קטי קטרין שטרית: תקשיבו לנו, תיתנו לנו מה שאנחנו צריכים.

צבי האוזר: התפקיד השלישי של הכנסת הזאת זה לשמש ככיכר העיר, כיכר השוק.

צבי האוזר: לצערי הרב, אני אומר לכם, כיכר השוק, ואני מהדהד את שירה האלמותי של נעמי שמר "ירושלים של זהב", שאמרה: כיכר השוק ריקה.

צבי האוזר: כיכר השוק ריקה, היא התכוונה לעיר העתיקה.

צבי האוזר: כיכר השוק ריקה כאן בכנסת ישראל.

צבי האוזר: זאת לא כיכר שוק, זה לא שוק.

צבי האוזר: הדיונים שמתקיימים כאן אינם באמת דיונים שמשקפים הלכה למעשה את המחלוקות בחברה הישראלית, הם באקצנט ובטון הרבה יותר קיצוני, הרבה יותר בוטה.

צבי האוזר: הם נותנים תמונת מראה לא נכונה שהשוליים הפכו להיות מרכז או שהמרכז הפך להיות שוליים.

צבי האוזר: לא ייתכן שנשקוט ונשלים על זה ששוליים הפך מרכז ומרכז הפך לשוליים.

צבי האוזר: ואת חלק מהביקורת הזאת צריך להפנות לכלי התקשורת, למערכת התקשורת, שיש לה אחריות על איך מדינת ישראל נראית לא פחות מהמערכת הפוליטית והממסד הפוליטי.

צבי האוזר: והממסד התקשורתי הוא זה שמאיץ תהליכים הרסניים ששוליים הופכים להיות ומרכז והמרכז הופך להיות שוליים.

צבי האוזר: ואני אקצר כי אני צריך ללכת לישיבה של סגני יושב-ראש הכנסת.

צבי האוזר: אנחנו ברגע האחרון, כמו שאמרתי, אנחנו לפני רבעון רביעי של מאה ראשונה שלנו, אנחנו מחוקקים בראשיתיים, אנחנו דור מייסדים.

צבי האוזר: אני שנבחרתי לכנסת, וזה לא היה מזמן, זה גם היה לפני כשלוש שנים, מ-1,000 המחוקקים הראשונים במדינת ישראל.

צבי האוזר: עלינו יסתכלו בעוד 500 ו-600 שנה וישאלו: מה הם עשו שם במאה הראשונה של מדינת ישראל?

צבי האוזר: ולכן, אני קורא לכל חבריי לשים את היד על ההגה יחד ולהסיט אותו כדי להסיט אותנו מפני תהום, לפני שהפוליטיקה תהפוך מקצוע שרק אנשים לא שפויים, מוזרים, לא רציניים ייטלו בה חלק.

צבי האוזר: ושהאנשים הטובים יפנו לה גב, כי יחשבו שאי-אפשר להיות איש טוב ופוליטיקאי.

צבי האוזר: ולכן, אני קורא לכל חבריי להתעשת, להתמתן, להפעיל שיקול דעת, ולהבין שאנחנו פועלים לא רק בשמנו עצמנו, בשם מפלגתנו, בשם 15,000 בוחרינו, אנחנו פועלים בשם קרוב ל-10 מיליון אנשים היום במדינת ישראל, ואנחנו פועלים בשמם של הדורות הבאים, אותם אלה שעוד לא נולדו, ואנחנו צריכים לעמוד בציפיות שלהם איך להמשיך ולנווט את מדינת ישראל למקום הראוי שלה.

ניר אורבך: תודה רבה, חבר הכנסת האוזר.

ניר אורבך: אילן גאל-דור מנכ"ל גשר, בבקשה.

אילן גאל-דור: דווקא אחרי הדברים האלה אגיד משהו ברמה האופטימית, ולראות איך אפשר לחבר את זה.

אילן גאל-דור: אנחנו עובדים הרבה עם נוער, עם חיילים, עם סטודנטים.

אילן גאל-דור: לא אחדש לכם ואגיד שיש לנו נוער נהדר, יש לנו חיילים מדהימים, יש לנו סטודנטים נהדרים, ואנשים שאנחנו פוגשים יום יום הם אנשים נהדרים.

אילן גאל-דור: אני לא רוצה להגיד משהו על הפער למה שקורה כאן.

אילן גאל-דור: 120 חברי הכנסת או רוב רובם של חברי הכנסת הם כאלה שהיו פעילים חברתיים, היו במועצות של תנועות הנוער או שהיו פעילים במקום כזה או אחר.

אילן גאל-דור: אומנם לא עברו הכשרה כדי להיות חבר כנסת, כמו שמישהו אמר פה, אבל הם ודאי אנשים שעשו מהלכים מאוד מאוד חשובים בחברה הישראלית.

אילן גאל-דור: משהו השתבש בשיח בחברה הישראלית.

אילן גאל-דור: חברי הכנסת הם בבואה של החברה הישראלית, אי-אפשר להגיד שיש לנו שתי חברות.

אילן גאל-דור: אנחנו חברה אחת, גם מה שקורה פה בבית וגם מה שקורה בחוץ.

אילן גאל-דור: אבל לאנשים שמגיעים להנהגה יש אחריות כי מסתכלים עליהם, כי שומעים להם.

אילן גאל-דור: ונוצר מצב בשיח של החברה הישראלית שהפכנו מחלוקת לשסע.

אילן גאל-דור: במקום להפוך שסעים לגוונים הפכנו את זה למהלומות אישיות, ומזה אנחנו צריכים להימנע, שם אנחנו צריכים להיות.

אילן גאל-דור: אני קופץ ישר, כי אני יודע שאנחנו פה גם בלחץ זמן.

אילן גאל-דור: כשמכירים את חברי הכנסת, ובכלל את נציגי הציבור אחד אחד, אלו אנשים מדהימים.

אילן גאל-דור: אבל משהו קורה במסר שיוצא כלפי החברה.

אילן גאל-דור: אז אחד, עצם החיבור סביב השולחן הזה צריך להיות בפרקטיקה המתמשכת.

אילן גאל-דור: חברי הכנסת צריכים להיות שותפים ומעורבים בעשייה החברתית שקורית בשטח, למצוא יום בשבוע, יום בשבועיים או פעם ב-, ללכת ולהיפגש ולראות את אותם קבוצות שנפגשות.

אילן גאל-דור: כולנו פה, כל הארגונים כל הזמן מפגישים בין קבוצות שונות בחברה הישראלית, וכאילו יוצרים איזשהו בידוד.

אילן גאל-דור: אנחנו בסדר, אנחנו מדברים, אנחנו מוצאים את הדרך לגשר, אבל בכנסת הם לא יודעים.

אילן גאל-דור: ודאי שיודעים, רק צריך לבוא ולהתחבר לשטח.

אילן גאל-דור: דיברו פה על תגמול.

אילן גאל-דור: צריך להיות תגמול חיובי לחברי כנסת שמובילים בתחום החברתי, בתחום של דיאלוג, בתחום של גישור.

אילן גאל-דור: והדבר האחרון שאני רוצה להגיד, הכנסת קובעת דברים שנמצאים על סדר-היום.

אילן גאל-דור: ואם הכנסת, ועדת הכנסת, ודרכה לא רק בהחלטה בהצהרה, אלא גם במעשה, וגם בהקצאת משאבים, הכנסת תגיד: חשוב לנו השיח במדינת ישראל, חשוב לנו השיח ברשתות החברתיות.

אילן גאל-דור: אם יעברו פה השתלמות והכשרה על מה שקורה היום ברשתות החברתיות, יש לחברי הכנסת הרבה מה להגיד שם והרבה מה לעשות שם כדי למתן את השיח.

אילן גאל-דור: אז אני קורא לחיבור יותר הדוק בין חברי הכנסת לבין הארגונים החברתיים, ואני קורא למהלכים שהכנסת תשים את הנושא על סדר-היום.

אילן גאל-דור: תודה.

ניר אורבך: אילן, תודה רבה.

ניר אורבך: זאת באמת הקריאה שתצא מפה, החיבור היותר הדוק בין הארגונים החברתיים לבין נציגים בכנסת.

ניר אורבך: ד"ר רן קוטנר; ואחריו – חברת הכנסת רות וסרמן לנדה.

ניר אורבך: אני רואה שחברת הכנסת וולדיגר הייתה צריכה לצאת; ואחר כך – חברת הכנסת קטי שטרית.

ניר אורבך: בבקשה.

רן קוטנר: ראשית, תודה על ההזמנה, ותודה על היום החשוב הזה.

רן קוטנר: כמובן שכולנו מבינים שחשוב שהוא לא יהיה רק יום אחד, אלא משהו שנעשה באופן שיש לו קיימות, שיש לו המשכיות, שהוא באמת מושרש ומוטמע.

רן קוטנר: אמרת בדברי הפתיחה שלך שעלינו לעצור לרגע, וכשאנחנו עוצרים ועושים רפלקציה יש שניים שלושה דברים שחשוב לשים לב אליהם לב.

רן קוטנר: לעצור ולשים לב קודם כול להכרה ששאלת הקיטוב ואובדן הלכידות והלעומתיות בחברה הישראלית היום זה אולי הגורם מספר אחד מבחינת איום ביטחוני על המדינה.

