ועדה משותפת של ועדת החוץ והביטחון וועדת הכספים לתקציב הביטחון, כנסת 24, פרוטוקול מספר 16, 2021-10-12 11:00

רם בן ברק: צוהריים טובים, אנחנו ממשיכים בדיון על כוח האדם בצה"ל – שכר, גמלאות, תנאים.

רם בן ברק: הדיון הזה, להבדיל מכל דיוני התקציב שקיימנו עד היום, פתוח לציבור.

רם בן ברק: הסוגיה הזאת, בעיקר סוגיית הגמלאות, הייתה בחדשות בשבועות האחרונים, עם הרבה מאוד דיסאינפורמציה ואינפורמציה מוטעית.

רם בן ברק: לכן, חשוב מאוד שהדברים יהיו ברורים ושקופים בעניין הזה, והתוכניות מה צריך להיות, יהיו ידועות לציבור.

רם בן ברק: בבקשה, ראש אכ"א.

אלוף יניב עשור: כמו שאמרתי, תודה על ההזדמנות.

אלוף יניב עשור: הסוגיה שלפתחנו היא לא סוגיית שכר אנשי הקבע וגמלאות, אלא סוגיה על מקומו של צה"ל בחברה הישראלית, והיחס של החברה הישראלית למגש הכסף החי, לאנשים שמשרתים בצבא.

אלוף יניב עשור: גם בעידן הטכנולוגי, האמירה "האדם שבטנק ינצח" היא אמירה נכונה ותקפה.

אלוף יניב עשור: האנשים שלנו, שמשרתים בצה"ל, הם מקור העוצמה שלנו.

אלוף יניב עשור: לא הטכנולוגיה, המטוס או כל דבר אחר, אלא האנשים, הרוח שיש בהם, האתוס והערכים.

אלוף יניב עשור: שיתפתי אתכם מה באופן אישי השאיר אותי בצבא, ואני שמח לחזור על כך.

אלוף יניב עשור: אני חושב שזה עדיין תקף לגבי השאלה מה משאיר אנשים אחרים בצבא, בדילמה שיש להם.

אלוף יניב עשור: הדבר הראשון שמשאיר אותם ויש לי להציע להם, הוא משמעות עמוקה במה שהם עושים.

אלוף יניב עשור: כשמ"פ בגולני, מ"פ בצנחנים או בשריון נמצאים בעזה או באיו"ש, ועוצרים חוליה עם חגורת נפץ, שאמורה להתאבד לאורך מדינת ישראל – כמו שהיה לפני שבועיים – ומסכלים אותה, תחושת המשמעות, היא זאת שממלאת אותם וגורמת להם להישאר איתנו.

אלוף יניב עשור: לא תלוש שכר והגדלות.

אלוף יניב עשור: תחושת המשמעות, תחושת גאווה להיות שייך לגוף גדול, למשהו שהוא גדול ממך – זה המנוע של האנשים שלנו, זאת הבעירה הפנימית.

אלוף יניב עשור: נגעתי בעוד משהו, והוא האהבה של העם.

אלוף יניב עשור: אם אני אתייחס לשומר החומות, כאירוע המבצעי האחרון, החיבוק שהלוחמים מקבלים בעוטף עזה, גורם להם להרגיש גאווה, להרגיש שהם עושים משהו מאוד משמעותי, להרגיש שהעם מאחוריהם ואוהב אותם.

אלוף יניב עשור: האהבה הזאת של העם למשרתים שלו, היא מרכיב בביטחון הלאומי, לא פחות מעוד טייסת או מעוד צוללת.

אלוף יניב עשור: אני חושש, כי נדמה לי שמשרתי הקבע, לבטח הקצינים – שהם מגש הכסף החי, ולעיתים המת, של המדינה – מוצגים בתקשורת כפרזיטים שגוזלים את הקופה הציבורית, כנהנתנים שחוגגים בפנסיות מופלגות.

אלוף יניב עשור: הייתי רוצה גם לתבוע את עלבונם וגם להגן עליהם.

אלוף יניב עשור: לדבר אולי בשמם.

אלוף יניב עשור: אנחנו צריכים לשאול איזה צבא אנחנו רוצים שיהיה לנו, ומי אנחנו רוצים שישרת בצבא הזה.

אלוף יניב עשור: לא רואים את סך הפעולות הנדרשות כדי להצליח לעמוד בייעוד שלנו, ולספק את הביטחון שהפך להיות מובן מאליו לאחרונה, בין כי הן לא מפורסמות, או מכיוון ששומעים בבוקר דיווח לקוני: הייתה תקיפה בסוריה.

אלוף יניב עשור: לא מתארים את העומק שעומד מאחורי התקיפה הזאת: המערך הטכני שהכין את המטוסים, מערך האימונים, המערך שמיין והכשיר את הטייסים, מערך המודיעין שאסף מודיעין, מערך ההגנה האקטיבית כנגד תלול מסלול, שיכול להיות משוגר לכאן, ועוד ועוד.

אלוף יניב עשור: זה נראה מובן מאליו שיש מבצע כזה מדויק, ומסכלים בעומק סוריה.

אלוף יניב עשור: אני חושב שההכרח של מדינת ישראל, כדי שיהיה לה צבא חזק, הוא שהאנשים הכי טובים ישרתו בצה"ל.

אלוף יניב עשור: צריך לעצום את העיניים לרגע, ולחשוב מי המג"ד של החייל שלנו, מי המ"פ, אבל גם מי קצין הלוגיסטיקה, גם מי הטבח וגם מי המכונאי שעושה תחזוקה לטנק.

אלוף יניב עשור: במובנים רחבים יותר, גם מי היועץ המשפטי בדין הבין-לאומי, שעוזר לנו לצלוח שאילתות או אתגרים בעולם הזה.

אלוף יניב עשור: אני רוצה לאתגר את ההבחנה וההפרדה שעושים בין so called ג'ובניקים לבין לוחמים, כי היא לא קיימת.

אלוף יניב עשור: אנחנו בוחנים את צה"ל על הסך השלם שלו, ואני מתקשה להפריד ביחידה טקטית בין הרס"ר בגדוד, נגד הלוגיסטיקה, נגד הנשקייה, האופטיקאי – הם כולם תומכי לחימה – לבין הלוחם בחוד.

אלוף יניב עשור: זה הגדוד השלם.

אלוף יניב עשור: אני יודע על מה אני מדבר, פעמיים הייתי מפקד גדוד.

אלוף יניב עשור: קיימת דיפרנציאליות.

אלוף יניב עשור: היא קיימת.

אלוף יניב עשור: היא באה לידי ביטוי ברמות פעילות – רמה א' פלוס ללוחמים, ורמה ד' למי שנמצא בימ"ח או בקריה.

אלוף יניב עשור: הדיפרנציאליות הזאת קיימת.

אלוף יניב עשור: אנחנו נמצאים בתקופה של שגשוג ופריחה כלכלית, של אומת סטרט-אפ, של נדל"ן, של חו"ל, וזה מאתגר אותנו כדי להשאיר את האנשים הטובים בצבא.

אלוף יניב עשור: בין היתר, לא שיהיו להם רווחה ועושר, אבל ביטחון כלכלי הוא חלק מהאפשרות שלנו להשאיר את האנשים הטובים.

