ועדת הבריאות, כנסת 24, פרוטוקול מספר 55, 2022-01-17 09:30

עידית סילמן: בוקר טוב לכולם, היום ה-17 בינואר 2022, ט"ו בשבט תשפ"ב.

עידית סילמן: על סדר היום: המגיפה השקופה: בריאות הנפש בקרב ילדים ונוער – משנים מציאות הלכה למעשה – פתרונות ודרכים שיציגו גופים וארגונים בתחום.

עידית סילמן: היום הוא יום חג לאילנות.

עידית סילמן: האמת שהאילנות הכי חשובים לנו בימים אלה זה הילדים ובני הנוער שלנו, שעוברת עליהם תקופה לא קלה כבר מעל שנתיים.

עידית סילמן: אפשר לומר שבאופן כללי, עולם בריאות הנפש הוא עולם שדורש מאתנו חברי הכנסת והממשלה תשומת לב.

עידית סילמן: התחום הזה הוזנח והופקר במשך שנים.

עידית סילמן: כרגע אנחנו מנסים להרים אותו ולהביאו לקדמת הבמה הציבורית, הפוליטית והחברתית.

עידית סילמן: אנחנו מקיימים עליו חדשות לבקרים דיונים כאן בוועדת הבריאות של הכנסת, וזה אחד מהנושאים המרכזיים שאנחנו עוסקים בהם.

עידית סילמן: צריך לומר שהיום אנחנו מציינים עם ט"ו בשבט את יום ההולדת ה-73 לכנסת, יום בסימן של הסכמות.

עידית סילמן: יתקיימו דיונים חשובים בשלל הוועדות, רובם מנסים להביא נושאים שיש בהם הסכמות כאלה ואחרות, ולראות איפה המשותף.

עידית סילמן: אחד הדברים הכי משותפים פה בין קואליציה לאופוזיציה, ובכלל בחברה הישראלית, זה בריאותם הנפשית של בני הנוער, אותה מגיפה שקטה שלא פוסחת.

עידית סילמן: צריך לומר שלמדינת ישראל אין מספיק מענים, מעני חירום, מענים ראשוניים ומידיים לתת.

עידית סילמן: לא רק זה, הלילה התבשרנו שיש גם בתי חולים שנאלצים לפנות מקומות כדי לקבל חולי קורונה, במחלקות ילדים בתחום של בריאות הנפש, מחלקות פסיכיאטריות לילדים.

עידית סילמן: כתוצאה מהפרסום הזה פניתי לפרופסור וייס מהדסה, כדי לוודא אם זה נכון והאם אותם ילדים ואותן מחלקות פסיכיאטריות יפונו לטובת מחלקות קורונה.

עידית סילמן: קיבלתי פניות של הורים שאין להם לאן לפנות את הילדים שלהם, ולא יודעים מה יהיה עליהם, גם אם זה שיקום בקהילה וגם אם זה מעבר לבית חולים אחר.

עידית סילמן: אני לא צריכה לומר ולספר לכם עד כמה הטלטלה היא משמעותית.

עידית סילמן: אני שמחה כי משיחות שערכתי עם פרופסור וייס ועם הצוות הרפואי של הדסה אתמול והיום בבוקר, הם יעלו כאן ויהיו הראשונים לתת עדכון לגבי אותה פרשה שהסעירה אתמול בערב את המערכת.

עידית סילמן: האם באמת מפנים מחלקות של ילדים בתחום הפסיכיאטריה ומאפשרים למחלקות קורונה – האם הקורונה באה על חשבון היום-יום של אזרחי מדינת ישראל גם בתחום הזה.

עידית סילמן: תכף אנחנו נפנה לפרופסור וייס והוא ייתן את העדכון החשוב הזה.

עידית סילמן: תודה רבה לבית החולים הדסה, לפרופסור וייס ולכל הצוותים שעמדו לצידנו וטיפלו בנושאים לבקשתנו לאור הפניות.

עידית סילמן: הם תכף יעדכנו.

עידית סילמן: אני רק אומר שהיום אנחנו הולכים להביא ולהציע פתרונות שנמצאים על סדר היום של הארגונים השונים, של אנשים מיוחדים שמרצונם מנסים לתת מענה ראשוני אקוטי, מענה שהוא חירום למצבם הנפשי של ילדים ונוער.

עידית סילמן: אנחנו נביא גם פתרונות שלנו שאותם אנחנו נקדם כוועדה.

עידית סילמן: הזמנו לכאן את נציגי המשרדים של משרד הבריאות, הרווחה והחינוך, שבעצם ציינו לפני יותר משבוע-שבועיים שכתוצאה מדיונים שערכנו פה בוועדה הם יוצאים לעבודה מתכללת של שלושת המשרדים, כדי לתת מענה לבריאות הנפש.

עידית סילמן: המענה שהם מייצרים היו זו תוכנית חירום לאומית למענה הנפשי של הילדים והנוער כתוצאה מאתגרי הקורונה.

עידית סילמן: אנחנו כאן ננסה לסייע בידיהם ונביא את החברה האזרחית על כל גווניה שעובדת בתחומים האלה, ולא רק החברה האזרחית, אלא אנשים מתחומי המקצוע.

עידית סילמן: איפה הם פועלים בזירות האלה ואיך ניתן למנף את הזירות האלה.

עידית סילמן: נציגי המשרדים השונים נמצאים כאן, שומעים את הדיון וייקחו את הדברים לתשומת ליבם.

עידית סילמן: אנחנו נעבור דרך כל האנשים שהזמנו לכאן עם המיזמים המדהימים שלהם ונציג נתונים של קופות החולים שביקשנו מהן להיות על זה בצורה יותר חריפה.

עידית סילמן: לפני הכל, אנחנו מתחילים עם פרופסור וייס מהדסה.

מיכל מרים וולדיגר: יש לי הערה בעניין הזה.

עידית סילמן: אנחנו קודם כל ניתן לפרופסור וייס מהדסה.

עידית סילמן: יש לנו נושאים מאוד סדורים.

מיכל מרים וולדיגר: זה קשור לעניין, אז אני מבקשת לדבר לפני פרופסור וייס.

עידית סילמן: בבקשה.

מיכל מרים וולדיגר: תודה.

מיכל מרים וולדיגר: כמו שאמרה כבוד יושבת הראש, גם אני הייתי עסוקה מ-22:00 וצפונה.