רן קוטנר: בראייה ארוכת טווח ועמוקה, האופן שבו אנחנו מנהלים את השיח בינינו ואת המחלוקות בינינו פוגע בחוסן החברתי ובחוסן הלאומי יותר מכל דבר אחר.

רן קוטנר: לא בטוח שאנחנו מודעים לזה.

רן קוטנר: בראייה ארוכת טווח המחירים יכולים להיות הרה אסון.

רן קוטנר: דבר שני, ואמרה את זה חברת הכנסת שפק מאוד יפה בעיני, שעלינו לשים לב לאופן שבו לפעמים אתם נגררים לאיזשהו תפקיד שאתם לא באמת רוצים למלא.

רן קוטנר: אבל אתם הופכים להיות קצת עבדים של דימויים מבחוץ או שאתם נזקקים ונדרשים לשחק באיזשהו תפקיד שאתם לא מרגישים בו נוח.

קטי קטרין שטרית: סליחה שאני מפריעה, אבל אולי תגיד מה אתם עושים בפרויקט שלכם במקום – אנחנו כל הזמן שומעים במה אנחנו לא בסדר, חברי הכנסת, נראה לי שיותר - - -

רן קוטנר: חלילה, לא, לא.

מירב בן ארי: דווקא זה מעניין מה שאתה אומר.

מירב בן ארי: אני מקשיבה לך וזה מאוד מעניין אותי.

רן קוטנר: חלילה, לא אמרתי שאתם לא בסדר בכלום.

רן קוטנר: אני אומר את זה דווקא עם הרבה אמפטיה, ממש לא ממקום של לא בסדר.

קטי קטרין שטרית: אוקיי, אז בואו - -

רן קוטנר: אני אהיה יותר – אנחנו כבר עייפים.

קטי קטרין שטרית: - - תמשיכו להכות בנו, זה בסדר.

רן קוטנר: חלילה, חלילה, לא הבנת אותי.

ניר אורבך: סליחה, ד"ר קוטנר.

קטי קטרין שטרית: לא הבנתי.

ניר אורבך: קטי, היה פה דיון ארוך.

קטי קטרין שטרית: אני יודעת שהיה, שמעתי אותו בדרך לכאן, אבל אני רוצה לשמוע מה הוא עושה.

קטי קטרין שטרית: אני בטוחה שאם הבאת אותו לכאן סימן שיש פה איזה פרויקט שהוא מאוד טוב, אז אולי כדאי לשמוע מה אתם עושים כדי שנוכל ללמוד מכם.

קטי קטרין שטרית: אנחנו חברי הכנסת נוכל ללמוד מכם.

רן קוטנר: תסכימי איתי שב-11:54 אני לא אתחיל עכשיו ללמד אתכם.

רן קוטנר: אם תרצי זה חלק מהבעיה.

רן קוטנר: אם עושים רפלקציה על מה שהיה פה בדיון, אז היה פה סוג של מודל דה ליברציה שהוא מאוד לא אפקטיבי.

קטי קטרין שטרית: אוקיי.

ניר אורבך: אבל, ד"ר קוטנר, שנייה אחת.

ניר אורבך: אני בכוונה עומד על זה, קטי, זה מפגש פתיחה, אנחנו פה בזמן מוגבל, והבאנו לפה ארגונים חשובים שאנחנו רוצים את המשך שיתוף הפעולה איתם.

ניר אורבך: חשבנו עוד לפני כן מתוך מה שהם מייצגים, שהמקום שלהם פה זה על השולחן מולנו ואיתנו כדי שנוכל ביחד לראות מה אנחנו כן יכולים לשפר יחד איתם בדברים, שלצערי עד עכשיו - - -

קטי קטרין שטרית: כן, אבל, ניר, אתה יודע שלפעמים כשמאשימים, מאשימים, מאשימים, אתה בורח ממה שאתה בעצם צריך לעשות.

ניר אורבך: לא מאשימים.

ניר אורבך: אבל, קטי, נכנסת פה באמצע.

קטי קטרין שטרית: אני שומעת את אנשי המקצוע, ואני מאוד מעריכה ומוקירה, אבל אתה יודע, אני באה מתחום החינוך, אז אני יודעת שהדבר הכי הכי הכי שאני לא מקבלת זה שתמיד אומרים: אתה אשם, אז בגללך זה קורה.

ניר אורבך: לא, לא, רגע.

קטי קטרין שטרית: השיח בגללך, אתה מבין.

קטי קטרין שטרית: כל אחד יעשה את הביקורת של עצמו, וזה יהיה מצוין.

ניר אורבך: רגע , קטי.

ניר אורבך: קודם כול אנחנו ביקשנו מהם להגיע לפה, זה דבר ראשון; דבר שני, אנחנו מגיעים לפה לעבודה משותפת; ודבר שלישי, בזמן הקצר שיש להם כל אחד בוחר לעצמו להצביע על הנקודות שהוא חושב שצריך לשפר.

ניר אורבך: זה לא מתוך האשמה ולא מתוך רצון להצביע על דברים, את הביקורת העצמית שיש לנו כלפינו אנחנו יודעים לעשות.

ניר אורבך: הבאנו אותם לפה בין היתר בגלל הדבר הזה.

ניר אורבך: דיבר פה חבר הכנסת מרגי, ואמרה גם חברת הכנסת קרן ברק, שכולנו בסופו של דבר נכנסים לבית הזה מתוך יראת כבוד מאוד גדולה, ויש פה המון המון דברים טובים, כל אחד באמונה שלו של מה זה מייצג כלפי עם ישראל.

ניר אורבך: מבחינתי אחד מסמלי הממלכה פה זה הכנסת, ורוב הדברים שנעשים פה טובים.

ניר אורבך: יש פה דברים שהייתה להם החצנה מאוד מאוד לא טובה החוצה.

קטי קטרין שטרית: בסדר, ניר, אני שומעת את מה שאתה אומר.

ניר אורבך: נפלנו דווקא על ד"ר רן קוטנר.

קטי קטרין שטרית: אשמח לשמוע מה הם אומרים כדי לחדש לנו.

קרן ברק: אחרי ששמענו את דברי הטעם האלה, צביקה האוזר אמר דברים הפוכים לחלוטין, ובטונים.

ניר אורבך: יש פה דיון וכל אחד - - -

קטי קטרין שטרית: פספסת, גם גבי אמרה את זה וגם אחרים.

קטי קטרין שטרית: את מבינה, כולם קוראים לשיח מכבד והכול, ואת צריכה לראות, אנחנו אשמים, אנחנו הלא בסדר, לכן זה לא ישתנה, לכן אני לא אופטימית.

ניר אורבך: קטי, חבל שלא היית פה מקודם.

קטי קטרין שטרית: באתי כי רציתי לכבד את ניר.

קטי קטרין שטרית: הגעתי לכאן לכבד אותך.

ניר אורבך: תודה רבה.

ניר אורבך: תודה.

קרן ברק: גם אני.

קטי קטרין שטרית: אבל אני לא אופטימית.

קטי קטרין שטרית: הלוואי הלוואי שיקשיבו לנו.

ניר אורבך: ד"ר רן קוטנר.

רן קוטנר: רק אחדד את הנקודה הזאת, ואגע בדברים פרקטיים.

ניר אורבך: תקבל את הזמן שלך.

רן קוטנר: מעולה.

רן קוטנר: אני רק רוצה לומר שזה היה ממקום של אמפטיה למקום שבו אתם נמצאים, ולפעמים אתם שבויים בתוך תפקיד שאתם נדרשים למלא, וחס וחלילה זה לא היה ממקום של ביקורת.

קרן ברק: מירב צריכה ללכת, אז יאללה.

רן קוטנר: להמשיך?

רן קוטנר: צריך לא להסס ולא לחשוש להשתמש גם באנשי מקצוע, להיעזר באנשי מקצוע.

קריאות: - - -

רן קוטנר: אעשה את זה ממש בקצרה כי כבר עייפים.

רן קוטנר: קודם כול אני חושב שלא צריך לחשוש לעשות שימוש באנשי מקצוע, בליווי מקצועי, זאת פרופסיה שהולכת ומתפתחת, ויש הרבה מה לעשות בה שימוש.

רן קוטנר: עכשיו, יועץ לתהליכי שיח לפעמים מנוגד הפוך באתוס לייעוץ פוליטי, כמו שלפעמים אנחנו תופסים עשייה פוליטית בסוג של נכלוליות או נבזיות, שאני יודע שזה לא, וגם אתם לא רואים את זה כך, אבל לפעמים ברמת האתוס.

רן קוטנר: אבל לייעוץ יש ערך, והוא מאוד מאוד חשוב.

רן קוטנר: כדאי לשים לב מה קורה באגף מימשל וחברה במשרד ראש הממשלה, עושים עבודה נהדרת כבר מעל לעשור, וזה כוח שאפשר לעשות בו שימוש החל מהשולחנות העגולים במשרד ראש הממשלה שהוקמו.

רן קוטנר: אם אני לא טועה המפגש הראשון היה ביום שאולמרט הודיע שהוא מתפטר מלהיות ראש ממשלה.

רן קוטנר: שולחנות עגולים שעושים עבודה נפלאה במשרד ראש הממשלה, ואפשר ללמוד הרבה.

רן קוטנר: יש תת-תחום אצלנו שנקרא "חקיקה בהסכמה", לא חוקה בהסכמה, Public policy by Consensus.