אלוף יניב עשור: ביקורת היא מבורכת, היא טובה.

אלוף יניב עשור: אנחנו לא חסינים מפני ביקורת; אנחנו מזמינים ביקורת והיא אחד ממנגנוני ההשתפרות שלנו.

אלוף יניב עשור: אנחנו חיים במדינה דמוקרטית, כפופים לדרג מדיני, לדרג ביקורתי ולתקשורת, גם אם זה לא נעים.

אלוף יניב עשור: טוב שתהיה ביקורת, היא עושה אותנו טובים יותר.

אלוף יניב עשור: לאחרונה, אני חושב שנחצה קו, שבו הביקורת הפכה להיות מביקורת עניינית בונה – להרסנית.

אלוף יניב עשור: אני חושש שאנחנו נשפוך את התינוק עם המים.

אלוף יניב עשור: שיתפתי אתכם בדוגמה אחת, אבל היא דוגמה אחת מיני רבות.

אלוף יניב עשור: מג"ד במילואים מפרסם את התחושות שלו אחרי הכתבה שהייתה במוצאי שבת בערוץ 12, על האופן שבו הוצגו משרתי הקבע והשכר שלהם.

אלוף יניב עשור: הוא אומר: "הגענו לפרשת קו מים ערכית-חברתית חמורה.

אלוף יניב עשור: אני מוכן לקבל 1 שקל בחודש עד סוף חיי, ובלבד שעם ישראל לא יערער ולא יהרהר על טוהר המידות של משרתי צה"ל, שמקדישים אלפי לילות לבנים ושעות הזויות, בעשייה לטובת ההגנה על המדינה ואזרחיה".

אלוף יניב עשור: יש הרבה מאוד מגזרים ותחומים אחרים שעובדים בהם קשה.

אלוף יניב עשור: אנחנו לא מדברים פה על עבודה קשה.

אלוף יניב עשור: ראשית, זהו שירות בסיכון חיים, שלא קיים עוד ואין לו אח ורע.

אלוף יניב עשור: זהו שירות תובעני.

אלוף יניב עשור: אין ייצוג של עובדים, אין יחסי עובד-מעביד, ולא מגיע עובד צה"ל ואומר: אני רוצה לפרוש בגיל 42 ולצאת לפנסיה.

אלוף יניב עשור: הוא דה-פקטו מפוטר.

אלוף יניב עשור: הדבר הכי חשוב שאני רוצה להגיד שוב לוועדה, הוא בנושא אמון הציבור.

אלוף יניב עשור: האהבה של העם היא המנוע שגורם לי ועוזר לי להשאיר את המשרתים הטובים בצה"ל.

אלוף יניב עשור: אנחנו לא יכולים להתפשר בשאלה מי יהיה הסייבריסט ב-8200, מי יהיה מכונאי הטנקים ומכונאי המסוקים.

אלוף יניב עשור: בנושא הגדלות תקופת השירות, שהיה הנושא החם עכשיו, אני רוצה לאחוז את השור בקרניו.

אלוף יניב עשור: ראשית, אנחנו נמצאים בתהליך התייעלות ארוך.

אלוף יניב עשור: כיום יש בצה"ל כ-19% שמקבלים פנסיה תקציבית, ו-80% מקבלים פנסיה צוברת.

אלוף יניב עשור: זה שינוי מאוד משמעותי, כי הצבא הבין שהוא צריך להתייעל, ויחד עם האוצר עשה את השינוי הזה ואת ההתייעלות הזאת.

אלוף יניב עשור: נקודה שנייה, כדי להקטין את הפנסיה הממוצעת המשולמת, יש שתי פעולות מרכזיות, בנוסף לפעולות אחרות: האחת, בתיאום עם האוצר, הקטנו את גיל הפרישה ל-43.

אלוף יניב עשור: לא המשרתים בצבא בחרו את הגיל הזה.

אלוף יניב עשור: זה שיח כלכלי בעיקרו.

אלוף יניב עשור: לא הגיע אליי ועד העובדים של צה"ל, שלא קיים, הדמיוני הזה, ואמר: אנחנו רוצים לפרוש בגיל 43.

אלוף יניב עשור: זאת נקודת המינימום של תשלום הגמלאות.

אלוף יניב עשור: השנייה, ב-2016, בהסכם יעלון-כחלון, כשנחתם מודל חדש, הוספנו נקודת יציאה נוספת בגיל 35.

אלוף יניב עשור: כלומר, אם לא קודם קצין לדרגת סגן אלוף, הוא פורש מהצבא.

אלוף יניב עשור: בכך, הקטנו בכ-30% את מספר האנשים שמקבלים פנסיה.

אלוף יניב עשור: אני לא רואה ארגון שיודע לעשות דבר כזה ל-30% מהאנשים שלו, ומפטר אותם בגיל 35.

אלוף יניב עשור: לא במגזר העסקי-האזרחי ולא במגזר הציבורי.

אלוף יניב עשור: דבר נוסף, הוא המסוכן ביותר בעיניי, כי הוא עם פוטנציאל לייצר טריז בין הקצינים לבין הלוחמים.

אלוף יניב עשור: אין דבר יותר חשוב למפקד מהאמון של החיילים שהולכים אחריו, בין אם הוא מפקד מחלקה, מפקד חטיבה או מפקד אוגדה.

אלוף יניב עשור: אין דבר חשוב מזה.

אלוף יניב עשור: לא הגדלנו במיליארד את התגמולים; לא הגדלנו בשקל.

אלוף יניב עשור: בעצם לקחנו מצב שקיים משנת 1961, ונמצא בחוק, ובג"ץ אמר לנו: תסדירו אותו בחוק, תעדכנו אותו כך שזה יהיה יותר רלוונטי.

אלוף יניב עשור: וכך עשינו.

אלוף יניב עשור: לצייר את זה כאילו הייתה בחירה בפני הרמטכ"ל, והוא בחר לתת מיליארד שקל לקצינים נהנתנים ולא ללוחמים, זה דמגוגי, זה פייק-ניוז, וזאת לא האמת.

אלוף יניב עשור: יותר מכך, זה מסוכן מאוד, כי זה יכול ליצור טריז בין חייל לוחם בגולני, לבין המג"ד שלו והמח"ט שלו.

אלוף יניב עשור: מחר בבוקר, כשהוא יצטרך אותו ויגיד לו: קדימה להסתער, בוא למשימה, החייל יגיד לו: לא, אתה חושב רק על המשכורת שלך ועל הפנסיה.

אלוף יניב עשור: זה מסוכן מאוד.

אלוף יניב עשור: אני לא רוצה לגעת בזה שסוגיית פנסיית גישור או הגדלות קיימת כמעט בכל המגזר הציבורי.

אלוף יניב עשור: זה לא ייחודי לצה"ל.

אלוף יניב עשור: יותר מכך, הקטנו וצמצמנו את הכמות.

אלוף יניב עשור: פעם היו מקבלים 19%, והיום זה הוקטן ל-7% לכולם, למעט שתי קבוצות חריגות קטנות, שיהיו אולי 10%-15% מסך המשרתים: חוזרי שירות, לוחמים בלבד, ועתודאים.

אלוף יניב עשור: לגבי סוגיית חיילי החובה, שהם מקור גאוותו ודאגתו של כל מפקד בצבא.