מיכל מרים וולדיגר: אני חייבת להגיד תודה לטל ברגמן, שבשעות לא שעות עבדה והודיעה לי שהמחלקה לא תיסגר.

מיכל מרים וולדיגר: חשוב לי כן לדבר על הנושא הזה בצורה מאוד ברורה, ואולי פרופסור וייס יתייחס לזה.

מיכל מרים וולדיגר: עצם העובדה שהמחשבה הראשונה היא לסגור מחלקת ילדים ונוער פסיכיאטרית לצורך – ככל שאני קראתי את זה, ותודה למי שהעלה את הנושא, לטובת מחלקת יולדות קורונה.

מיכל מרים וולדיגר: את יודעת מה, לא נעים לי להגיד את זה, אבל כנראה שגם הכלכלה ומה שמשתלם להחזיק זה מה שקובע בסופו של דבר, כי כולם יודעים כמה עולה כל יום אשפוז של יולדת וכמה עולה יום אשפוז לילדים ונוער.

מיכל מרים וולדיגר: הדבר הזה הוא שערורייתי.

מיכל מרים וולדיגר: עצם המחשבה – אני חושבת שלא צריך להגיד פה תודה, אלא זה ברור מאליו.

מיכל מרים וולדיגר: אי אפשר לסגור מחלקה, בוודאי לא בדרך שהודיעו להורים מהיום למחר.

מיכל מרים וולדיגר: אני חייבת לציין פה לסיום שאימא התקשרה אליי ואמרה לי ששלשום היא ביקשה לצאת עם הילדה האובדנית שלה לקפה מחוץ למחלקה, והמחלקה אסרה עליה ואמרה שהילדה בסיכון.

מיכל מרים וולדיגר: למחרת הודיעו לה לבוא לקחת את הילדה הביתה כי סוגרים את המחלקה.

מיכל מרים וולדיגר: האבסורד הזה, לשחק בילדים ונוער עם בעיות פסיכיאטריות כאילו הן פחות חשובות מהגוף עצמו.

מיכל מרים וולדיגר: זה פשוט עוול.

מיכל מרים וולדיגר: אסור לקבל את זה, ואני לא מקבלת את זה בשום צורה.

מיכל מרים וולדיגר: המחלקות האלה צריכות להישאר פתוחות, ובוודאי להעמיק את העשייה בקהילה, לתת פתרונות בקהילה.

מיכל מרים וולדיגר: אשפוז יום הוא לא כמו אשפוז שצריך להיות 24/7.

מיכל מרים וולדיגר: תודה עידית שהעלית את זה.

מיכל מרים וולדיגר: אני אשמח לשמוע את פרופסור וייס, אבל אני רוצה גם לשמוע איך מלכתחילה חושבים על רעיון של לסגור מחלקה כל כך קריטית וחשובה, ואיפה ההורים ומהמשפחות בתמונה, שזורקים את זה עליהם מעכשיו לעכשיו.

עידית סילמן: תודה.

עידית סילמן: אנחנו נעבור לפרופסור וייס שנמצא איתנו בזום.

עידית סילמן: אני רוצה להודות גם לענבר טויזר מ-N12 וגם לדקלה אהרון שפרן שעמדו איתנו בקשר.

עידית סילמן: פרופסור וייס, העברנו להן גם את הדברים שלך וגם את ההערות שנתת לנו ולהם.

עידית סילמן: אנחנו יודעים שבסוף הקורונה באה על חשבון הרבה דברים, גם אורתופדיה, גם כירורגיה, זה לא סוד.

עידית סילמן: בהרבה מחלקות יצאה הנחיה של פרופסור נחמן אש למנהלי בתי החולים לצמצם פעילות אמבולטורית כזו או אחרת.

עידית סילמן: נשאלת השאלה עד איפה אפשר לקחת את זה בקורונה, כשאנחנו יודעים שיש מגיפה לא פחות קשה ועוצמתית שמכה בסדרי גודל עצומים, ואתה יודע מה?

עידית סילמן: אין לנו כרגע חיסון מצוין בשבילה, אין לנו מענה.

עידית סילמן: הבידוד שאנחנו עושים בקורונה הוא הדבר הגרוע ביותר עבור אותה מגיפה שקטה.

עידית סילמן: היא באמת מחלקה ככל המחלות.

עידית סילמן: פרופסור וייס, נעבור אליך.

עידית סילמן: תודה על ההיענות, תודה על הצוות שלך מהדסה.

עידית סילמן: בבקשה.

יורם וייס: ברשות

יורם וייס: כם, אני רוצה להעמיד את הדברים על דיוקם כדי שהדברים יישמעו כמו שהם צריכים להישמע.

יורם וייס: ראשית כל, אני רוצה להזכיר שהמחלקה לפסיכיאטריה של הילד שמנוהלת על ידי פרופסור אסתר גלילי היא אחת המחלקות המובילות בארץ, ואחת המחלקות בבית חולים כללי הבודדות בתחום הזה שיש לנו היום, ואנחנו גאים שזה כך.

יורם וייס: הנהלת בית החולים תומכת ועושה הכל כדי שהמחלקה הזאת לא רק תתקיים, אלא גם תגדל.

יורם וייס: שנית, כל המהלך נעשה בצורה מסודרת ומתואמת עם פרופסור גלילי ועם אנשי משרד הבריאות באזור ירושלים, כשההיערכות שלנו היא היערכות פשוטה.

יורם וייס: בדיוק כשם שלצערנו הרב בגלל מגפת הקורונה צמצמנו וסגרנו שתי מחלקות פנימיות, סגרנו מחלקת אף אוזן גרון חלקית, סגרנו מחלקת עור, מחלקה אורתופדית, וכנראה שכחתי עוד כמה מחלקות שצמצמנו וסגרנו.

יורם וייס: מה בעצם עשינו?

יורם וייס: לא סגרנו את הפעילות, אלא חולים שאפשר היה לשחרר לקהילה, שחררנו לקהילה וצמצמנו פעילות אלקטיבית.

יורם וייס: רצה הגורל והמחלקה, שהיא מחלקה יפהפייה וחדשה – אתם מוזמנים לבוא לבקר בה.

יורם וייס: המחלקה הזו נבנתה מראש כמחלקת גיבוי למקרה שנצטרך אותה לתשתית קורונה.