רן קוטנר: מאוד כדאי להיעזר בעולם הדעת שנמצא שם כדי שאפשר יהיה גם בתהליכי החקיקה עוד משלבים מוקדמים בוועדות לראות ראייה מערכתית, לראות ראייה שמכניסה מורכבות, שבעיני מילים הן מילים נרדפות גם לממלכתיות.

רן קוטנר: וזה משהו שבהחלט אפשר להיעזר בו, תחום הדעת הזה, כדי לפתח את היכולות האלה לחקיקה שנעשית עוד מהשלבים המוקדמים בתהליכים של בניית הסכמות.

רן קוטנר: אני רוצה גם להציע לאתגר, וזה משהו שחברת הכנסת רייטן העלתה מקודם, וזה בהמשך גם לדברים של אביבה חלבי, שדיברה על מרכזי גישור בקהילה.

רן קוטנר: אפשר לחשוב על הקמת מוסד פנימי בכנסת, מרכז גישור ודיאלוג ובניית הסכמות.

רן קוטנר: זה לא בדיוק מרכז גישור ודיאלוג בקהילה, למרות שאפשר גם לדבר על למה הכנסת או איזו קהילה, אבל זה לא.

רן קוטנר: זה מרכז גישור ודיאלוג ובניית הסכמות, שיהיה מוסד פנימי שייתן שירותים לכנסת כדי לסייע בפיתוח המסוגלויות Day in, day out.

רן קוטנר: אני רוצה לומר עוד דבר.

רן קוטנר: בין האמירות היפות שכולנו יודעים להגיד לבין מה שקורה בפרקטיקה של התפקודים בפועל יש פערים.

רן קוטנר: כולנו בני אדם, נבחרי ציבור, לא נבחרי ציבור, כולנו בני אדם, יש פערים, גם אני.

רן קוטנר: אני תמיד אומר לסטודנטים שלי: זה שאני ד"ר וזה שלימדתי בהרווארד זה לא משנה את העובדה שאני עושה את הטעויות שלי Day in, day out.

רן קוטנר: אנחנו בני אדם וזה בסדר, וכדאי שנהיה רפלקטיביים ומודעים לדברים האלה, ואפשר להיעזר במוסד כזה כאן בתוך המוסד.

רן קוטנר: אם שאלת אולי על משהו שאנחנו עושים, אני יכול רק להצביע, לא רציתי לדבר על העבודה שלנו, כי אני לא בא לשווק פה מרכולת פרטית או של ארגון שאני בא ממנו.

רן קוטנר: אבל באוניברסיטת חיפה אנחנו משיקים תהליך של בניית מדד חברה משותפת, כולל כנס שנתי שיבדוק את מדד החברה המשותפת במדינת ישראל.

רן קוטנר: אני קורא לכנסת ישראל להיות שותפים שלנו, זה ייעשה גם עם ארגוני חברה אזרחית וחברה משותפת.

רן קוטנר: אני קורא גם לכנסת ישראל להיות שותפים ברפלקציה ובבחינה של מה עולה מכאלה מדדים ומהתוצאות, כדי שנדע ללמוד מהם מה עלינו לשפר ואילו מהלכים אנחנו יכולים לעשות כדי לשפר.

רן קוטנר: ושיהיה לנו בהצלחה.

ניר אורבך: תודה רבה.

ניר אורבך: בהחלט נסכם את הדיון הזה, ונוציא גם סיכום מסודר עם ההצעות שעלו פה, ונראה באמת מה יכול להיות פרקטי פה גם לכנסת.

ניר אורבך: חברת הכנסת רות וסרמן לנדה.

מירב בן ארי: אתה יכול לתת לי דקה?

מירב בן ארי: את יכולה דקה?

מירב בן ארי: כי אני הולכת.

מירב בן ארי: אני מתנצלת, אני פה כבר מעל שעה, אני אף פעם לא נמצאת בדיונים כל כך הרבה זמן.

רון כץ: מי יכול להגיד לך לא?

מירב בן ארי: אני חייבת ללכת כבר לפני חמש דקות.

רות וסרמן לנדה: למה להגיד לא?

רות וסרמן לנדה: בשמחה רבה.

מירב בן ארי: תודה, תודה לך.

מירב בן ארי: אגיד משהו בתור מישהו שהייתה כאן ארבע שנים בכנסת שעבדה אחרת, ונראה לי שאני היחידה פה.

עידית סילמן: נכון.

מירב בן ארי: הכנסת יכולה לעבוד אחרת.

מירב בן ארי: הייתי כאן ארבע שנים עם אופוזיציה לוחמנית ורצינית, וגם עם קואליציה, שיודעים לעבוד יחד.

מירב בן ארי: כשבימי רביעי כשיש הצעות חוק טובות בטרומיות מצביעים יחד, וכשביום שני אם יש ממשלתיות טובות מצביעים יחד, אבל במקביל גם יודעים לחלק ועדות, וכמובן חברי הכנסת.

מירב בן ארי: אין לי הרבה זמן לדבר.

מירב בן ארי: לדעתי בסיטואציה שהגענו אליה, אדוני היושב-ראש, אני חושבת שאנחנו חייבים התערבות.

מירב בן ארי: הקשבתי פה לכמה, גם את אילן אני מכירה מצוין, אולי התערבות מבחוץ, כי זה לא יעזור שקטי תמשיך להגיד שהיא צודקת, וקרן תגיד שהיא צודקת, והאוזר יגיד, וגבי לסקי.

מירב בן ארי: אני לא מחפשת מי צודק.

מירב בן ארי: די, צריך להתנהל בחוכמה כי אפשר שכנסת תתנהל אחרת.

מירב בן ארי: אפשר לבוא ביום שני – עכשיו, אין מה להילחם ולצעוק במליאה, ולטרפד דברים, ולעשות פיליבסטרים והסתייגויות.

מירב בן ארי: אני שומעת חברי כנסת צעירים, תסלחו לי, אומרים על אופוזיציה למה הם מורחים, מותר להם למרוח את הזמן, זה התפקיד שלהם להתיש אותנו.

מירב בן ארי: אבל אנחנו נמצאים על סף תהום פה בכנסת הזאת, מעולם לא הייתה כנסת כזאת שלא היה יו"ר הוועדה לביקורת המדינה, שאין יו"ר ועדת האתיקה, שאין ועדה חסויה של ביקורת המדינה, שישבתי בה ארבע שנים, שהיא סופר קריטית להצלחה של החברה.

מירב בן ארי: בגלל שאנחנו על סף תהום, קודם כול היוזמה שלך מעולה, ואני מברכת אותך.

מירב בן ארי: ולמרות מה שאתה עובר, ואתה עובר אללה יוסטור, באמת מה שאתה עובר.

מירב בן ארי: כמה שאני חזקה, אמרתי גם לסילמן את זה, אם הייתי עוברת את מה שאתם עוברים, אולי בגלל שגם הייתי עכשיו כבר שנתיים בחוץ באזרחות, הייתי הולכת הביתה.

מירב בן ארי: אני מודה.

מירב בן ארי: וואלה, לא יודעת, אגיד לך את האמת.

מירב בן ארי: אבל זה כנראה אחרי שהייתי שנתיים בחוץ, הבנתי שהתפקיד הזה הוא בסדר, אבל הכול בסדר גם בחוץ.

מירב בן ארי: ועם מה שאתה עובר לכנס אירוע כזה, ליזום התעקשות של דיבור ביחד זה דבר מדהים.

מירב בן ארי: במקרה אמרתי את זה לסילמן בשבוע שעבר.

מירב בן ארי: אני חושבת שהכנסת הזאת לא טובה לא לקואליציה ולא לאופוזיציה ככנסת, ולכן צריך – יש כאן אנשים מדהימים, לחלקם הקשבתי, כי הייתי קצת תוך כדי – אולי להביא מבחוץ.

מירב בן ארי: אולי לשבת כאן כמה ח"כים, אגב, לא בתפקידים, ח"כים שעם קצת ניסיון פרלמנטרי מימין ומשמאל, עם מגשרים, ואולי זה יעזור לנו.

מירב בן ארי: אולי אתה צריך, בגלל שאתה יו"ר ועדת הכנסת, ואני אומרת לך מילה אחרונה, ללכת אל ראש הממשלה שהוא יו"ר המפלגה שלך ולהביא לכאן צוות חיצוני שידע לגשר.

מירב בן ארי: חבר'ה, הייתי ארבע שנים, היו לנו שני עד שתיים בלילה, והיו לנו מלחמות ברביעי על טרומיות, אבל לא היינו כמו בכנסת הזאת בתחושה של אווירה רעילה.

מירב בן ארי: אגיד לכם מילה אחרונה, אני מתה על הכנסת, כשחזרתי ללפיד אמרתי לו: אני רוצה רק כנסת.

מירב בן ארי: לא מעניין אותי לא סגן שר, לא רוצה, אני רוצה רק כנסת.

מירב בן ארי: ואם יו"ר ועדה, בכלל נהדר.

מירב בן ארי: שים אותי בכנסת כי אני אוהבת את הכנסת.

מירב בן ארי: אם בשבוע שעבר הסתכלתי על הטבלה, על לוח השנה, ואמרתי: מתי מסתיים המושב?