אלוף יניב עשור: לא סתם הוא ילך לאכול אחרון, אחרי שהחיילים שלו יאכלו.

אלוף יניב עשור: זה החינוך שלנו.

אלוף יניב עשור: המילה "אחריי" היא הבסיס המנהיגותי שלנו.

אלוף יניב עשור: הדוגמה האישית היא הבסיס המנהיגותי שלנו.

אלוף יניב עשור: החיילים הלוחמים וכל חיילי החובה, אנחנו דואגים להם, בין אם בשכר, ובין אם במלגות כגון ממדים ללימודים.

אלוף יניב עשור: זאת הייתה היוזמה של המנכ"ל הקודם שלנו.

אלוף יניב עשור: זאת לא יוזמה שגדלה במקום אחר, היא נולדה בצבא.

אלוף יניב עשור: הוא הוביל אותה, הוא הלך והביא את הפילנטרופיה מתוך דאגה לחיילים המשרתים בצבא; ללוחמים.

אלוף יניב עשור: אני שמח שהמדינה הולכת ומסדירה את זה בתקציב שלה, בחוק.

אלוף יניב עשור: אנחנו פועלים בשיתוף פעולה עם האוצר, כדי להגדיל את שכר הלוחמים.

אלוף יניב עשור: זה נמצא עכשיו בשיח, אבל זה לא קשור לתקופת השירות.

אלוף יניב עשור: אין לזה קשר בכלל.

אלוף יניב עשור: ליצור מצג שבו זה תלוי בזה, זה מצג שווא מסוכן.

אלוף יניב עשור: בעשור האחרון הגדלנו את שכר חיילי החובה בכ-250%, ואנחנו יותר מנשמח להגדיל אותו שוב.

אלוף יניב עשור: המסר המרכזי שלי, הוא שביטחון, שגשוג, ולכאורה היעדר איום קיומי נצפה ומוחשי, הם לא תוצאה של יש מאין, אלא תוצאה של עבודה מאומצת אדירה, שמשיגה עליונות מודיעינית, עליונות אווירית ומוכנות לתרחיש שיבוא.

אלוף יניב עשור: כדי לקיים את כל אלה, אנחנו צריכים את האנשים הכי טובים בצבא.

אלוף יניב עשור: בין היתר, צריך גם לדעת לשלם להם.

אלוף יניב עשור: תודה.

רם בן ברק: תודה רבה.

רם בן ברק: האוצר, אתה רוצה להגיב?

אמיר רשף: כן.

אמיר רשף: אני סגן הממונה על התקציבים, ואני אגיד כמה דברים קצת מלמעלה.

אמיר רשף: אני אתייחס לדברים שאמר ראש אכ"א.

אמיר רשף: דבר ראשון, אנחנו באוצר לא חושבים שאנשי הקבע הם בטלנים, שודדי הקופה וכל מיני אי אלו אמירות, שנשמעו בתקשורת.

אמיר רשף: לפחות ממני, ולדעתי גם מכלל האנשים באוצר, יש הערכה מאוד גדולה לאנשי הקבע ולצבא.

אמיר רשף: את הדבר זה צריך לשים בצד.

אמיר רשף: עם זאת, אני אומר, שכחלק מתפקידנו וכחלק מהתפיסה שיש לנו על ניהול תקציב וניהול עולמות השכר, אנחנו חושבים שעולם השכר ועולם הגמלאות בצה"ל, צריך לעבור איזשהו תהליך של חשיבה.

אמיר רשף: השאלה צריכה להיות מה נכון לצה"ל ואיך מסייעים לו להתמודד עם אתגרי שימור כוח אדם.

אמיר רשף: ועם זאת, יש שאלה כמה כסף יוצא על שכר וגמלאות, מתוך תקציב צה"ל, והאם הכסף הזה מביא בסוף לתוצאה הרצויה.

אמיר רשף: כשנכנסים לשאלות האלה צריך לדבר גם על גובה השכר, גם על גובה הקצבה, גם על אוכלוסיית הזכאים וגם על עומק הדיפרנציאליות שיש.

אמיר רשף: לא בטוח שרמת הסיכון היא-היא הדיפרנציאליות היחידה שצריכה להיות.

אמיר רשף: יש עוד אי אלו שאלות, שראוי לדון בהן, וראוי שהן ייעשו בשיח בין הצבא לאוצר, שיח שמסתכל קדימה ולא אחורה.

אמיר רשף: אני חושב שהאתגרים שיש לצה"ל בשוק העבודה ובעולם התעסוקה, גדולים יותר.

אמיר רשף: למשק הישראלי יש וקטור מאוד ברור; לשכר בהייטק יש וקטור מאוד ברור; השכר במקצועות לאקדמאים שאינם הייטק, יש לו וקטור ברור.

אמיר רשף: הצבא צריך להיות פתוח לשיח אמיתי על הנושא הזה.

אמיר רשף: אני מוסיף לנושא הזה, ואומר שהצבא צריך להיות פתוח גם לשיח אמיתי על גודל תקציב הביטחון בתקציב המדינה.

אמיר רשף: עכשיו מובא בפניכם תקציב הביטחון, כחלק מתקציב המדינה.

אמיר רשף: יש עוד אתגרים כלכליים ותקציביים למשק הישראלי: יש לנו אתגרים בעולם התחבורה הציבורית, בעולם הבריאות והחינוך, בעולם התעסוקה, ובעולם הפשיעה במגזר הערבי, שדורשת הרבה מאוד משאבים.

אמיר רשף: אכן, הצבא צריך לראות את התמונה היותר רחבה מצרכיו, ולשאול את עצמו איך הוא יכול לצמצם את החלק שלו בעוגה הכוללת.

אמיר רשף: זה מתחבר לשאלה על השכר והגמלאות.

אמיר רשף: כצופה פני עתיד, אני מקווה שהשיח בין הגופים יהיה יותר קונסטרוקטיבי, בטח בנושאים האלה, יותר משותף ויותר פתוח.

אמיר רשף: אני אגיד מילה על ההגדלות, כי זאת סוגיה שראש אכ"א התייחס אליה.

אמיר רשף: באופן כללי, עמדת שר האוצר ועמדת הממשלה היא לתמוך בהצעת החוק שמשרד הביטחון מקדם, ותגיע גם לכנסת.

אמיר רשף: יש חוות דעת מקצועית של הממונה על התקציבים והממונה על השכר, וזה לא סוד, שהבענו את עמדתנו ואמרנו את דברינו.

אמיר רשף: בחוות הדעת נכתב באופן ברור איך אנחנו רואים את הצעת החוק הזאת, ואת השלכות הרוחב שלה.

אמיר רשף: גם בדיון הזה צריך לדייק בדברים, ולהגיד אותם כמו שהם, גם כשמתייחסים ל-1.1 מיליארד וגם כשמתייחסים לעמידה בחוק או לא.

אמיר רשף: האמירות בנושא פנסיית הגישור, כאילו זה דבר שקיים בכל המדינה, אלה דברים לא נכונים.

אמיר רשף: פנסיית הגישור היא חיה ייחודית לגופים הביטחוניים, ואני מקווה שמתוך שיח ומתוך הבנה של האתגרים שיש אל מול עולם התעסוקה ואל מול מקומות אחרים במשק הישראלי, אנחנו נראה מה נכון לעשות בנושא פנסיות הגישור.