יורם וייס: מה שאמרנו זה שמכיוון שנצטרך לצמצם את הפעילות, ילדים שיכולים להיות באשפוז יום, ילדים שאפשר למצוא להם פתרונות אחרים, נוציא אותם החוצה.

יורם וייס: נאמר וסוכם עם מנהלת המחלקה שכל הילדים שאין להם פתרון יישארו ונמצא להם פתרון זמני אחר בבית החולים, במחלקה אחרת.

יורם וייס: התשתית של מחלקות הקורונה היא תשתית מאוד יקרה.

יורם וייס: כשבנינו את המחלקה החדשה, היא נבנתה כגיבוי לקורונה.

יורם וייס: קיווינו שזה לא יקרה, אבל לאור זה שזה קורה, ודווקא כדי לא להגיע ברגע האחרון, עשינו מהלך מסודר במשך השבועיים האחרונים מול הילדים והמשפחות שלהם.

יורם וייס: כחלק מהמהלך אמרנו שילדים שצריכים אשפוז דחוף יתקבלו, ועובדה שילדים שצריכים אשפוז דחוף התקבלו גם הבוקר וגם בימים האחרונים.

יורם וייס: לכן הדברים נעשו בצורה מסודרת.

יורם וייס: אין לנו כוונה כרגע לסגור את המחלקה לחלוטין, אבל אנחנו חייבים להיערך לאפשרות – אנחנו רואים את זה לצערי בימים האחרונים, אנחנו היום עם יותר 80 חולי קורונה בבית החולים.

יורם וייס: אנחנו רואים את תחילת העלייה הנוספת בכמות החולים, ולצערי אנחנו רואים שהחולים נהיים יותר ויותר קשים.

יורם וייס: לכן אנחנו חייבים לעשות שינויים והזזות של מחלקות, כדי שנוכל לתת פתרון מיטבי לכל החולים שלנו.

יורם וייס: זה לא אומר שאנחנו באיזושהי דרך או צורה חס וחלילה מזלזלים בנושא של פסיכיאטריה של הילד ובנושא של הפרעות אכילה.

יורם וייס: להפך, אחת המחלקות הראשונות אם לא הראשונה שנחזיר בחזרה לתשתית שלה, שהיא התשתית הייעודית שלה, היא המחלקה הזאת.

יורם וייס: לכן אני מבקש שתבינו.

יורם וייס: אנחנו לא ננהג בצורה קשת עורף.

מיכל מרים וולדיגר: פרופסור וייס, כל ילד שלא צריך להיות בבית החולים לא יהיה בבית החולים.

מיכל מרים וולדיגר: אני לא מצליחה להבין את מה שאתה אומר.

מיכל מרים וולדיגר: ילד שלא צריך להיות בבית חולים לא צריך להיות שם בלי קשר לקורונה.

מיכל מרים וולדיגר: ילד שצריך להיות שם, צריך להיות.

מיכל מרים וולדיגר: הפרופסור אמר שנסגרו עוד מחלקות.

מיכל מרים וולדיגר: מחלקות כמו מחלקה פנימית יש בעוד מקומות בארץ.

מיכל מרים וולדיגר: המחלקה הזו, כפי שאתה תיארת, היא מחלקה ייחודית וייעודית עם הפרעות אכילה, עם ילדים ונוער.

מיכל מרים וולדיגר: אין רבות כאלה.

מיכל מרים וולדיגר: לכן צריך לשמר אותה ולשמור את הילדים בתוכה.

יורם וייס: גברתי, אני מודה לך על מה שאת אומרת, ולכן אני אחזור ברשותך על מה שאמרתי לפני רגע.

יורם וייס: אני מבין שאת מבטאת את הכאב של הורה אחד שכנראה לא הבין את מה שהוסבר לו, עובדה שרוב ההורים לא התלוננו והבינו.

יורם וייס: אנחנו עושים את המהלך הזה כבר במשך שבועיים.

יורם וייס: אני אומר עוד פעם את מה שאמרתי מקודם.

יורם וייס: אנחנו לא זורקים את הילדים, אנחנו לא מפנים אותם בכוח.

יורם וייס: אנחנו בונים מחלקה שתהיה מחלקה חלופית, אבל היא תהיה יותר מצומצמת.

יורם וייס: לכן אנחנו נשמור מקום רק לאלה שבאמת זקוקים לזה.

יורם וייס: אלה שיכולים לקבל פתרונות אחרים, יקבלו פתרונות אחרים לתקופה של שבוע-שבועיים.

יורם וייס: אני מקווה שלא נגיע לזה, הלוואי ולא נמצא את עצמנו עם זה שיש לנו אמבולנסים במיון ללא מקום להשכיב את החולים.

יורם וייס: להזכיר לכם שיש בתי חולים –

עידית סילמן: פרופסור וייס, בכמה ילדים מדובר סך הכל במחלקה הזו?

יורם וייס: בדרך כלל מאושפזים במחלקה בסביבות 14-15 ילדים, וכרגע אנחנו נמצאים עם 9 ילדים שיישארו, כי כרגע אין להם פתרון אחר.

יורם וייס: במידה ונצטרך, הם יועברו למחלקה קטנה יותר שתהיה מחלקה זמנית.

יורם וייס: אנחנו מכינים אותה, זה מקום מאוד יפה בבניין דוידסון באחת המחלקות שסגרנו, כדי שנוכל להשתמש בתשתית הייעודית לקורונה שקיימת במחלקת פסיכיאטריה של הילד.

מיכל מרים וולדיגר: כמה ילדים ממתינים להיכנס לאשפוז?

מיכל מרים וולדיגר: אתה אומר שיש רק 9, אבל אני מניחה שיש רשימה.

עידית סילמן: עבור 9, נראה לי שאפשר לדאוג להם ולהשאיר אותם בתוך כתלי בית החולים.

יורם וייס: אין וויכוח.

יורם וייס: אני אגיד יותר מזה, אנחנו מדברים על זה כל הזמן עם מנהלת המחלקה.

יורם וייס: כל ילד שהרופאים הפסיכיאטרים קובעים שהוא זקוק לאשפוז דחוף, מתקבל.

יורם וייס: זה אף פעם לא עמד על הפרק.