מירב בן ארי: אמרתי: אם את מה שנקרא בארזים, ומותר לי כי יש לי קצת ניסיון פרלמנטרי, מה יגידו?

מירב בן ארי: ובאמת אני אומרת לכם, אם הגעתי למצב שאני אומרת: רק שהמושב ייגמר.

מירב בן ארי: ואתם יודעים מה, זה לא אמור להיות ככה.

מירב בן ארי: זאת אמורה להיות עבודה קשה וסיזיפית אבל עם קרן אור, ואני מרגישה שקצת איבדנו את זה.

מירב בן ארי: ולכן אני מברכת אותך על היוזמה.

מירב בן ארי: אני מתנצלת, אני חייבת ללכת לדבר על הטוב המשותף ביני לבין קרן ברק בזמן הזה, אז ברשותכם, אלך, אבל כל יוזמה שתקבל, ראית, הצבעתי עוד בלי לשאול שאלות, רק תגיד.

מירב בן ארי: תודה רבה.

ניר אורבך: מירב, תודה רבה.

ניר אורבך: חברת הכנסת רות וסרמן לנדה, בבקשה.

רות וסרמן לנדה: היה לנו דיון באמת מאוד ארוך, לא פשוט לשבת כל כך הרבה זמן, ועדיין להרגיש את מה שאני רוצה לשתף אתכם בו.

רות וסרמן לנדה: קודם כול, אני לא חושבת שהייתי בוועדה בכנסת בשנה האחרונה שהיא כל כך חשובה וכל כך מעניינת כמו היום, ואני מברכת על זה מכל הלב.

רות וסרמן לנדה: אתמול כתבת לי הודעה, שיניתי כל מיני דברים, ואני מברכת את אלוהים שהוא שלח לי את ההזדמנות הזו.

רות וסרמן לנדה: אני תוצר של הרבה מאוד, תקראו לזה שסעים, קבוצות, חלקים מהחברה המיוחדת שלנו, נולדתי אומנם בארץ, אבל להורים שעלו ארצה מליטא, גדלתי בבית דובר רוסית באשדוד.

רות וסרמן לנדה: ירדנו מהארץ לדרום אפריקה, מדינה משוסעת מסוג אחר.

רות וסרמן לנדה: שם רכשתי כל מיני דברים מאוד מאוד מעניינים שהייתי אומרת שפיסלו את חיי להמשך, כי זו הייתה תקופה שנלסון מנדלה יצא מהכלא ומאוד עיצב את החברה שם.

רות וסרמן לנדה: עליתי ארצה לבד, ואני חושבת שחלק מהדברים שעשיתי פה בארץ אחרי זה מאוד מאוד משפיעים על מה שאני רוצה לומר.

רות וסרמן לנדה: ואני אשתדל מאוד לומר את זה בקצרה.

רות וסרמן לנדה: חייתי שלוש שנים במצרים לבד, חלק מהחיים חייתי בלוד, עשר שנים מתוך בחירה עם בעלי וילדיי, וחלק לא מבוטל מחיי גם השקעתי בניסיון להבין, לפתור, להעמיק בסיפור הזה שנקרא "ערביי ישראל".

רות וסרמן לנדה: וכשאני שומעת את השיח הזה ושומעת את מאיה שהלכה, מעבר לעובדה שהיא ריגשה אותי באמת עד דמעות, וגם, אתה, על שירה, באמת עד דמעות – אנחנו מאוד נזהרים לא להיות יותר מדיי רגשיים ולשמר את השכלתנות ואת קור הרוח ואורך הרוח, ובאמת חשיבה שזה מאוד חשוב – אבל אני דווקא בחרתי, ושמעתי הרבה דוברים היום, לדבר מאוד מאוד מאוד מהרגש.

רות וסרמן לנדה: מאוד ריגשתם אותי.

רות וסרמן לנדה: בכלל לא ברור מאליו שאדם שחווה כל כך הרבה כאב וכזה אובדן, אין משהו יותר, בוחר לעסוק בחשוב מכל, בגישור, בלהביא את אותה לכידות שדיברתם עליה, שהיא לדעתי אבן היסוד של החברה שלנו.

רות וסרמן לנדה: אומנם עליתי ארצה לבד בגיל 17 מדרום אפריקה, וכל חיי הבוגרים כל מה שנאמר פה, והזעקה הזאת של להושיט את היד – גלעד מכיר אותי לא מהיום, אנחנו ביחד בקונגרס הישראלי – אבל באמת להושיט את אותה יד למקום אחר, למקום שהוא לא שלך, ולנסות להרגיש את זה, זה דבר שהוא הדבק.

רות וסרמן לנדה: עכשיו, זאת לא הכנסת, חברים, זאת גם הכנסת, אבל זאת גם מערכת החינוך, וזה גם האוטובוסים, וזה גם הכבישים, וזה גם השיח באופן כללי, זה כל החברה.

רות וסרמן לנדה: יש פה קושי אינהרנטי, גם יש פה הנצחה של סגרגציה שאי-אפשר להתעלם ממנה.

רות וסרמן לנדה: מערכת החינוך שלנו מההתחלה של ההתחלה מופרדת, היא מופרדת בין אנשים חרדים לבין אנשים דתיים לאומיים לבין חילונים לבין ערבים.

רות וסרמן לנדה: היא מופרדת.

רות וסרמן לנדה: וכשמדברים על ארצות הברית ששם בסוף זה אותו דגל, גם אם הוא אירי או סורי, או השד יודע מה, פה אנשים גדלים בנפרד.

רות וסרמן לנדה: וזה אתגר מאוד מאוד מאוד גדול לאותה לכידות, שאנחנו רוצים באופן הייתי אומרת כמעט על אנושי להשיג, אחרי כ-ל המופרדות הזו מהגן ועד שאנחנו מגיעים מה שנקרא עד הלום.

רות וסרמן לנדה: אז אסכם ממש עד כמה שאפשר לסכם דבר כזה, את הרגש.

רות וסרמן לנדה: לא באופן שכלתני למרות שמאוד – צביקה האוזר אמר דברים שאינם קשורים, בראייתי, לא לימין ולא לשמאל, לא לקואליציה ולא לאופוזיציה, אלא באסטרטגיה ובעמיות היהודית באשר היא לדורותיה.

רות וסרמן לנדה: גם יבגני סובה דיבר על דברים שהם הרבה מעבר לאני כן מסכים, אני לא מסכים, לנסות לא להסכים באופן מכבד.

רות וסרמן לנדה: אין את זה.

רות וסרמן לנדה: אין את זה בחברה שלנו באופן שהוא מטריד, מדאיג, מעורר, It's an alarm ברמות אחרות לחלוטין.

רות וסרמן לנדה: ואני אומרת שאם נצליח דווקא פה במקום שהוא באמת זרקור, הוא שליחות, הוא מקום שכולם צופים בו, צופים בנו, מסתכלים אלינו כנבחרי ציבור, לעשות משהו שונה, אם נצליח אנחנו בראייתי, כן ניתן איזשהו זרקור ותקווה גם לציבור.

רות וסרמן לנדה: כי בציבור זה נהיה in וטרנדי להיות בוטה, גס רוח, חסר כבוד, בצורה שהיא כאובה, במיוחד למי שעולה לארץ ואומר: הדבר הזה הוא לא מובן מאליו.

רות וסרמן לנדה: זה לא יתקיים בכל מחיר, המדינה שלנו, העמיות שלנו, ההמשכיות שלנו.

רות וסרמן לנדה: צריך לשמור את זה, זה דבר שראוי לשמירה, זה יקר.

רות וסרמן לנדה: בגלל זה אני כל כך מתרגשת, ואני מתנצלת שאני מאריכה, שעשית את הדבר הזה, צורחים עליך, מגדפים אותך, מעליבים אותך, פוגעים באמון.

רות וסרמן לנדה: אני באמת מצדיעה לך שעשית את הדבר הזה למרות הכול.

רות וסרמן לנדה: זה מרגש אותי עד דמעות.

רות וסרמן לנדה: אני אומרת את זה מהעומק.

רות וסרמן לנדה: ולכן אני מברכת את כולכם, את כל מי שיושב פה, את קטי, ואת סילמן, ואת כולם, שאכפת לכם לבוא ובזמן הלא קל שלנו, כל דקה שלנו, 8,000 הודעות תבואי לפה, תבואי לפה, תבואי לשם, דברי שם, תייצגי פה, תחליפי פה.

רות וסרמן לנדה: זה הכי חשוב, זה הכי חשוב.

רות וסרמן לנדה: תודה.

ניר אורבך: תודה רבה.

ניר אורבך: חברת הכנסת קטי שטרית, בבקשה.

קטי קטרין שטרית: כל פעם שאני שומעת את רות אני מתרגשת, כי זה כזה מתוק, זה כזה טוב.

קטי קטרין שטרית: אבל את יודעת, זאת יום הולדת היום של הכנסת, אין לנו עוגה, הלוואי שנגיע לעוגה, אבל יש לנו בלונים, ואני הולכת לפוצץ כמה מהם כרגע.

קטי קטרין שטרית: אחד מהם זה קודם כול, מה חסר לנו?

קטי קטרין שטרית: אז הבלון הראשון שהייתי חושבת עליו זה על הקשבה.

קטי קטרין שטרית: אנחנו לא מקשיבים אחד לשני.