רם בן ברק: תודה.

רם בן ברק: גיל, בבקשה.

גיל פנחס: תודה, אדוני היושב-ראש.

גיל פנחס: אני אתייחס למה שאמר אמיר, ואחרי זה נצלול פנימה.

רם בן ברק: להתייחס, אבל לא להתווכח.

גיל פנחס: לא מתווכחים.

שלמה קרעי: מה יש להם להתווכח?

שלמה קרעי: כבר אישרו הכול.

שלמה קרעי: הוועדה הסכימה לכל מה שהוא רצה.

גיל פנחס: כשאנחנו מסתכלים על פנסיית הגישור, היא בעצם פנסיה מוקדמת, והיא קיימת בהרבה מקומות אחרים.

גיל פנחס: פה קוראים לזה פנסיית גישור, ובמקום אחר, אתה מפריש את האדם לפני הפנסיה, ונותן לו את הפנסיה.

גיל פנחס: לא ניכנס לסוגיה הזאת, אבל היא קיימת בהרבה מקומות אחרים, וזה לא ייחודי לנו.

גיל פנחס: כשאנחנו מסתכלים על תקציב הביטחון, וגם את זה מאוד חשוב להגיד, קודם כול, בואו נשנה את הטרמינולוגיה.

גיל פנחס: אנחנו צריכים לדבר על אנשים, כי בסוף אנחנו עוסקים באנשים והדיון הזה עוסק באנשים.

גיל פנחס: הוא עוסק באנשים שמשרתים את העם הזה, ובאים מתוך שליחות לפני הכול.

גיל פנחס: אנחנו עוסקים באנשים וזה האיש בקצה – לוחם, תומך לחימה או חייל עורפי.

גיל פנחס: ההסתכלות צריכה ללכת לשם.

גיל פנחס: העולם משתנה, וההסתכלות על משוואה של רכש – כמה אתה מוציא על רכש וכמה אתה מוציא על כוח אדם, המספריים האלה הם פאסה.

גיל פנחס: האמל"ח שלנו היום, זה האנשים.

גיל פנחס: מי עושה את הסייבר, על כל הממדים שלו?

שלמה קרעי: מה זה רלוונטי להגדלות הרמטכ"ל - - - שהתגייסו לפני 2004?

גיל פנחס: אני אגע גם בהשלמות תקופות שירות ולא בהגדלות הרמטכ"ל.

גיל פנחס: זאת לא החלטה שהרמטכ"ל מקבל כפי שבא לו, כמו שאומרים.

גיל פנחס: כשאתה מסתכל על עולם השכר והפנסיה, בסוף יש איזונים.

גיל פנחס: המודל שיצאנו אליו מאזן בין השכר לבין הפנסיה, והוא מסתכל בראייה כוללת.

גיל פנחס: לכן, ניגע בשאלה כמה אנחנו מוציאים, ותוך כדי זה, אגע גם בהשלמות תקופות שירות.

גיל פנחס: סך ההוצאה שלנו על גמלאות ב-2022-2021 תעמוד על 8.6-8.5 מיליארד שקלים.

גיל פנחס: היא עולה עם הזמן, והיא מתייצבת עכשיו.

גיל פנחס: למה היא עולה?

גיל פנחס: כי תוחלת החיים עולה.

שלמה קרעי: לשנה?

גיל פנחס: כן, לשנה.

רם בן ברק: חבר הכנסת קרעי, בוועדה הזאת מבקשים אישור לדבר.

שלמה קרעי: שאלת הבהרה.

גיל פנחס: היא עולה כי תוחלת החיים עולה, וגם כי אנחנו במודל חדש.

גיל פנחס: מה עשה הייצוב של המודל?

גיל פנחס: הוא הוריד את גיל הפרישה ל-43 לקצינים.

גיל פנחס: לנגדים העלינו את גיל הפרישה כי אלה אנשים שהם יותר מומחי תוכן, ואתה רוצה אותם.

גיל פנחס: דרך זה, עם הקטנת הגיל ועם אלמנטים נוספים שנכנסים פנימה, אתה מוריד את הקצבה הממוצעת כשאדם פורש.

גיל פנחס: החתירה שלנו, כפי שסוכם עם האוצר, היא להגיע לפנסיה ממוצעת של 12,000 שקל ב-2025.

גיל פנחס: זה היה במחירי 2015, ואם נדבר במונחים של היום, מדובר בסדר גודל של 13,000 שקל.

גיל פנחס: איפה אנחנו עומדים היום?

גיל פנחס: היום אנחנו עומדים על 17,900.

גיל פנחס: תגידו לי: גיל, אתה סופר-רחוק.

גיל פנחס: יש לך עוד שלוש שנים, איך תגיע לזה?

גיל פנחס: קודם כול, אנחנו במגמת ירידה, ושנית, צריך להסתכל פנימה יותר בחוכמה.

גיל פנחס: מה אנחנו עושים היום?

גיל פנחס: היום אנחנו מוציאים את המבוגרים יותר.

גיל פנחס: אם נסתכל רק על מי שפרש ב-2020, ונסתכל על קבוצת האוכלוסייה הרלוונטית של גילאי 42 עד 44 שפרשו, תראו שהפנסיה הממוצעת שלהם היא סדר גודל של פחות מ-15,000 שקל.

גיל פנחס: זה כבר הרבה יותר קרוב ל-13,000, וזה במגמת ירידה.

גיל פנחס: אנשים שלפני 98' קיבלו בגין שירות החובה, אבל זה כבר לא יהיה קיים ב-2025, וזה כשלעצמו 6%.

גיל פנחס: כאן אנחנו מתחילים להתקרב, וללחך את המספר שסיכמנו עם האוצר.

גיל פנחס: שם אנחנו נמצאים.

גיל פנחס: השלמות תקופת שירות.

גיל פנחס: אני רוצה לגעת בהיבט המשפטי.

גיל פנחס: זאת לא סוגיה משפטית, וחשוב לי לצטט את מה שאמר המשנה ליועץ המשפטי לממשלה: "המשפט לא אמור להכריע ולא צריך להכריע בטיבן ובשיעורן של הטבות שיינתנו בהתאם לשיקולי המדיניות של הגורמים המוסמכים לכך.

גיל פנחס: הדרג הנבחר בממשלה ובכנסת, זה אתם.

גיל פנחס: מחלוקת ציבורית נוקבת, ככל שתהיה, אינה יכולה להקים לכשעצמה מחסום משפטי, ואינה צריכה להתגלגל תמיד בשדה המשפטי.

גיל פנחס: על כן, על אף הקשיים שצוינו, לא מצאנו כי קיימת מניעה משפטית בקבלת ההחלטה.

גיל פנחס: " לכן, כל אמירה שעשינו משהו שהוא לא חוקי, שגויה מיסודה.

אמיר רשף: לא, לא.

אמיר רשף: המשפט הזה הוא על ההצעה שהבאתם על המצב הקיים.

אמיר רשף: הוא אמר שזה לא עולה בקנה אחד עם הדין.

גיל פנחס: אני לא נכנס לזה.

אמיר רשף: צריך לתת את הדברים בהקשרם.