יורם וייס: אני מאוד מבקש להבין שאנחנו לא באים ונוקטים במשהו חד צדדי קיצוני.

יורם וייס: אנחנו מנסים ללכת בין הטיפות.

יורם וייס: תבינו אותי, אנחנו מתמודדים עם שני דברים.

יורם וייס: מצד אחד, יש כמות הולכת ועולה של חולים, ומנגד יש כמות הולכת ועולה של צוותים רפואיים שאין לנו כרגע במערכת.

יורם וייס: אנחנו נמצאים עם יותר מ-400 עובדי הדסה שחולים בקורונה ולא נמצאים בבית החולים.

יורם וייס: זה רופאים, אחים ואחיות.

יורם וייס: יש יותר מ-70 רופאים ויותר מ-200 אחיות.

עידית סילמן: פרופסור וייס, צר לי שאני נאלצת לקטוע אותך, אני כמובן כרגיל אגיע אליכם להדסה.

עידית סילמן: אני מתנצלת שאני נאלצת לקטוע אותך, אני אבקש ממך לעשות כל מה שניתן לטובת הילדים האלה ולטובת המאושפזים שאמורים להיקלט.

עידית סילמן: אם צריך את העזרה שלנו בתחום הזה, אנחנו נשים את כל יהבנו על זה.

עידית סילמן: המגפה השקטה הזאת היא לא פחות חשובה מההתמודדות עם הקורונה עצמה איתה אנחנו מתמודדים, וצריך לומר שההשלכות שלה – מדברים על ה-long covid, פה יש לזה השלכות ארוכות טווח והשלכות של משפחה, אחים וסובבים.

עידית סילמן: זה דבר ראשון.

עידית סילמן: אנחנו חייבים להמשיך ולעבור לסדר היום שלנו.

מיכל מרים וולדיגר: אפשר רק לקבל תשובה כמה ילדים נמצאים ברשימת המתנה לאשפוז?

עידית סילמן: אתה יודע להגיד לנו כמה?

יורם וייס: רשימת ההמתנה היא כמו בכל הארץ.

יורם וייס: אני לא יודע בדיוק כמה ילדים ממתינים, אבל אנחנו ננסה למצוא את הפתרונות.

יורם וייס: את צריכה להבין שאנחנו עובדים לפי קביעה של דחיפות טיפול.

עידית סילמן: תודה רבה, פרופסור וייס.

עידית סילמן: תודה על ההתייחסות שלכם.

עידית סילמן: אנחנו עוברים מכאן הישר אל עבר הנושא שלשמו התכנסנו, תכנית החירום הלאומית, מענה נפשי לילדים ונוער בקורונה של משרד הבריאות, משרד הרווחה והביטחון החברתי ומשרד החינוך.

עידית סילמן: דוקטור יובל רווה, מנהל המחלקה לפסיכיאטריה של הילד והמתבגר יציג את המצגת של משרד הבריאות, התוכנית שעתידה לכנס ולהביא איזשהו פתרון ומענה מיד.

עידית סילמן: לעניות דעתי, לא נוכל להימנע מהחלטת ממשלה דחופה בתחום הזה.

עידית סילמן: לא תהיה ברירה, כולם יצטרכו לשים את ידיהם ואת כספם כדי לפתור את הבעיה הזו ולתת מענה ראוי לילדים ולנוער.

עידית סילמן: אני רוצה לומר את זה על השולחן.

עידית סילמן: אנחנו לא נפקיר את הילדים והנוער שלנו למחלות הנפש.

עידית סילמן: אנחנו לא ניתן למעגל נוסף של ילדים ונוער להיכנס לשם.

עידית סילמן: הם עוברים תקופה מאוד קשה, אנחנו יחד איתם עוברים תקופה קשה.

עידית סילמן: הוועדה תשים את כל יהבה על הדבר הזה.

עידית סילמן: אנחנו לא סתם מביאים היום תוכניות של הארגונים השונים, של החברה האזרחית ושל מומחים.

עידית סילמן: אנחנו עומדים לצד משרד הבריאות, משרד הרווחה ומשרד החינוך, אבל הדבר שהכי מפחיד אותי זה הבין-משרדי, שהדברים נופלים בין לבין ובסוף שום דבר לא קורה.

עידית סילמן: כאן אנחנו לא נאפשר ולא ניתן לזה לקרות.

עידית סילמן: אנחנו נדרוש שהתוכנית הזו תבוא כתוכנית חירום, ונקדם אותה ברמה של החלטת ממשלה.

עידית סילמן: צריך לוודא שהתוכנית הזו באמת נותנת מענה, וכאן אנחנו נמצאים.

עידית סילמן: דוקטור יובל רווה, אני אשמח שתעלה מיד אחרי חבר הכנסת סימון דוידסון.

סימון דוידסון: תודה רבה כבוד יושבת הראש.

סימון דוידסון: בשבוע שעבר היה דיון בנושא הזה בוועדת החינוך, אני חושב שהיית.

סימון דוידסון: הדיון היה מאוד עמוק, עם המון אמוציות, ואני מאוד מתחבר למה שאת אומרת.

סימון דוידסון: הנתונים שקיבלנו בוועדת החינוך הם מחרידים.

סימון דוידסון: כולנו אבות ואימהות לילדים, אנחנו רואים את הילדים שלנו שהפכו להיות זומבים בשנתיים של הקורונה.

סימון דוידסון: חרדה, דיכאון, השמנה, ילדים חולים, עשרות אלפי ילדים שבכלל לא חזרו לספסל הלימודים.

סימון דוידסון: היה ראיון עם מנכ"ל משרד החינוך לשעבר, הוא בעצמו אמר שהבן שלו במשך שלושה חודשים לא חזר לבית הספר.

סימון דוידסון: לי יש חברים שהילדים שלהם גם לא חזרו לבית הספר.

סימון דוידסון: הציגו שם מחקר מאוד מעמיק של פרופסור שושני, ודנו במחקר הזה לפחות חצי שעה והיו הרבה מאוד שאלות.

סימון דוידסון: הסיכום של המחקר בסוף אמר שני דברים.

סימון דוידסון: מה שהציל ומציל את הילדים בתקופות כאלה, זה המערכות החברתיות, ובעיקר המערכות הספורטיביות.