קטי קטרין שטרית: בתוך המשכן האדיר והגדול והמכובד הזה לא מקשיבים אחד לשני.

קטי קטרין שטרית: למה הכוונה?

קטי קטרין שטרית: לדוגמה, נמצאים פה אנשים שהם יחסית זרים למשכן הזה, אבל הם אנשי מקצוע נהדרים, אז שמעתם את כל חברי הקואליציה מדברים: כמה שהאופוזיציה לא מגיעה לכאן ולא עושה.

קטי קטרין שטרית: אז רק שתדעו לכם שבנו ועדות שהאופוזיציה נמצאת כמעט מחוץ לעניין.

קטי קטרין שטרית: זאת אומרת שאי-אפשר להגיע כי הפערים כל כך גדולים, כשכל השנים הפערים היו אדם אחד בין הקואליציה לאופוזיציה.

קטי קטרין שטרית: כאן מדובר בפערים של שניים ושלושה וארבעה.

קטי קטרין שטרית: אבל אתם יודעים מה?

קטי קטרין שטרית: במעמד האישה קיבלנו שישה מעבר למה שהיינו צריכים לקבל.

קטי קטרין שטרית: חשוב מאוד.

קטי קטרין שטרית: אז זאת ההקשבה שבעצם איננה כאן במשכן הזה.

קטי קטרין שטרית: הבלון השני זאת הרמיסה והבריונות.

קטי קטרין שטרית: אף פעם אף פעם לא היו מוציאים אחרי קריאה ראשונה או לפעמים אפילו: צאו החוצה, מייד אחרי.

קטי קטרין שטרית: אתה יודע, מדברים: צאו החוצה.

קטי קטרין שטרית: אף פעם זה לא היה נהוג כאן, וכרגע בכנסת הזו זה נהוג.

קטי קטרין שטרית: ואגב, זאת הכנסת הרביעית שלי.

קטי קטרין שטרית: הבלון השלישי זה חוסר הכבוד אחד לשני.

קטי קטרין שטרית: נכון, בעבר דיברו אנשים שהיום הם נמצאים בקואליציה, אנשי הקואליציה בצורה מאוד מאוד קשה, התבטאו במילים קשות מאוד, אבל לא שמעתם את זה, כי התקשורת אמרה שמדובר בחופש הדיבור.

קטי קטרין שטרית: צריך לדבר, צריך לבטא, כל אדם צריך להשמיע את זעקתו.

קטי קטרין שטרית: ואת מה שאז האופוזיציה עשתה זאת זעקה אמיתית.

קטי קטרין שטרית: מה שהיום הקואליציה עושה זה בריונות, זה להשתמש במילים – אגב, באותן מילים השתמשו גם בעבר כלפינו.

קטי קטרין שטרית: ואני הולכת לבלון - - -

ניר אורבך: הרביעי.

קטי קטרין שטרית: כן, אתה רוצה שאני אסיים מהר את הבלונים.

ניר אורבך: אני מקשיב.

קטי קטרין שטרית: אז אנחנו פה מאשימים אחד את השני, אתם אשמים, הם אשמים, זה אשם, זה אשם.

קטי קטרין שטרית: לא.

קטי קטרין שטרית: כולם אשמים פה במה שקורה, כולם.

קטי קטרין שטרית: כולם חצו את כל הקווים האדומים.

קטי קטרין שטרית: והבלון החמישי זה לקבל את דעתו של האחר.

קטי קטרין שטרית: ולמה הכוונה?

קטי קטרין שטרית: יריב לוין יושב-ראש סיעת הליכוד שלנו הוציא מכתב לקואליציה וביקש מהם, אמר להם: אם תיענו לדרישות האלה – והאמינו לי, דרישות מאוד דמוקרטיות, שנוכל להביע את עצמנו ולהגיע.

קטי קטרין שטרית: ופה מה שנעשה זה שוב חציית כל הקווים.

קטי קטרין שטרית: אז כך, נכון שאנחנו זקוקים לאנשי מקצוע, אני מאוד בעד אנשי מקצוע, בעיקר למי שדיבר מקודם על זה שהכנסת צריכה אנשי מקצוע.

קטי קטרין שטרית: אני בעד אנשי מקצוע.

קטי קטרין שטרית: אני הראשונה שאומרת שצריך ללכת לאנשי מקצוע, כי לאנשי המקצוע יש תמיד את היכולת להגיד לנו איך אפשר לשפר.

קטי קטרין שטרית: אבל יש הבדל עצום בין תיאוריה למעשה.

קטי קטרין שטרית: אגב, גם אני הייתי מרצה בבר-אילן ותמיד הייתי אומרת לסטודנטים שלי: יש הבדל עצום בין תיאוריה למעשה.

קטי קטרין שטרית: בתיאוריה אפשר להגיד הכול, זה נשמע מצוין, זה נשמע אדיר, זה נשמע, אתה יודע מה, אפילו אוטופי, אבל במעשה זה לא קורה.

קטי קטרין שטרית: כדי שהמשכן הזה יפעל ויעבוד כמו שצריך פשוט צריך להקשיב לאופוזיציה, כי בסך הכול האופוזיציה ביקשה את מה שמגיע לה בזכות.

קטי קטרין שטרית: לא, ממש לא, בחובה.

קטי קטרין שטרית: הייתה חובה לתת לנו את הייצוג ההולם שלנו, אנחנו מייצגים חלק גדול מאוד מהאוכלוסייה במדינה הזו, שבאו והצביעו לאותו מחנה שהיום הוא מוקצה, שהיום הוא לא התחום, שהיום הוא מחוץ לתחום.

קטי קטרין שטרית: ואנחנו בסך הכול באים לכאן לכנסת ישראל לייצג את המחנה הזה, ואנחנו רוצים שהוא יהיה מיוצג.

קטי קטרין שטרית: אבל אם לא נותנים לנו את היכולת, ולא מעוניינים לשמוע, ולכבד, ולהקשיב, ורומסים, ומתייחסים אלינו כיוצאי דופן זו התוצאה.

קטי קטרין שטרית: ואתם יודעים למה אתם לא שומעים את זה בחוץ?

קטי קטרין שטרית: כי גם התקשורת בעד ההתנהגות הזו, כי גם התקשורת מעודדת את זה.

קטי קטרין שטרית: ואם התקשורת הייתה אומרת: נו, נו, נו, תנו לאופוזיציה לפעול כמו שצריך, הדברים היו נראים אחרת לגמרי.

קטי קטרין שטרית: ולגבי כל נושא החינוך.

קטי קטרין שטרית: אני באה מתחום החינוך, אני חושבת שהכול מתחיל ומסתיים בחינוך.

קטי קטרין שטרית: מה שצריך פה זה שמערכת החינוך באמת תפעל מלמטה, לא מלמעלה.

קטי קטרין שטרית: כשהנכדה שלי אומרת לי: את לא חברה שלי, הבנתי שזה בא מהגן.

קטי קטרין שטרית: כי אם הם אומרים אחד לשני: אתה לא חבר שלי, את לא חברה שלי, סימן ששם הבעיה מתחילה.

קטי קטרין שטרית: ולא מתחילה בגילאים האלה.

קטי קטרין שטרית: אנחנו כבר פחות או יותר כבר בנויים מבחינת האישיות שלנו.

קטי קטרין שטרית: אנחנו יכולים לשנות הרבה דברים, אבל אנחנו פחות או יותר בנויים.

קטי קטרין שטרית: אבל הגיל הזה שבו ילד אומר לחבר שלו: אתה לא חבר שלי, ואת לא חברה שלי, סימן שיש פה דברים שצריך לטפל בהם גם עם אנשי המקצוע, גם עם אנשי הוראה.

קטי קטרין שטרית: כולם צריכים לדבר עם כולם.

קטי קטרין שטרית: אז בואו נניח לתיאוריה ונתחיל במעשה.

קטי קטרין שטרית: פה בכנסת ישראל הדברים ישתנו כשאחד יכבד את השני, כשאחד יקשיב לשני, כשאחד לא ירמוס את השני.

קטי קטרין שטרית: ושמעתם פה הרבה מהחברים שלנו שמדברים כמה שאופוזיציה לא בסדר.

קטי קטרין שטרית: אז תקשיבו טוב טוב למה שאני אומרת לכם, בפרסה כולם חברים של כולם.

קטי קטרין שטרית: הגעתי היום כי רציתי לכבד את ניר.

קטי קטרין שטרית: למה רציתי לכבד את ניר?

קטי קטרין שטרית: כי אני מכבדת אותו, ואני מכירה אותו שנים רבות.

קטי קטרין שטרית: ואני אומרת לכם שבפרסה כשיושבים חברי הכנסת אתם תראו שמאל עם ימין, תראו חרדים עם חילונים, תראו אותי ואת יבגני מדברים על עומר אדם ועל השיר שלו, אתם תראו הרבה מאוד חברויות.

קטי קטרין שטרית: אז למה הפרסה יותר טובה מאשר המליאה עצמה?

קטי קטרין שטרית: תעבירו את הפרסה למליאה, ובא לציון גואל.

קטי קטרין שטרית: מעשיך יקרבוך, מעשיך ירחיקוך.

ניר אורבך: קטי, תודה רבה.

יבגני סובה: קטי, צריך פשוט להעיף מצלמות מהמליאה, ואז תהיה פרסה בתוך המליאה, כי שם בפרסה אין מצלמות.