אמיר רשף: לא רצינו את ההתנצחות הזאת, אבל המשפט הזה מדבר על ההסדר שהבאתם.

אמיר רשף: הוא לא מדבר על ההסדר אחורה.

אמיר רשף: צריך לדייק.

גיל פנחס: גם ההסדר אחורה.

גיל פנחס: גם הוא עמד בחוק.

אלוף יניב עשור: גם על ההסדר אחורה.

אלוף יניב עשור: אין שום אמירה שאומרת שהוא לא חוקי.

אמיר רשף: חוץ מזה שהוא לא עולה בקנה אחד עם הדין הקיים.

גיל פנחס: אין שום אמירה כזאת, ואני ממשיך.

גיל פנחס: כשמסתכלים מי מגיע לפרישה מצה"ל , רואים שזה 1 מכל 11 משרתים.

גיל פנחס: בואו נכניס לפרופורציות כי זה האירוע שיש לנו פה.

גיל פנחס: מה עשינו במודל הנוכחי?

גיל פנחס: אני אתייחס גם לכל המספרים שעלו, כי התייחסת לזה, היושב-ראש, בהתחלה, למספרים שרצים בתקשורת.

גיל פנחס: אני מתחיל מה-1.1 מיליארד או 1.4 מיליארד שנזרק.

גיל פנחס: אין פה שום תוספת.

גיל פנחס: בתוך ה-8.5 וה-8.6 שאמרתי, זה שם.

גיל פנחס: זה קיים שם שנים, משנת 1961.

גיל פנחס: במי מדובר?

גיל פנחס: מדובר ב-40,000 גמלאים ו-6,000 אלמנות צה"ל ושארים, שמקבלים את זה.

גיל פנחס: סדר גודל של 2,500 שקל בקצבה הממוצעת שלהם.

גיל פנחס: גם האוצר לא התכוון לבוא עכשיו ולקחת להם 2,500 שקל, ממשהו שהם מקבלים משנת 1961.

גיל פנחס: לכן, בואו נשים את ה-1.1 מיליארד האלה בצד.

גיל פנחס: זה לא רלוונטי.

גיל פנחס: כמה זה באמת עולה?

גיל פנחס: השאלה היא כמה אנשים נכנסים למעגל הפנסיה מידי שנה.

גיל פנחס: המספר הזה, שלא אומר אותו כאן מפאת חשאיות, עלותו 20 מיליון שקל.

גיל פנחס: לכן, כל אמירה שאפשר לקחת את ה-1.1 מיליארד ולהסיט אותו לדברים אחרים – שגויה.

אמיר רשף: זה לא נכון, זה לא נכון.

אמיר רשף: אפשר להפחית בצורה הדרגתית את הרכיב שסביבו יש את העתירה.

רם בן ברק: רבותיי, לא יהיה כאן ויכוח.

רם בן ברק: לא יהיה כאן ויכוח.

אמיר רשף: כשיגידו דברים לא נכונים, אדוני היושב-ראש, אני מצפה ממני להגיב.

רם בן ברק: אתה יכול להגיד שאתה חושב, שנעשה כאן משהו שאתה לא מסכים איתו, וצריך להוריד אותו באופן הדרגתי.

רם בן ברק: אתה רוצה לקיים על זה דיון?

רם בן ברק: תזמן את הוועדה ונקיים על זה דיון.

רם בן ברק: זה לא קשור למה שאנחנו מדברים עליו עכשיו.

רם בן ברק: אנחנו מדברים מכאן והלאה, ולא אחורה.

רם בן ברק: אם רוצים לעשות משהו אחורה, תבואו ונקיים על זה דיון.

גיל פנחס: אמיר דיבר על כך שנעשה באופן הדרגתי קדימה, וטיפלנו בקדימה.

גיל פנחס: תעדפנו את אוכלוסיית הלוחמים, ואם השלמת תקופות שירות היא היום בממוצע בסדר גודל של 9.2%-9.3%, היא יורדת במודל החדש ל-7.5%-7.7%.

גיל פנחס: יותר מזה, הלוחמים עולים מ-6%-7%, למינימום 10% ועד 14%, האוכלוסיות האחרות יורדות, כולל העתודאים וכולל חבר'ה שלי.

גיל פנחס: זה הכיוון שאליו הצבא צריך ללכת.

גיל פנחס: אנחנו לא יכולים להתחרות בשוק האזרחי; צה"ל לא יכול להתחרות בשוק האזרחי.

גיל פנחס: הוא לעולם לא יצליח להתחרות בשוק האזרחי.

גיל פנחס: לכן, הוא ניתן.

גיל פנחס: הוא ניתן במידה, והוא יורד.

גיל פנחס: מה עושה ההורדה הזאת?

גיל פנחס: היא מורידה את ה-20 מיליון ל-17 מיליון בשנה.

גיל פנחס: תסתכל ב-steady state.

שלמה קרעי: על מי מדובר כאן?

שלמה קרעי: אתה לא מדבר על חיילים חדשים שאתה מגייס.

שלמה קרעי: אתה מדבר על אלה שהתגייסו לפני עשרים שנה.

גיל פנחס: בוא נגיד מי נשאר בסוף בקבע.

גיל פנחס: על מי אתה מדבר?

גיל פנחס: אתה מדבר על 1 מכל 11 משרתים שנכנסים לקבע.

גיל פנחס: זה מי שמגיע בסוף לפנסיה בצה"ל.

גיל פנחס: זה המספר.

גיל פנחס: אנחנו לא מדברים על כל מי שנכנס לקבע; מדברים על 1 מכל 11.

רם בן ברק: אותו אחד שאתה רוצה, שהוא יישאר בקבע.

גיל פנחס: אתה רוצה שהוא יישאר.

שלמה קרעי: מה על אלה שהתגייסו לפני יותר מ-18 שנה?

גיל פנחס: אנחנו מדברים על כולם.

יעל רון בן משה: חבר הכנסת קרעי, צורת ההתבטאות כלפי המשרתים בצה"ל בשבועות האחרונים, משפיעה גם על המלש"בים – על הילדים שלך, על הילדים שלי ועל איך הם תופסים את לובשי המדים.

שלמה קרעי: חברת הכנסת בן משה, אנחנו הגשנו הצעת חוק להגדיל את שכר החובה, כמו שהגדלנו.

רם בן ברק: חברים, בסדר.

שלמה קרעי: אנחנו חושבים שצריך לחזק את הלוחמים.

רם בן ברק: חבר הכנסת שלמה קרעי וחברת הכנסת יעל, בבקשה, להפסיק.

רם בן ברק: כן, תמשיך.

גיל פנחס: כשאנחנו מסתכלים על הכול, המודל הזה מביא לחיסכון.

גיל פנחס: לא רק שלא מדובר בתוספת, מדובר בחיסכון.

גיל פנחס: אלה השלמות תקופות שירות, שיגיעו לחקיקה בשבועות הקרובים, אני מקווה.

גיל פנחס: זה צריך לעבור ועדת שרים לחקיקה ואז זה יגיע לכנסת, לדיונים הפרטניים.

גיל פנחס: אני חושב שבהיבט הזה אפשר למצות את השיח.

גיל פנחס: עדיף שלא נתבטא באמירות אחרות.

גיל פנחס: לגבי תקנות פנסיית הגישור, גם על זה ביקשתם שנדבר.