סימון דוידסון: אותם ילדים שהיו במסגרות ספורטיביות, אותם ילדים שהמשיכו על פי החוק להתאמן בזמן הקורונה, זה הציל אותם.

סימון דוידסון: הם נשארו שפויים, לא הפכו לזומבים.

סימון דוידסון: כמובן שמבחינה בריאותית הדבר הזה הציל אותם, אבל הכי חשוב מבחינה נפשית.

סימון דוידסון: אותם ילדים מבחינה נפשית ניצלו.

סימון דוידסון: ביקשתי מוועדת החינוך שתהיה תוכנית מגירה, מה עושים במצב שהילדים לא יכולים להגיע לכיתה סגורה.

סימון דוידסון: יש כל כך הרבה פתרונות –

עידית סילמן: אנחנו תכף נראה את חמש אצבעות, שגם אתה ואני יושבים איתם.

עידית סילמן: אני חייבת לומר, זה לא סוד וגילוי נאות, אני עבדתי עם חמש אצבעות ברמת הקשר איתם, אבל לא רק.

עידית סילמן: אני באה מעולמות הספורט, גם אתה.

עידית סילמן: אנחנו יודעים שמה שמעלה רמות סרוטונין באופן טבעי בגוף זה פעילות גופנית, מעבר לחומרים נוגדי דיכאון.

עידית סילמן: מבחינתי, קחו את כל הילדים היום, תוציאו אותם לפעילות גופנית, תעודדו אותם להגיע להישגם.

עידית סילמן: אפשר לעשות הרבה דברים בחוץ בזמן הקורונה, וזה באמת למערכת חינוך.

עידית סילמן: כאן אנחנו מנסים לתכלל את כל המענים.

עידית סילמן: יש מענה של חינוך, יש מענה אקוטי יותר, יש מענה שצריך להיות אמבולטורי.

עידית סילמן: אנחנו צריכים למתוח את היריעה על כל הרצף.

סימון דוידסון: שני משפטים אחרונים.

סימון דוידסון: מה שביקשתי ממשרד החינוך זה תצאו מהקובייה, תצאו מהתפיסה שלכם של לבוא וללמוד חשבון.

עידית סילמן: סימון, אנחנו צריכים ללכת להעביר שיעורים לדוגמה במערכת החינוך.

סימון דוידסון: דיברתי עם חמש עמותות, אחת מהן הייתה חמש אצבעות.

סימון דוידסון: יש כל כך הרבה עמותות שצמאות לעזור לילדים שלנו.

סימון דוידסון: דיברתי – וגם מאמא-נט שרוצות לעזור בתקופה הזו, וחמש אצבעות.

סימון דוידסון: אני שמח שגברתי יושבת הראש מצטרפת אליי בנושא הזה.

סימון דוידסון: אני קורא למשרד החינוך לחשוב אחרת, שונה.

סימון דוידסון: תצרפו את כל העמותות אלה וחיילים מציינים, כולם רוצים לעזור ולהוציא את הילדים לפעילות.

סימון דוידסון: תודה רבה.

עידית סילמן: אני רוצה להוסיף ולומר שמתוך התקציב הקואליציוני האישי שלי, אני שמתי תקציב לא מבוטל לפעילות של דרור ישראל, אחריי, חמש אצבעות.

עידית סילמן: כל מי שמשקיע בפעילות גופנית ויכול להביא רוח אחרת.

עידית סילמן: אגב, אנחנו לא צריכים לומר אבל ברור לנו שיש ערכים נוספים משמעותיים יותר שאותה פעילות ספורטיבית מייצגת.

עידית סילמן: לא סתם אנחנו אומרים שמקום ראשון יש רק אחד, שני יש רק אחד ושלישי יש רק אחד, אבל יש אלפים שעוסקים בספורט, כי הדרך לא פחות חשובה מהתוצאה.

עידית סילמן: היכולת ליפול ולקום היא משמעותית.

סימון דוידסון: עדיין, מספר הילדים שעוסקים בספורט במדינת ישראל זה הנמוך ביותר ב-OECD.

סימון דוידסון: רק 120,000 ילדים רשומים באיגודים, זה המספר הנמוך ביותר כמעט בעולם.

מיכל מרים וולדיגר: זה בכל העניין של שעות פנאי, לאו דווקא ספורט.

סימון דוידסון: זה מתקנים, אגודות, תקציבים –

עידית סילמן: זה לפתוח את הכול, אין ספק שזה חשוב.

עידית סילמן: תוכנית החירום הלאומית, מענה נפשי לילדים ונוער, דוקטור יובל רווה, בבקשה.

יובל רווה: הכנו מצגת.

עידית סילמן: חברים, אנחנו לא נרפה.

עידית סילמן: אנחנו נמשיך להציק לכם כל שבוע פה עד שזה יעבור בהחלטת ממשלה.

עידית סילמן: אנחנו נעזור בזה.

יובל רווה: מדובר בתוכנית משולבת של משרד הבריאות, משרד החינוך ומשרד הרווחה.

יובל רווה: אנחנו בשלבי גיבוש.

יובל רווה: כמה דברים על המצב, בעצם עוד לפני הקורונה ומצב החירום הלאומי למערכת בריאות הנפש היה חוסר במענים על פני כל הרצף הטיפולי, גם במרפאות, טיפולי יום ואשפוזים.

יובל רווה: בקורונה הכל כמובן החמיר.

יובל רווה: גם הופיעו לילדים שלו היו להם קודם בעיות, בעיות חדשות.

יובל רווה: גם לילדים שהיו בעיות, הבעיות החמירו.

יובל רווה: לכן יש פנייה מוגברת לכל המסגרות, גם למיונים, גם למרפאות, בעצם לכל המקומות.

יובל רווה: גם בלשכות הרווחה וכמובן גם במסגרות החינוך.

יובל רווה: גדל גם העומס על ה-.

יובל רווה: בעצם חוסר בכל אחת מהמערכות משפיע על כל המערכות האחרות, על הילד ועל המשפחה.

יובל רווה: לאחרונה נערך מחקר שפורסם לפני שבוע על ידי מכבי, שראה בעצם מה שכולנו הרגשנו בנתונים קשים.

יובל רווה: הוא מדבר על עלייה של 55%-30% בפניות לרופאים בקופה עקב דיכאון, חרדה, הפרעות דחק והפרעות אכילה.

עידית סילמן: שים לב לגילאים, 12-17.