רון כץ: להוריד את המצלמות, בדיוק.

קטי קטרין שטרית: אתה יודע, יבגני, אפרופו מצלמות, אתה יודע טוב מאוד שאני פועלת מבחינה חברתית, גם בתחום הבריאות וגם בתחום החינוך, וכשלפעמים הדובר שלי מנסה לספר לכתבים מה קטי שטרית עושה בהיכל, אז אומרים לו: לא, הם צריכים את הג'וסי, הם צריכים את המריבות, הם צריכים את הקללות.

קטי קטרין שטרית: אתה מבין למה אני מתכוונת לגבי התקשורת?

קטי קטרין שטרית: הלוואי שנגיע לימים שבהם באמת נדבר על העשייה הפרלמנטרית למרות שאנחנו נמצאים בספסלים האחוריים.

קטי קטרין שטרית: איך אמר לי כתב אתמול?

קטי קטרין שטרית: לא הגיוני שיש עלייך מרגלת איראנית, הרי את בספסלים האחוריים.

קטי קטרין שטרית: ואני דווקא אומרת לו: דווקא בגלל זה האיראנים בעקבותיי.

ניר אורבך: קטי, תודה רבה.

ניר אורבך: ואני שמח שסיימת עם הדברים היותר חיוביים, כי אנחנו מכירים הרבה שנים.

ניר אורבך: ומעבר לטענות שעולות פה, גם האופוזיציה מדברת וגם קואליציה, את עושה הרבה הרבה דברים טובים גם בקדנציה בכנסת.

ניר אורבך: ונמצאת פה עידית, יכולת לדבר על שיתוף הפעולה שאתן עושות על הנושא של הבריאות, ודברים שאתן מקדמות בוועדות ומקדמות בעשייה.

ניר אורבך: בסופו של דבר - - -

קטי קטרין שטרית: איחרתי בגלל שעמדתי בתור שעה וחצי לבדיקה, הבת שלי מאומתת, הייתי חייבת לצאת לכאן אחרי בדיקה כדי לדעת שהכול בסדר.

רון כץ: בריאות, קטי.

ניר אורבך: אז באמת יש הרבה דברים טובים שנעשים, ויש הרבה דברים טובים שמקדמים, אמרה את זה גם מירב, מה לעשות, בסוף הגענו לאיזושהי סיטואציה מורכבת, ויכול להיות שאנחנו צריכים איזשהו גוף חיצוני שיראה לנו את הדרך.

קטי קטרין שטרית: אם אגיד לך שאתה צריך חמש דקות כדי לפתור את הבעיה הזו היית קונה את הרעיון?

קטי קטרין שטרית: חמש דקות, זה מה שצריך.

קטי קטרין שטרית: חמש דקות, זהו.

עידית סילמן: היו"ר, אני מבקשת שתי דקות כי חייבת לצאת לנשיאות.

קריאות: - - -

ניר אורבך: חברת הכנסת סילמן, בבקשה.

עידית סילמן: קודם כול רק אגיד שלי בתור יושבת-ראש קואליציה יש הרבה אחריות להרבה מהדברים שקורים בבית הזה.

עידית סילמן: אני נמצאת בתוך שיח ההסכמות, אז את כולכם, כל מי שיושב כאן אני מכירה, אנחנו מכירים, אורי בנקי ואת כולם פה מתוך עשייה משותפת, מאיה מורנו שמובילה איתי את הנושא של השבת הבנים.

עידית סילמן: קטי שטרית ואנוכי זאת באמת דוגמה נהדרת לשיתוף פעולה בין קואליציה לאופוזיציה, שלא משנה סלע המחלוקת ולא משנה מה עובר ומטלטל את שתינו, אנחנו עדיין נשארות עומדות באיתננו גם בחברות, גם בשותפות, גם בעשייה.

עידית סילמן: אנחנו מסכימות שאנחנו לא מסכימות על הכול, וזה דבר מאוד מאוד חשוב.

עידית סילמן: אני כן חייבת לומר שבאמת יש את מאחורי הקלעים של הכנסת, ואת הפנים קדימה.

עידית סילמן: חבל לי שמה שיוצא לאזרחים בסופו של דבר זה הרבה מהעמדת הפנים, והדברים שהם באמת יותר כדי לייצר אולי מנדטים או קולות או כדי לייצר כותרות, ולא האמת לאמיתה שקורית מאחורי הקלעים.

עידית סילמן: בסך הכול יש שותפות די גדולה, ויש דברים שהם סלע מחלוקת, ועליהם צריך לדון.

עידית סילמן: כשבאמת הם לאו דווקא קשורים למהות השיח ולסגנון השיח, אלא באמת אלו נושאים מהותיים במחלוקת כמו שקטי ציינה, ועדות, חלוקה של דברים כאלה או אחרים.

עידית סילמן: צריך לומר גם שיש מעט מבין חברי הכנסת שמשתמשים בשיח לא מכבד.

עידית סילמן: ואת זה כולנו בתור חברי כנסת, אני מאמינה שהרוב המוחלט שהוא הרוב השקט, אבל אתם יודעים, תמיד אומרים שהרוב הוא בסוף גם קובע, הוא זה שבאמת צריך לנהל את השיח האחר.

עידית סילמן: הרבה פעמים את מה שבוחרים להביא בתקשורת ואת מה שבוחרים להביא לקדמת הבמה, גם הציבורית, גם הפוליטית, גם התקשורתית, צריך לשים בפרונט.

עידית סילמן: זה לא סוד שעדיין לא נאמתי את נאום הבכורה שלי בגלל השיח הזה שקיים בתוך הכנסת, ואני כבר חברת כנסת די הרבה זמן.

עידית סילמן: ובחרתי לעשות את זה בזמן שיתאים לכך כשהכנסת הזאת טיפה באמת גם תירגע, וגם תקבל צורה שהיא אולי אחרת ומכבדת יותר.

עידית סילמן: יש כאן הרבה בעלי תפקידים שנושאים בנטל ובאחריות.

עידית סילמן: אני בתור יושבת-ראש הקואליציה בוודאי.

עידית סילמן: ואנחנו מנהלים בימים אלה שיח ודיונים.

עידית סילמן: זה לא סוד שפניתי למוסד הנשיאות ולנשיא המדינה ולרעייתו מיכל הרצוג בבקשה לעשות שיתוף פעולה ביחד עם הארגונים השותפים, ביחד איתכם.

עידית סילמן: אני יודעת שהקונגרס הישראלי כבר נמצא שם, ונעשה את זה כמשהו גדול יותר ביחד עם שדולה שתקום כאן, שהיא שדולת האחדות שמדברת על ערך האחדות וראיית הכלל, המעט שמכיל את המרובה.

עידית סילמן: אני מקווה שנפנה את זמננו להתעסק גם בזה.

עידית סילמן: אני חושבת שבאמת אתם עושים בתוך החברה האזרחית, ובכלל, עבודה מדהימה, וראוי שנביא אותה לקדמת הבמה.

עידית סילמן: אני מברכת את יו"ר ועדת הכנסת על העיסוק בסוגיות האלה.

עידית סילמן: ובסך הכול הלוואי, כמו שקטי אמרה, הרבה מאחורי הקלעים שלנו יבוא גם לקדמת הבמה, כי זה הנכון, זה ההכרחי, ובסוף בסוף צריך לומר שזה לא סוד שהכנסת הזאת הגיעה בתקופה של אחרי שנתיים סוערות, אחרי ארבע מערכות בחירות.

עידית סילמן: יש דברים שגם הזמן יעשה את שלו, אבל לנו כולנו יש מחויבות, ואנחנו כמובן – ואני בתור יושבת-ראש קואליציה ביחד עם בית הנשיא ועוד הרבה שותפים פה, וגם ועדת הכנסת – נצעד לעבר שותפות רחבה יותר, שגם נעדכן עליה בהמשך ביחד עם השדולה של חברי הכנסת.

עידית סילמן: יש כאן את חוק האחדות שהגשתי ביחד עם חבר הכנסת ניר ברקת, וגם עם קטי בכנסת הקודמת.

קטי קטרין שטרית: יש גם חוק של שירה בנקי, שהלוואי וכבר תוציאו אותו לפועל והוא יתממש.

עידית סילמן: הכול על סדר-היום, אשריכם.

עידית סילמן: תודה.

ניר אורבך: חברת הכנסת סילמן, תודה רבה.

ניר אורבך: באמת, בתור יושבת-ראש קואליציה יש לך פה תפקיד משמעותי בדבר הזה.

ניר אורבך: חבר הכנסת רון כץ ידידי הטוב, חיכית בסבלנות.

ניר אורבך: מבחינת חברי הכנסת אתה אחרון הדוברים, אז אתה יכול אפילו לסכם.

קטי קטרין שטרית: בגלל שאיחרתי אז אני נשארת עד הסוף.

רון כץ: תודה רבה.

רון כץ: תודה, קטי.

רון כץ: קודם כול אני רוצה לברך אותך, ניר, על הדיון החשוב, זה לא מובן מאליו דווקא בעת הנוכחית ובכנסת הזו ליזום דיון כזה.

רון כץ: ולא רק ליזום את הדיון הזה, אלא גם לוודא באופן אישי שיגיעו כל הצדדים.