גיל פנחס: אנחנו בשיח עם האוצר בהיבט הזה, וגם זה יגיע לשולחנכם.

גיל פנחס: אנחנו בשיח עם האוצר ואנחנו לא מנותקים אחד מהשני.

גיל פנחס: כל צד שומע את הצד השני, ואני מקווה שבחודשים הקרובים גם נצליח להגיע להסכמות בעבודה משותפת.

גיל פנחס: יש מחלוקות, וככל שיהיו מחלוקות, אנחנו יודעים לדבר בפתיחות ובשקיפות.

גיל פנחס: אני מאמין שנגיע בסוף להסכמות, כי טובת כל הצדדים בסוף היא טובת מדינת ישראל.

גיל פנחס: גם האוצר רוצה לחזק את צה"ל ורוצה לחזק את המדינה, וגם אנחנו – רוצים לחזק את המדינה ורוצים לחזק את צה"ל.

גיל פנחס: אין בזה סתירה.

רם בן ברק: תודה.

רם בן ברק: מישהו רוצה לומר משהו מהאוצר?

אופיר סופר: ברשותך, היושב-ראש, אם אפשר רק לדייק נתון שנאמר פה והוא לא מדויק.

אופיר סופר: יעד ההתכנסות ל-12,000 שקל שקבוע בחוק, מתייחס לגמלה ממוצעת לקצינים בלבד.

אופיר סופר: הנתון שניתן פה הוא ממוצע לכלל המשרתים בחישוב לשיטת צה"ל.

אופיר סופר: לפי החישובים שאנחנו עושים, הנתונים מעט שונים.

אופיר סופר: היום אנחנו רחוקים מאוד מהיעד.

רם בן ברק: כולם קצינים.

רם בן ברק: כל הפורשים הם קצינים ונגדים.

אופיר סופר: הוא מתייחס לכולם, ולא לקצינים.

אופיר סופר: כשמסתכלים על קצינים, מגיעים לגמלה ממוצעת היום של 19,400 שקל, וזה מאוד רחוק מהיעד בחוק שהוא בעוד 4 שנים.

גיל פנחס: אני מתייחס למספרים שאני מכיר, ואני לא יודע מה הם הכניסו כי מעבדים אותם קצת.

גיל פנחס: זה גם לפי נתוני החשב הכללי, אבל פחות ניכנס להיבט הזה.

גיל פנחס: הנתון היותר חשוב, הוא שאתה מסתכל על קבוצת האוכלוסייה הרלוונטית.

גיל פנחס: היום אתה עדיין מוציא את אלה שהם בגילאי 48-47, והמודל לא מכוון לשם.

גיל פנחס: המודל של 12,000 מכוון לגילאי 43.

גיל פנחס: אם תסתכל על האוכלוסייה הזאת, תראה שזה הרבה יותר נמוך.

רם בן ברק: עוד מישהו מאנשי המקצוע או מהצבא רוצה לדבר?

רם בן ברק: חבר הכנסת שלמה קרעי, בבקשה.

שלמה קרעי: תודה.

שלמה קרעי: אם אפשר, לתת סקירה ממש קצרה בשתי דקות, על המודלים.

שלמה קרעי: כמה חיילים – קצינים ונגדים – מפרישים לפנסיה שלהם?

שלמה קרעי: האם זה כמו כל המשק, או שזה עדיין בצורה אחרת?

שלמה קרעי: מה זה פנסיית גישור ולכמה שנים נותנים אותה?

שלמה קרעי: עד איזה תקופה מקבלים פנסיה תקציבית ומאיזו תקופה מקבלים פנסיית גישור?

שלמה קרעי: אני רואה שאין כאן מצגת.

גיל פנחס: אני אגיד מי נמצא בפנסיה תקציבית ומי בפנסיה צוברת.

גיל פנחס: זה מהלך שהתחיל ב-2004, והוא צובר תאוצה.

גיל פנחס: נכון להיום, מעל 80% מהמשרתים הם בפנסיה צוברת.

שלמה קרעי: והם מפרישים כמו כולנו?

גיל פנחס: כן.

גיל פנחס: בהנחה והקצין פורש בגיל 43 – הנגד פורש בגיל למעלה מ-50 – בין גיל 42 לגיל 67, למרות שמשרד האוצר יטען שזה גיל 60, הוא מקבל פנסיית גישור, הפנסיה המוקדמת.

גיל פנחס: והיא פנסיה תקציבית.

גיל פנחס: אבל היא שונה מפנסיה תקציבית למי שנמצא בפנסיה תקציבית, ואני אסביר.

גיל פנחס: איך אתה מחשב לו את זה?

גיל פנחס: אתה מחשב לכמה הוא זכאי לפי מה שיש לו בצבירה שלו, בפנסיה הצוברת, ומה היה קורה אילולא הוא היה בפנסיה תקציבית.

גיל פנחס: אתה לוקח את הנמוך מביניהם, וזה מה שהוא מקבל.

שלמה קרעי: אני מנסה להבין.

שלמה קרעי: אתה אומר כמה הוא היה מקבל אם הוא היה עכשיו בגיל 67?

גיל פנחס: כן.

גיל פנחס: אבל אתה מביא את זה כאילו לגיל 43, מבחינת האחוזים.

גיל פנחס: זאת פנסיה שמשולמת תקציבית, ואם התשואה מאוד מאוד גבוהה, קיבלת משהו מאוד מאוד גבוה.

גיל פנחס: לכן, אתה אומר שתשים לו איזושהי תקרה.

גיל פנחס: לכן, ההסתכלות שלנו היא גם בהתייחס לפנסיה התקציבית.

גיל פנחס: זה עד גיל 67, ומגיל 67 ואילך, הוא מקבל את מה שיש לו בקרן הפנסיה.

שלמה קרעי: אם אדם עושה חישוב אקטוארי מעכשיו ועד תוחלת החיים, הסכום לפנסיה הצוברת, היה מאוד נמוך, פחות מ-50%.

גיל פנחס: באופן יחסי, דרך אגב.

גיל פנחס: גם מי שנמצא בפנסיה תקציבית בצה"ל לא מגיע ל-70%, כי אנחנו יוצאים בגיל יותר מוקדם.

גיל פנחס: אנחנו רחוקים מזה.

גיל פנחס: אנחנו מאוד מאוד רחוקים מזה, בעשרות אחוזים.

גיל פנחס: אם יש מחשבה שמישהו יגיע לגיל 42, והוא יצא עם פנסיה של 70%, או כל משרתי צה"ל – זה לא נכון.

שלמה קרעי: הממוצע הוא 20,000 - - -

גיל פנחס: תלוי באנשים, תלוי בתמהילים.

שלמה קרעי: אתה אומר שממוצע המשכורות בצה"ל הוא 40,000?

גיל פנחס: תלוי בדרגות, תלוי באנשים, תלוי מה הם עשו.

גיל פנחס: יש המון המון משתנים, ולכן ההסתכלות מלמעלה - - -

שלמה קרעי: אני מנסה להבין באמת את המנגנון.

שלמה קרעי: זה נוגע באנשים, וצריך להיות מאוד פרטני בהיבטים האלה.

שלמה קרעי: נוכל להעמיק על זה בנפרד.