יובל רווה: זה כמובן רק קצה הקרחון.

עידית סילמן: זה כל הזמן גם יורד, צריך לומר.

עידית סילמן: הגילאים יורדים והורים לא מזהים מצבים של טראומה, מצבים של דיכאון או חרדה שהרבה פעמים נראים כמו כאבי בטן וראש.

עידית סילמן: אני חושבת, ואנחנו תכף נגיד מה הוועדה ממליצה פה, שהנושא של הנחייה והדרכת הורים היא לא פחות חשובה.

עידית סילמן: אנחנו תכף נביא את הפתרון שלנו לטובת הדבר הזה.

עידית סילמן: הנורות האדומות האלה חייבות לנצנץ, וזה התפקיד לא רק של קופות החולים, אלא התפקיד שלנו פה.

מיכל מרים וולדיגר: אני רוצה לשאול אותך האם התוכנית הזאת נבנתה על סמך תוכנית לחיזוק בעקבות השלכות הקורונה על ילדים ונוער, היה שולחן בין מגזרי שישב תחת משרד רוה"מ, ונתן שבע נקודות איך לטפל בכל הנושא של ילדים ונוער בתקופת הקורונה ברמה הנפשית.

מיכל מרים וולדיגר: האם עשיתם סנכרון?

יובל רווה: עשינו סנכרון, אבל יש מקום לעוד עבודה.

יובל רווה: זו באמת שאלה, כמה אנחנו עובדים מולם.

עידית סילמן: בבקשה, בוא תמשיך.

יובל רווה: לגבי מה שיושבת הראש אמרה, בדקו גילאי 12-17.

יובל רווה: נראה שאם היו בודקים גילאים צעירים יותר זה גם היה בולט שם.

יובל רווה: יש עלייה גם בפניות וגם עלייה בטיפולים התרופתיים, מה שכמובן מצביע על חומרת המצב.

יובל רווה: לאור הנתונים האלה, אנחנו ישבנו ובנינו תוכנית יחד עם המשרדים האחרים, וחלק גדול מהתוכנית יחד עם איגוד הפסיכיאטריה של הילד והמתבגר שמשתפים איתנו פעולה ועוזרים לנו, בראשות פרופסור דורון גוטהלף.

יובל רווה: אמרנו שזה באמת מצב חירום לאומי, ולכן התוכנית צריכה להיות משולבת.

יובל רווה: למעשה התוכנית מחולקת לשני חלקים, אחד זה מיקוד במענים מידיים ואינטנסיביים למניעת התדרדרות והפיכת מצבים לכרוניים.

יובל רווה: השני זה לטווח קצת יותר ארוך, לשמור את הילדים במשפחות ובמסגרות החינוך הקיימות, ולמנוע התדרדרות.

יובל רווה: לתוכנית יש ארבע זרועות.

יובל רווה: יש מרכזים להתערבות דחופה, אני תכף אפרט על כל אחד מהם.

עידית סילמן: זה בעצם רצון להקים מרכזים אמבולטוריים ראשוניים שייתנו מענה לאותם ילדים.

יובל רווה: כן, תכף נרחיב על כל דבר כזה.

יובל רווה: דבר שני, הרחבת שירות מרפאתי גם בקהילה וגם בשירות הפסיכולוגי וקיצור תורים –

עידית סילמן: אני רק אומר שקיצור תורים זה משהו שאתם מחויבים לו.

עידית סילמן: ניתן תקציב מיוחד של משרד האוצר למשרד הבריאות בנושא של קיצור תורים ומענה.

עידית סילמן: לכן צריך להציג תוכנית של קיצור תורים.

יובל רווה: אז יש מבחני תמיכה, הבעיה שהתקציב ניתן גם למבוגרים וגם לילדים.

עידית סילמן: אתם יודעים לעשות את ההתאמות המתאימות, לאן צריך לקחת את הכסף.

מיכל מרים וולדיגר: זו לא בעיה, ההפך, זה מצוין שניתן גם וגם.

מיכל מרים וולדיגר: גם מבוגרים צריכים את זה.

יובל רווה: אבל הסכום –

עידית סילמן: כל מה שתלוי בסכומים, תעלו פה ונעזור.

עידית סילמן: מרכזים אינטגרטיביים –

יובל רווה: שתכף נרחיב עליהם, ומרכזים למניעת אשפוז, צוותים למניעת אשפוז, גם בתים מאזנים וגם צוותי ביקורי בית.

יובל רווה: נתחיל ממרכזים להתערבות דחופה.

יובל רווה: מדובר בעצם על מרכזים שיוקמו בעשרה בתי חולים ברחבי הארץ.

יובל רווה: אנחנו רוצים לפרוס אותם בבתי חולים מכיוון שהם נותנים את הגב המקצועי והאדמיניסטרטיבי.

עידית סילמן: זה אומר שבתי החולים השונים יצטרכו להגיש מכרז, נכון?

יובל רווה: מכרז לעבור, אבל זו תהיה פרוצדורה – אנחנו כבר פנינו למרכזים שאנחנו חושבים שמתאימים, כולם הביעו הסכמה החל מצפת בצפון לבאר שבע בדרום.

עדית סרגוסטי: אפשר לשאול למה בתי חולים?

עידית סילמן: נכון, בעצם אתם תתנו צוות התערבות ראשוני שהמרכז הרפואי יצטרך להוסיף אליו צוות משלו.

עידית סילמן: אתם תתנו שני פסיכיאטרים מתמחים, שני פסיכותרפיסטים, תקן של עובדת סוציאלית.

עידית סילמן: בעצם זה יהיה איזשהו מענה ראשוני, אקוטי ודחוף שיישב כמו מיון ראשוני לבריאות הנפש בתוך בתי החולים.

יובל רווה: נכון.

עדית סרגוסטי: אבל למה בבתי חולים ולא בקהילה?

יובל רווה: נדבר גם על מה שאנחנו נעשה בקהילה –

עידית סילמן: אין מה לעשות, ארגון בזכות זה מענה קהילתי.

עידית סילמן: אתם תצטרכו להתייחס לזה ולאפשר.

יובל רווה: המרכזים האלה צריכים להתיישב על איזשהו מרכז משמעותי שיכול לתת התמחות לפסיכיאטריה ופסיכולוגיה.