רון כץ: ואני חושב שזו החוזקה האמיתית של הכנסת בפן שלא רואים.

רון כץ: אני דווקא לא רוצה לדבר על הדברים הפחות חיוביים.

רון כץ: אני רוצה לדבר על הדברים החיוביים פה.

רון כץ: אני יכול לומר לכם כמי שהגיע מהשלטון המקומי ששם אין מצלמות בדיונים וזה נראה אחרת, ואני מאמין גדול בזה.

רון כץ: השיח הציבורי והעובדה שמחפשים את הצהוב ואת הג'וסי ואת הדברים שהיותר טובים, את הדברים שמקדמים, את הדברים שבאמת עושים יחד, פשוט לא מפרסמים.

רון כץ: אם מישהו יעשה את הסוויץ' הזה ובאמת נפרסם את הטוב ואת שיתופי הפעולה ואת הדברים החיוביים, אתם לא תאמינו מה הבית הזה יודע לעשות.

רון כץ: אני יכול לומר לכם שיש הרבה מאוד חוקים, ומהלכים, ודיונים בוועדות שאנחנו באים אליהם מתואמים ומסודרים.

רון כץ: אבל בשביל שזה יצא החוצה בצורה שתשפיע על הבייס כל אחד של השני צריך לעשות מהלכים שהם בעצם שינוי המציאות, כי היא לא באמת נכונה.

רון כץ: ופה נצטרך את העזרה.

רון כץ: ואני מסכים עם מירב ועם ניר, אני חושב שמישהו חיצוני, איזשהו גוף חייב לבוא לפה ולהכווין את השיח, לא רק שלנו, להכווין את השיח הכללי, אם זאת התקשורת, ואם אלו אנחנו, ואם אלו רשתות חברתיות, ואם זה הרבה מאוד פרמטרים שיוצרים בסופו של דבר את התמונה הכוללת.

רון כץ: כי האמת היא שכולנו הגענו לפה מתוך שליחות אמיתית, ותפקיד חבר הכנסת הוא לא תפקיד פשוט, והוא לא תפקיד קל, והוא הולך ונשחק עם השנים.

רון כץ: ועדיין כולנו פה בחדוות עשייה באמת אמיתית ומכל הלב, ובתחושת שליחות כל אחד במה שהוא רוצה לקדם.

רון כץ: דווקא הוועדה הזו והדיון הזה והשיח ששמענו פה היום מייצגים הרבה מאוד מהצד הטוב שנמצא במקום הזה.

רון כץ: ואם היינו עושים ניסוי וסוגרים את המצלמות לשבוע במקום הזה הכול היה נראה אחרת, והיינו מוצאים פתרונות לכל דבר.

קטי קטרין שטרית: בטוח.

רון כץ: הבעיה שבשביל להניע את הגלגל הזה, את המערכת של הפוליטיקה ושל הבייס ושל המתפקדים, צריך לתת להם כל מיני דברים שכנראה שזה מה שמעורר את השיח.

רון כץ: ואנחנו רואים שככל שאתה נהיה יותר קיצוני כך אתה גם נהיה יותר פופולרי, ודווקא אלה ששקטים ועושים עבודה אמיתית, ועושים עבודה טובה, ואני יכול לתת את קטי כדוגמה לזה, ועושים עבודה נכונה, הם אלה שצריכים לייצר כותרות סתם, למרות שהיא לא באמת צריכה את זה.

רון כץ: מישהו יסתכל על מה שהיא עושה?

רון כץ: אחת הטובות שיש במפלגה שלה.

רון כץ: ואני יכול לתת דוגמאות פה על כולם, משה ארבל שהיה פה עכשיו מש"ס, והרבה מאוד אנשים מהאופוזיציה שאני באופן אישי מאוד מעריך, פחות שומעים עליהם כי הם אנשים יותר – לא אגיד מתורבתים – אבל הם אנשים יותר מתונים, וזה מה שחבל.

רון כץ: דווקא את זה אנחנו צריכים לעשות, אנחנו צריכים לשים פוקוס על מי שעושה פה עבודה טובה גם אם היא יותר שקטה, אבל עבודה טובה, ואז באמת כל הדבר הזה ישתנה.

רון כץ: אני יכול לומר לכם שאני מאוד גאה בשיתופי פעולה עם האופוזיציה תמיד, זה מה שהבית הזה צריך לעשות.

רון כץ: ויישר כוח גדול לך, ניר, כי אתה מוביל פה באמת גם שיח אחר, וגם ראייה אחרת, שזה חשוב.

רון כץ: תודה רבה.

ניר אורבך: רון, תודה רבה.

ניר אורבך: תודה רבה לכולם.

ניר אורבך: לפני שאני אתן לגלעד לעשות איזשהו סיכום מצד הארגונים האזרחיים והחברה המשותפת – ותודה שקטי נשארת איתנו פה לסיכום – עלו פה לא מעט דברים שאנחנו יכולים ליישם.

ניר אורבך: עצם זה שקודם כול התיישבנו בשולחן משותף, ונכון שאלו דברים שהם ממש על קצה המזלג, זה ברור לכולנו, ועצם זה שיושבים פה סביב שולחן כזה אז נעשתה עבודה לפני, ואנחנו מתכוונים גם לעשות בעזרת השם עבודה מכאן ולהבא.

ניר אורבך: גלעד, אתה, מאיה, הארגונים שיושבים פה, יש ארגונים נוספים שרצו להצטרף ונצרף אותם בהמשך, מבחינתנו זה שולחן פותח, זה לא שולחן מסכם.

ניר אורבך: עלו פה גם כמה רעיונות פרקטיים.

ניר אורבך: אני מחדד, עשינו גם הצבעה, שהיא אומנם הצבעה ברמה הצהרתית, אבל זה עלה פה וראינו את זה, ומי שהיה פה עוד מתחילת הדיון גם הבין על מה הצבענו.

ניר אורבך: זה על הקמת איזושהי ועדה מייעצת שלנו, שנהיה שותפים בה.

ניר אורבך: אגב, חברי הכנסת היותר ותיקים, חוצי מפלגות כרגע, צריכים להיות שותפים לדבר הזה בשביל לראות איך אנחנו מייצרים פה משהו כל עוד אין לנו ועדת אתיקה, אני אומר את זה בצער, וכל עוד אין לנו ועדת ביקורת.

ניר אורבך: דברים שאנחנו בהסכמות יחד עם גורם חיצוני ששותף לנו, הוא לא בא לחנך אותנו, ואנחנו לא באים ללמד אותו, אבל באים לעבודה משותפת בשולחן משותף.

ניר אורבך: משם יכולים לצאת תוצרים טובים.

ניר אורבך: דיבר חבר הכנסת מרגי על שולחנות עגולים, גם כיושב-ראש ועדת החינוך הוא עשה את זה, ואת גם היית במשרדי ממשלה ואת יודעת איך הדברים האלה עובדים, יצרת שולחנות כאלה, קטי.

ניר אורבך: אני הייתי בשולחנות שיצרת.

קטי קטרין שטרית: נכון.

ניר אורבך: מבחינתנו, הדברים שהבאנו מהתפקידים האחרים שלנו לכנסת, למדתי שפוליטיקה זאת לא גזירת גורל, בסוף אנחנו צריכים לעזור לה גם, והיו פה קרוב ל-30 חברי כנסת, שמי כמונו יודע שזה - - -

קטי קטרין שטרית: כי זה חשוב.

קטי קטרין שטרית: כולנו רוצים את זה, רק לא יודעים איך עושים את זה.

ניר אורבך: בדיוק, אז חברי הכנסת הראו שהם רוצים את זה.

ניר אורבך: ואני מניח שאם לא היו ועדות במקביל אז היו מגיעים לפה עוד חברי כנסת.

ניר אורבך: לכן מבחינתנו פתחנו את הלב, ואנחנו גם פותחים את הבית הזה, ואנחנו עוד צריכים לעשות את זה כמובן בצורה שקולה, מתונה, מסודרת, לראות איך זה מתכתב עם תקנון הכנסת, לראות איך זה מתכתב בכל אופן עם המורכבויות שיש לנו כרגע בעבודה המשותפת.

ניר אורבך: אבל המשותף לכולנו זה שבסופו של דבר רוב רובם של האנשים, והאנשים פה הם שליחי ציבור אמיתיים, שבאו לייצג ולממש את הערכים שלהם, ושרוצים שיהיה טוב לעם ישראל, וזה הדבר שבאמת משותף לרובנו ככולנו.

ניר אורבך: וזהו, הושטנו יד, אני שמח שאתם את היד הזאת לוחצים ואוחזים בה חזק.

ניר אורבך: גלעד, בבקשה.

גלעד וינר: לא ידעתי למה לצפות מדיון כזה בכנסת הזו, והדיון היה מרגש, מלמד ומפרה.

גלעד וינר: למדנו ממנו שני דברים עיקריים: האחד, כמה חשוב לדעת שחברי הכנסת מוכנים להכיר בנחיצותם של ידע וכלים עבור העבודה שהם אמונים עליה ושעבורה הם נבחרו.

גלעד וינר: ואני מסתכל עלייך, כי את דווקא כמו שפוצצת את הבלונים גם ידעת בסופו של דבר גם להגיד מה צריך, חברת הכנסת שטרית.