אמיר רשף: אפשר לשבת איתך, להציג לך את מה שנקבע בכחלון-יעלון, את הפערים בין הצדדים.

אמיר רשף: זה נושא שיש בו הרבה מורכבויות והרבה פרטים.

שלמה קרעי: חשוב שנדע.

רם בן ברק: אני בלחץ כי בשעה 12 מתחיל דיון אחר, ואני רוצה שכולם יתבטאו.

רם בן ברק: אם אתה רוצה להגיד גם איזושהי אמירה, זה הזמן.

שלמה קרעי: את האמירה שלי אמרתי לפני כן כהערת ביניים.

שלמה קרעי: למרות מה שאמר גיל, שעל העבר לא נסתכל, אני לא חושב.

שלמה קרעי: אם נעשתה טעות ואם מדובר בדבר שהוא לא לפי החוק, לא בהתאם לדין, ויש צרכים אחרים בתוך משרד הביטחון – הצרכים של משרד הביטחון הולכים ועולים כל הזמן – אני חושב שלא צריך להמשיך בזה.

רם בן ברק: האמירה נאמרה, בסדר גמור.

רם בן ברק: חברת הכנסת יעל?

רם בן ברק: חברת הכנסת נירה שפק, בבקשה.

נירה שפק: אני רוצה לדבר וחשוב לי לדבר בהמשך לכל השיח הקודם שלנו, על ההבדל בין השיח בציבור לבין הבקרה העניינית שאנחנו עושים.

נירה שפק: מדברים פה על גמלאות, אבל זה לא רק על גמלאות.

נירה שפק: כל אזרח ואזרחית במדינת ישראל, יגיד שאין עוררין על זה שצה"ל הכרחי וחיוני לקיומה של מדינת ישראל; שהצביון של צה"ל כצבא העם, משפיע על החברה, והחברה משפיעה עליו.

נירה שפק: אין שום עוררין על כך, שצה"ל צריך להיות חזק ולעמוד במשימותיו, והוא לא בלון בתוך המציאות.

נירה שפק: הוא משקף את המציאות.

נירה שפק: הלכי רוח בעולם ובמדינה, שאומרים: It's all about me – יש פרסומת כזאת, אבל היא משקפת חלק מהחברה – או התמודדות של אנשים שרוצים ליצור לעצמם ביטחון.

נירה שפק: כל הדברים האלה הם חלק מהדברים שלכולנו ברור שצריכים להיות.

נירה שפק: צה"ל עומד היום בפני מצב מאוד קשה, אתגרית, של עמידה בכל תרחישי הייחוס שיש, בניתוח האיומים, בהשתנות שלהם, ולשמר את האנשים המקצועיים לדבר המתאים.

נירה שפק: אבל לצה"ל יש גם חובה להיות חלק מהחברה הישראלית, בשיקוף של מה שקורה בתהליכים – אם זה בקורונה, אם זה במגמות.

נירה שפק: לשמור את היוקרה שלו, ומצד שני להיות ער לצרכי הציבור.

נירה שפק: הוא לא סתם צבא העם.

נירה שפק: אני רוצה לבקש שנוציא את צה"ל מהשיח הלא-מכבד.

נירה שפק: אני פורשת צה"ל, ואם פעם היינו מסתובבים עם המדים, ועשינו סיבוב דאווין – הינה חייל, הינה חיילת, הינה קצינה עם נשק – היום אני שומעת יותר ויותר אמירות של פורשים, שהם לא בקונצנזוס.

נירה שפק: הקראת את זה כאן, ראש אכ"א.

נירה שפק: זה מה שמטריד אותי, וזה משפיע, כמו שאמרת, על המלש"בים שלנו – המיועדים לשירות הביטחון – כי הם רואים מה קורה.

נירה שפק: אני לא רוצה להגיע למשברים, כמו שהיה משבר המ"פים ו-סמ"פים, כשנעלמה שכבה.

נירה שפק: אני לא רוצה להגיע למשבר שנת הקבע.

נירה שפק: קצינים לא מימשו את שנת הקבע שלהם, כי הם הבינו מה קורה.

נירה שפק: אני אומרת גם לנציגי צה"ל, שאנחנו כאן נמשיך לבדוק.

נירה שפק: אנחנו נסתכל ונבחן כל שורה.

נירה שפק: יש לנו יכולת לעשות בוועדה הזאת בקרה, להסתכל על הסעיפים, לשאול שאלות על כל סעיף ולבקש שינויים בין הסעיפים.

נירה שפק: אבל אני אלחם בכל תופעה, שבה צה"ל לא ירגיש מוגן אצלנו.

נירה שפק: יש לנו מספיק אויבים מבחוץ, לא יכול להיות שנייצר אותם מבפנים.

נירה שפק: האמירה שלי כאן היא לא לאוצר, אלא לכל אחד.

נירה שפק: זה לא רק אוצר, זה כולנו.

נירה שפק: כאן צריך להגיד מה קורה עם משכורות החובה.

נירה שפק: הבן שלי הוא לוחם, הוא התקשר אליי ושאל: אימא, את מתנגדת להעלות לי את השכר?

שלמה קרעי: כן, כן.

נירה שפק: אמרתי לו: לא.

נירה שפק: אני אתייחס לזה במשפט.

נירה שפק: זה כל כך חשוב, שאני אלך ואחקור את זה.

נירה שפק: קיימנו פה דיונים מה עושים לוחמים, לוחמי חוד, אנשי טכני, מערך הטקט"לים, אותו טכנאי חימוש שרודף אחרי הכלי, אם זה למבצע, ומתקן על הקו.

נירה שפק: איך עושים את זה נכון?

נירה שפק: האם לאור הנשר אנחנו רוצים לחלק את זה?

נירה שפק: הרי יש נשר בשירות, וכמות המתגייסים הולכת ויורדת, גם אצל בנים וגם אצל בנות.

נירה שפק: זה לא היה פעם.

נירה שפק: אנחנו נקיים דיונים בצורה מסודרת, ונסכם את שכר החובה.

נירה שפק: ואז אני אסתכל לחיילים ולהורים שלהם בעיניים.

נירה שפק: דבר אחרון שאני רוצה להגיד הוא מספיק עם הביטויים 70%, 80%.

נירה שפק: שקיפות, בבקשה.

נירה שפק: אני פורשת צה"ל 26 שנה, 57%, עם נקודות הרמטכ"ל, עם תפקידי שטח, עם להיות הלוחמת-מפקדת הראשונה בצה"ל.

נירה שפק: בואו נכניס דברים לפרופורציה ונפסיק לדבר בסיסמאות.

נירה שפק: תודה.

רם בן ברק: איך את רוצה שאני אפנה אלייך, חברת הכנסת נירה או הלוחמת נירה?

רם בן ברק: מה יותר מכובד?

נירה שפק: חברת קיבוץ כפר עזה.

רם בן ברק: חבר הכנסת צביקה האוזר, בבקשה.

רם בן ברק: בקיצור, בבקשה.

צבי האוזר: אני מבטיח שזה יהיה בקיצור יותר מקודמתי.

צבי האוזר: אני לא יודע למה שאלות הקיצור תמיד מופנות אליי.

נירה שפק: גם אליי.

צבי האוזר: אסור שהדיון בעצים יאבד את נקודת המבט על היער הכולל.