יובל רווה: התמחות לפסיכולוגיה יש בקהילה, התמחות לפסיכיאטריה בינתיים אין בקהילה.

יובל רווה: דיברנו עם מכבי, הם רצו לקחת את זה.

יובל רווה: אם זה היה אפשרי, היינו עושים את זה גם שם, בטח באזורים שחסרים לנו כמו אזור נתניה או אשדוד.

יובל רווה: כמו שיושבת הראש אמרה, מדובר על שני פסיכיאטרים, שני פסיכותרפיסטים ועובד סוציאלי.

יובל רווה: זה הצוות המטפל.

יובל רווה: את החלקים האדמיניסטרטיביים בית החולים אמור לתת, שזה מזכירות, שמירה, בתים וכן הלאה.

יובל רווה: הצוות יושב ליד המיונים בבתי חולים, הוא גם נעזר בהם ונסמך עליהם.

יובל רווה: ההבדל בין המרכזים האלה לבין מיון רגיל זה שהמרכזים האלה נותנים טיפול של שישה עד שמונה שבועות, מה שמיון לא יכול לתת.

יובל רווה: יש ילדים שזה יספיק להם, ויש ילדים שזה לא יספיק להם, אבל זה בהחלט יקדם אותם.

יובל רווה: כל ילד שיגיע למרכז הזה ייצא עם תוכנית טיפול, בין אם במרכז עצמו ובין אם תוכנית טיפול במקומות אחרים.

יובל רווה: מדובר על מקרים קשים ביותר של אובדנות, פגיעות עצמיות, אלימות, דיכאונות קשים, פסיכוזות, במקרים הכבדים שלא יכולים להסתדר בלי מרכז כזה.

עידית סילמן: מה תכנית המשרדים לגבי קיצור תורים?

יובל רווה: מבחני התמיכה אמורים לצאת בתקופה הקרובה.

יובל רווה: הקופות אמורות לתת לנו את התוכניות שלהן לגבי איך זה אמור לצאת לפועל.

עידית סילמן: מה העלויות של מבחני התמיכה, כמה כסף זה?

יובל רווה: אנחנו חושבים שמדובר ב-55,000,000 ₪.

עידית סילמן: 55,000,000 ₪ לילדים למבחני תמיכה, קיצור תורים.

יובל רווה: נכון.

יובל רווה: צוואר הבקבוק הוא כוח אדם, בגדול.

יובל רווה: קשה לגייס מטפלים ופסיכיאטרים לתחומים האלה.

יובל רווה: המרכזים להתערבות דחופה, לא הזכרתי את זה אבל זה חשוב, ברגע שאנחנו מגייסים עוד 30 מתמחים ברמה ארצית, אנחנו קצת פותחים את הפקק.

יובל רווה: זה פחות או יותר 10% מסך הפסיכיאטרים לילדים בארץ, זה מענה משמעותי.

יובל רווה: אנחנו רוצים שהקופות ייתנו תמריץ לאנשי הצוות השונים, בעיקר בפריפריה, וככה אולי יהיה אפשר ליצור את קיצור התורים במקומות בהם צריך אותם.

עידית סילמן: אני רק אומר שלדעתי קיצור תורים – יש הרבה פסיכותרפיסטים בתוך המערכת.

עידית סילמן: הפסיכותרפיסטים, כמו גם הפסיכולוגיה הציבורית וכל המענה התומך הזה, אפשר להתחיל לשחרר.

עידית סילמן: זה מה שצריך לעשות במודל של קיצור התורים בתוך קופות החולים.

עידית סילמן: המון מתוכם, וזו אחת מההצעות של הוועדה, עובדים במערכת הפרטית.

עידית סילמן: כדי לאפשר להם לעבוד בתוך המערכת הציבורית, צריך מודל לקיצור תורים בו משרד הבריאות בא ואומר כזה דבר: אני מאפשר לכם את אותה התמחות שאתם כל כך רוצים אותה, וצריכים את התקנים ואת ההתמחות בתוך קופות החולים.

עידית סילמן: כל אחד שייכנס לתוך ההתמחות הזו שאורכת כשנתיים, תקבלו אחר כך על עצמכם להיות שלוש שנים בתוך המערכת הציבורית, תתחייבו לשלוש שנים של עבודה במערכת הציבורית.

עידית סילמן: אז יש לנו מאגר ואקסטרה של פסיכותרפיסטים שנמצאים בתוך המערכת הציבורית, ומאפשרים למערכת הציבורית להתקיים.

עידית סילמן: ישבתי על זה אתמול עם האוצר.

עידית סילמן: אני חושבת שזה מודל של קיצור תורים שהוא מאוד הגיוני ונכון, בעצם לקחת את כל אלה שמחכים להתמחות, ואנחנו יודעים כמה מחכים בפסיכולוגיה הציבורית.

עידית סילמן: לפתוח את המענים האלה, ולהגיד שאנחנו נותנים התמחות של שנתיים על בסיס המודל של 55,000,000 ₪, ואתם מתחייבים להישאר בתוך המערכת שנתיים-שלוש אחר כך.

עידית סילמן: אם יש את ההתחייבות הזו, היום אנשים לא ירצו לשבת בחוץ.

עידית סילמן: אנשים רוצים להיכנס פנימה.

עידית סילמן: כל פסיכותרפיסט וכל אחד שרוצה להתעסק בפסיכולוגיה הציבורית, אם יש לו היום גם את ההתמחות וגם את הניסיון דרך קופת חולים או בית חולים, אין שום סיבה שהוא לא ייצא אחר כך לשוק.

עידית סילמן: מנגד, הוא גם נותן מענה נכון, ראשוני ומבוקר.

עידית סילמן: זה המודל של קיצור התורים שהוועדה מציעה למשרד הבריאות ולמשרדים השונים לצורך התוכנית הזאת.

עידית סילמן: אני חושבת שזה מודל שייקח את התקציב הזה, יעשה בו שימוש נכון בסופו של דבר.

עידית סילמן: אם צריך להוסיף עליו תקציב, אנחנו נשמח לשמוע ונשמח למצוא לו את המקום הנכון.

עידית סילמן: אני מבקשת לקחת את ההצעה שלנו, לראות בה ערך ולתת לנו מענה האם זה אפשרי.

עידית סילמן: אנחנו נשמח לקדם את זה, גם לטובת החלטת ממשלה כזו או אחרת.