גלעד וינר: אני חושב שבהקשר הזה גם הנכונות של חברי הכנסת להגיד: לא הכול אנחנו יודעים, ואנחנו צריכים לפעמים גורמים חיצוניים שיבואו ויעזרו לנו במה שאנחנו אחראים עליו.

גלעד וינר: זה מסר חשוב מאין כמותו.

גלעד וינר: אבל נקודה נוספת שאני רוצה להציף, שלא נדונה מספיק היום פה, העובדה שעבודת הכנסת לא נעשית רק על ידי עובדי הכנסת.

גלעד וינר: חברת הכנסת שירלי פינטו התייחסה לזה בהוקרת תודה, אבל לא רק בהוקרת תודה.

גלעד וינר: את התייחסת בדברים שלפעמים את עושה עבודה פרלמנטרית והדובר שלך, מתפקידו עושה את תפקידו נאמנה, אומר: את צריכה לעשות את זה יותר צהוב ויותר עוקצני.

גלעד וינר: אנחנו צריכים גם לשאול את עצמנו האם ציידנו אותם בכלים הנכונים לעזור לנו חברי הכנסת כדי לעשות את העבודה שלהם, וזה נכון ליועצים פרלמנטריים, זה נכון לדוברים, זה נכון אולי גם ליתר מערכות הכנסת.

גלעד וינר: ויש פה חשיבה מאוד גדולה לא רק באצבעות מאשימות, גם ביד מושטת.

קטי קטרין שטרית: אני רוצה לתקן אותך, כי אמרת שהדובר שלי אומר לי: אני מביא את זה לכתבים, והכתבים רוצים.

גלעד וינר: חלילה, אני לא מאשים אותו, הוא צודק, ברור, ברור, ברור.

קטי קטרין שטרית: זאת אומרת יותר התקשורת, הוא חסר אונים.

קטי קטרין שטרית: הוא אומר: לא הגיוני שאת באה עם הצעה להקים רשות לאומית למניעת אובדנות והתקשורת הייתה צריכה להרים את זה, או את החוק של שירה בנקי לבחון מסוכנות מעבריינים עוד כשהם נמצאים בכלא, לא כשהם יוצאים מהכלא.

קטי קטרין שטרית: כשהם יוצאים בכלא הם מממשים את הרצח, בדיוק כמו שקרה אצל שירה.

גלעד וינר: כל הארגונים שחברים פה, ואני יכול לדבר על הארגון שלי הקונגרס הישראלי, כולנו נשמח להיות לעזר לא רק לכם חברי הכנסת, אלא ליתר הפונקציות הארגוניות.

קטי קטרין שטרית: תקבעו את סדר-היום.

קטי קטרין שטרית: אם יש משהו חשוב שהארגונים האלה צריכים לעשות זה לקבוע את סדר-היום, ולא לדבר על משהו שכבר קורה, אלא לקבוע אותו.

קטי קטרין שטרית: להגיד: לנו הציבור חשוב שתדברו על זה, לנו הציבור חשוב שתעשו את זה.

קטי קטרין שטרית: אתם צריכים לעשות את זה, להעלות את זה לסדר-היום.

קטי קטרין שטרית: כדי לקבל את שלושת הטיפולים של הפסיכולוג בתקופת הקורונה לקחתי כתב ופשוט אילצתי אותו להגיד את זה יום יום יום יום, ואותו כתב אמר את זה, ובסופו של דבר הקופות נתנו את זה לחולים שנאלצו להישאר בבית בבידודים ובסגרים, וכו'.

קטי קטרין שטרית: למה זה חשוב?

קטי קטרין שטרית: כי העיתונאים, התקשורת, הם אלה שבעצם גורמים לכך שברגע שאנחנו פה יודעים כמה זה חשוב לציבור, אז אנחנו מממשים את זה.

קטי קטרין שטרית: ואתם כארגונים צריכים להציף את זה כל הזמן.

קטי קטרין שטרית: אל תתייאשו, כי ברגע שאתם מציפים את זה התקשורת תציף את זה, ואז הדברים יבוצעו.

ניר אורבך: ירון, בבקשה.

ירון קנר: שלום, אני רוצה לומר כמה מילים על החשיבות של הוועדה הזאת.

ירון קנר: אנחנו פורום חברה משותפת, 60 ארגונים שעוסקים בקידום חברה משותפת.

ירון קנר: יזמנו יחד עם יו"ר הכנסת, עכשיו בדיוק היה לנו את הסיכום, אני מתנצל שזה היה בזמן שעדיין הייתם בדיון, פשוט אילוצים של היו"ר.

ירון קנר: סיכמנו את הדיונים בוועדות השונות.

ירון קנר: בעיניי, ממה שהייתי פה עוד קודם, זו הוועדה הכי חשובה והכי קשורה לנושא שהיו"ר קבע "כנסת אחת מגוון דעות", גם הכי פרקטית.

ירון קנר: זאת אומרת, הרבה פעמים דיונים בוועדות הן דקלרטיביים, ארגונים מספרים על פעילותם, מצהירים כמה זה חשוב.

ירון קנר: כאן לראשונה, לא מעט בזכותך, אדוני היו"ר, וגם בזכות הרכזים שעשו את העבודה, גלעד ומאיה, ראיתי את סדר-היום, והלוואי שנצליח לממש אפילו חלק ממנו.

ירון קנר: זה החלום שלנו, כי יש היום שני שדות עיקריים בחברה הישראלית שמשפיעים מאוד על השיח, וגם משקפים אותו, וזה השדה הפוליטי והתקשורתי.

ירון קנר: אין שם כמעט מקום למסרים מורכבים או מתונים, וככל שאתה יותר בוטה וקיצוני אז יש לך יותר חשיפה.

ירון קנר: ואם הכנסת הייתה יכולה להוביל שיח אחר של תרבות מכבדת, תרבות מחלוקת אחרת זה היה יכול לחלחל גם למקומות אחרים.

ירון קנר: ואם היה אפשר למצוא דרכים מעשיות לעשות את זה, מעין תקנון אתי, אפילו בלי שיניים, לא כמו תקנון האתיקה של הכנסת, אבל משהו שמייצר איזשהו מגדלור שאפשר להסתכל עליו, של מה מותר ומה אסור להגיד, כמו שאמרו פה קודם, זה היה יכול להיות ברכה לכל החברה הישראלית.

ירון קנר: אז אני רוצה להודות לך, היו"ר, ולשאר המשתתפים.

ניר אורבך: תודה רבה, ירון, תודה.

ניר אורבך: למעשה, קטי, אמרת את זה במילים אחרות, דיבר ירון פה, זה למעשה בסוף קביעת סדר-יום אחר מתון יותר עם דברים יותר מהותיים.

קטי קטרין שטרית: נכון, אמת.

ניר אורבך: אבל אנחנו כן מבקשים, וזה בסוף הדבר הפרקטי שיוצא מהשיח הזה, אנחנו מבקשים גם כלים שיעזרו לנו, כי כרגע הכלים שלנו לא מספיקים.

קטי קטרין שטרית: אתה יודע, ניר, יש ארגון שנקרא "שקוף", והוא בעצם מבקר את עבודת חברי הכנסת.

קטי קטרין שטרית: אתם יודעים איזו משמעות יש לזה שברגע שמודיעים כמה נוכחות של חבר כנסתx | בוועדות או במליאה, ואז מוציאים את זה.

קטי קטרין שטרית: אתם יודעים, חברי הכנסת אומרים: רגע, בודקים אותנו.

קטי קטרין שטרית: למה אני אומרת את זה?

קטי קטרין שטרית: כי להגיד: השיח שלכם לא מכבד, אתם פה, אתם משתמשים במילים, זה נכון, אבל אתם כארגונים צריכים להעלות לסדר-היום כמה זה חשוב שפלוני לא ידבר ככה, שאלמוני לא ידבר ככה.

קטי קטרין שטרית: דווקא להציג את זה, להציף את זה כמה שיותר.

קטי קטרין שטרית: ואני בטוחה שהדברים האלה יעברו מהתיאוריה או מאיך שהגדרת את זה, ירון, אתם מעלים את זה לסדר-היום והדברים האלה משתנים.

קטי קטרין שטרית: אני אומרת לכם את זה דווקא כמי שבאה מתחום החינוך.

קטי קטרין שטרית: איך אתה מחנך?

קטי קטרין שטרית: על ידי מקל וגזר.

קטי קטרין שטרית: אתה צריך להגיד: אם תתנהג טוב אז נשבח, ואם תתנהג רע אז נציף את זה ונגיד כמה שאתה מתנהג רע.

קטי קטרין שטרית: מה לעשות, אני תמיד אומרת שעניין של חינוך זה עניין של גובה, ממקום כזה למקום כזה, זאת אומרת מבחינת הגובה זה אותו דבר.

קטי קטרין שטרית: גם את הקטן אתה יכול לחנך, גם את הגדול אתה יכול לחנך.

ניר אורבך: תודה רבה.

ניר אורבך: אז שוב, במשפט סיכום, זה שולחן פותח, נמשיך, ונוציא גם סיכום מסודר עם הדברים הפרקטיים שנציע גם בשביל שנוכל לממש אותם.

ניר אורבך: תודה רבה לכם שבאתם, ותודה רבה לכם שאתם ממשיכים אחרי זה.

ניר אורבך: הישיבה נעולה.