צבי האוזר: היער הכולל הוא, שהאתגר העומד בפני מדינת ישראל, האתגרים הביטחוניים בעשור הבא, בעשור של 2031-2021, יהיו גדולים משמעותית מהאתגרים שהיו בעשור הקודם.

צבי האוזר: זאת נקודת הנחה מחמירה, שצריך לאמץ אותה.

צבי האוזר: צריך לאמץ אותה, כי אנחנו רואים מגמות של האצה טכנולוגית, של שדה קרב טכנולוגי מורכב ומתוחכם הרבה יותר, של יכולות שנמצאות בידי האויבים שלנו.

צבי האוזר: אנחנו רואים שינוי באופיו של האויב.

צבי האוזר: בדיונים שלנו אני אומר שהאויב שלנו התחלף מאויב שמדבר ערבית, לאויב שמדבר פרסית.

צבי האוזר: זה אויב אחר, זה אתגר אחר, זה מודל התמודדות אחר, שמחייב בהקשר של הדיון שלנו דבר אחד.

צבי האוזר: אני יודע שהדברים הם לא פופולריים ולא נעימים לאוזניים כאלה ואחרות.

צבי האוזר: אנחנו חייבים צבא חזק יותר; אנחנו צריכים צבא מתוחכם יותר, ואנחנו צריכים צבא קטלני יותר.

צבי האוזר: כדי שהצבא יעמוד באותן משימות עתידיות של העשור הבא, אנחנו צריכים צבא ברמה אנושית גבוהה יותר, ולא צבא ברמה אנושית נמוכה יותר.

צבי האוזר: אין לנו את הלוקסוס להתפשר על איכות כוח האדם בצה"ל, על יכולתו לשלוט במערכות טכנולוגיות, על יכולתו להתמודד עם אתגרים גדולים יותר, מכפי שהדור של ההורים שלו התמודד בשדה הקרב.

צבי האוזר: שמירת היתרון האיכותי של צה"ל, לא נגזרת אך ורק מהדיונים שלנו מול ארצות הברית ומול ידידותינו באשר לאספקת אמל"ח, אספקת כלי נשק והשקעות בפיזיקה, באמצעים, בכלי נשק ומערכות נשק.

צבי האוזר: אנחנו צריכים להשקיע בכוח אדם, וכנראה זה יעלה לנו יותר ממה שאנחנו מתכננים.

צבי האוזר: לכן, צריך להסתכל על זה כך.

צבי האוזר: זה לא אומר שצריך לעצום עיניים, ולאפשר לצבא לעשות מה שהוא רוצה; לאפשר לצבא לעגל פינות; לסחוב מתחת או מעל.

צבי האוזר: אבל צריך להתייחס לצה"ל לא כאל אויב המערכת האזרחית, אלא ההפך.

צבי האוזר: המסד – מגש הכסף – שעליו כל המערכת האזרחית הישראלית עולה, צומחת וגואה, מבוסס על ודאות אחת – שננצח במלחמות הבאות בצורה המהירה ביותר, עם היקף הנפגעים הנמוך ביותר, והיקף הפגיעה המשקית הקטן ביותר.

צבי האוזר: לכן, כך הוועדה הזאת צריכה להסתכל, כראייה כוללת לדיונים שמתקיימים כאן.

צבי האוזר: תודה רבה.

רם בן ברק: תודה רבה.

רם בן ברק: אני רוצה לסכם את הדיון.

רם בן ברק: אנחנו מסתכלים היום על מדינת ישראל, ואני אומר לכם, אנחנו חיים בפלא.

רם בן ברק: זאת מדינה שרמת האיומים היום-יומית עליה ורמת הפעילות המבצעית שהיא עושה בשביל לאפשר כאן חיים נורמליים, חיים כלכליים נורמליים, גורמים בין-לאומיים שיבואו להשקיע כאן, אנשים שירגישו בטוח לעשות כאן את העסקים שלהם, את התרבות שלהם ואת החיים כאן – זה פשוט פלא.

רם בן ברק: הפלא הזה לא קורה סתם; הוא קורה בגלל שיש לנו מערכות ביטחון, וצה"ל, כמרכיב מרכזי בהן, שיודעות לשמר לנו את התחושה שממנה נוצר כל מה שיש כאן.

רם בן ברק: צריך לקחת את זה בחשבון, כי בשביל שזה יקרה, אנחנו חייבים שתהיה לנו היכולת לגייס את האנשים הכי טובים שלנו לצבא.

רם בן ברק: לצערי הרב, כשאני קם בבוקר אני לא רואה אלפי אנשים מתדפקים על הדלתות של הצבא, ואומרים: גייסו אותי, גייסו אותי.

רם בן ברק: אני רואה את ההפך; אני רואה שרוב האנשים מעדיפים לא להיות בצבא.

רם בן ברק: הם מעדיפים ללכת לחיים אזרחיים, נוחים, שמרוויחים בהם הרבה כסף; שמאפשרים להם להיות בערב בבית עם המשפחה; לתכנן טיולים לחוץ לארץ בלי שיבטלו להם אותם 17 פעמים; ולא קוראים להם באמצע הלילה.

רם בן ברק: לכן, מעבר לתחושת השליחות והאידאולוגיה שהיא חשובה מאוד, ובלעדיה שום דבר לא יכול לקרות, אנחנו צריכים לתת להם איזשהו ביטחון כלכלי כזה, שיאפשר להם בגיל 43 לפרוש, אחרי שהם עשו מקצוע צבאי שלא קיים באזרחות.

רם בן ברק: אני אומר לכם כאן, באחריות, מתוך היכרות אישית, שאם ייקחו את שכר השעה של מג"ד בצה"ל, יראו שהמשכורת שלו היא פחות ממשכורת מינימום.

רם בן ברק: השעות שהם עובדים, לא דומות לשום מקום אחר.

רם בן ברק: אולי רופאים בתחומים מסוימים מגיעים לשעות האלה, גם לא בטוח.

רם בן ברק: המחיר שהם צריכים לשלם על זה, הוא עצום גם מבחינת המשפחה, ולא רק מבחינת המשרת בעצמו.

רם בן ברק: עם זאת, אני חושב שצריך להסתכל גם עם כלל מדינת ישראל, ולהבין שיש גם צרכים אחרים ויש גם מקומות אחרים, מקומות עבודה.

רם בן ברק: התפקיד שלנו הוא לעשות ביקורת, ולראות שהדברים נעשים בצורה מסודרת ואחראית.

רם בן ברק: בהחלט, לקחת בחשבון את כל מה שאמרתי קודם.

רם בן ברק: אין לנו צבא אחר; זה הצבא היחיד שיש לנו.

רם בן ברק: התפקיד שלנו כוועדה הוא לוודא שהצבא הזה ימשיך להיות איכותי, ימשיך לתת פתרונות, ואם חלק מזה פירושו תנאים כלכליים כאלה ואחרים, שיאפשרו לאנשים להתגייס לצבא בביטחון, והם לא יחששו מה יקרה בגיל 43 כשהם יפרשו, ויתחילו לחפש את עצמם, אנחנו נאפשר להם את זה.

רם בן ברק: תודה רבה לכם על הדיון החשוב הזה.

רם בן ברק: הישיבה נעולה.