עידית סילמן: על מודל קיצור תורים צריך לחשוב בצורה של איך עושים את זה במענה רציף ונכון קדימה.

עידית סילמן: אני רק אומר שביקרתי בשניידר ביום חמישי האחרון, והם עובדים שם עם הרבה פסיכולוגים.

עידית סילמן: הם לא עובדים על פי תקינה ותקנים, כי אין תקנים.

עידית סילמן: כולם רוצים לבוא ולעבוד שעה-שעתיים עם שניידר, למה?

עידית סילמן: כי זה שם כשאתה עובד עם שניידר, זה יוקרה, יש לך עם מה לצאת אחר כך לשוק הפרטי, עם ניסיון של עבודה מול בית חולים לילדים.

עידית סילמן: אני חושבת שכמו שזה חשוב להם, ואגב אנחנו גם עובדים כרגע על התקינה בבית החולים הזה.

עידית סילמן: צריך לומר ששניידר מקדמים היום את האקדמיה להורים שתיתן מענה בתחום בריאות הנפש.

עידית סילמן: תכף הם יעלו ויספרו על זה גם.

עידית סילמן: אני חושבת שזה המודל של קיצור התורים שצריך להיות.

עידית סילמן: כל מודל אחר, אם הוא לא מתכנס לתוך תוכנית אמיתית, הוא יחטא לאמת.

עידית סילמן: זו המלצתנו.

יובל רווה: במרבית הקופות יש אפשרות להעסיק מתמחים כי יש להם מומחים.

עידית סילמן: אני יודעת, אבל הם לא מעסיקים מתמחים כי אין להם תקציב.

עידית סילמן: הם לא יודעים לבנות את התקציב הזה הלאה.

עידית סילמן: אם אנחנו אומרים מעכשיו שבשלוש השנים הקודמות כן תקבלו תקציב למתמחים, ואנחנו נותנים תקציב קבוע למתמחים לכל קופה, מחלקים את ה-55,000,000 ₪ לארבעת הקופות לפי הגודל שלהן ואומרים להן שזה התקציב שתקבלו לשלוש השנים הקרובות.

עידית סילמן: תתחילו לקחת מתמחים, תכניסו אותם לתוך המערכות, תעבדו בצורה נכונה.

עידית סילמן: הם יעשו את זה.

עידית סילמן: כשיש אי וודאות, למה שהם יכניסו מתמחים?

עידית סילמן: אחר כך הם צריכים לדאוג לתקציב ולהעסקה.

עידית סילמן: ככה אנחנו מייצרים פסיכותרפיסטים שייתנו מענה ראשוני.

עידית סילמן: מה שאני חושבת שצריך לעשות, וזה המענה של וועדת הבריאות, אני חושבת שצריך להכניס את זה לשב"ן.

עידית סילמן: אני חושבת שבתוך השב"ן יש הרבה דברים שאפשר להוציא משם, יש דברים שאפשר להכניס בנוסף לשב"ן כמו הדרכות הורים שהיום לא קיימות בתוך השב"ן.

עידית סילמן: הנחיית הורים, סדרה של 12-13 מפגשים להורים בתחומים מסוימים.

עידית סילמן: יש כל כך הרבה דברים בשב"ן, ואין מענה כזה בשב"ן.

עידית סילמן: זה צריך להיות בסל, אבל בתור מענה ראשוני אני לא יודעת למה דברים כאלה לא נמצאים בשב"ן של קופות החולים.

עידית סילמן: למה קופות החולים היום בשב"ן לא מציעות – אנחנו עובדים על זה כרגע לסל, אבל כשרוצים להכניס לסל משהו כזה רחב יש לזה עלות משמעותית.

עידית סילמן: לשים בשב"ן בעלות של 20 שקלים או משהו סמלי ראשוני, היום זה לא קיים שם.

עידית סילמן: זה משהו הכרחי.

עידית סילמן: אנחנו יודעים שהמענה הנפשי הוא הדרכת הורים.

עידית סילמן: זו מערכת תומכת, הראשון שרואה אותך זה בן המשפחה.

עידית סילמן: היום כשאין מענה למשפחה, למערכת הסביבתית הראשונית שדואגת לנפש, מה אנחנו מצפים?

עדית סרגוסטי: אבל זה כבר בסל.

עדית סרגוסטי: בסל שיש היום באחריות קופות החולים, חובתן לתת מענה למשפחה.

עדית סרגוסטי: זו תהיה טעות קשה –

עידית סילמן: זה קיים בסל למי שמאובחן.

עידית סילמן: אני רוצה לתת את זה כאופציה לכולם, לכל מי שמעוניין לקחת על חוסן נפשי של ילדים ונוער.

עידית סילמן: לדעתי זה צריך להיות בתוך הסל באופן קבוע, אבל אני גם לא מבינה למה היום בשב"ן לדוגמא אין את זה באף קופת חולים בצורה כזו או אחרת.

עדית סרגוסטי: זה כבר בסל.

עדית סרגוסטי: צריך לוודא שקופות החולים נותנות את מה שהן מחויבות לתת.

עידית סילמן: היום קופת חולים צריכה לייצר מניעה.

עידית סילמן: זה אומר שהורים יכולים לבוא ולקבל הדרכת הורים באופן חופשי ופשוט.

עידית סילמן: תקופת קורונה, איך מתמודדים, איך מזהים בעיות של ילדים.

עידית סילמן: זה לא נמצא היום, זה לא נגיש לכולם.

עידית סילמן: אני חושבת שזה הדבר הראשוני.

עידית סילמן: אגב, זה מזהה הרבה בעיות נוספות אחרות, לא רק בתחום בריאות הנפש.

יובל רווה: כמובן שאנחנו חושבים שאת אותו תהליך של הרחבת המענים האפשריים גם השפ"ח צריך לעבור, כל הדמויות הראשונות שהילדים נתקלים בהן זה מן הסתם הדמויות החינוכיות.

יובל רווה: לכן אם המענה יכול להינתן שם, נשמח –

מיכל מרים וולדיגר: אגב, איפה נכנסים המטפלים באמצעות אומנויות?

מיכל מרים וולדיגר: בדיוק העברנו חוק להסדיר אותם.

עידית סילמן: פסיכותרפיסטים.

מיכל מרים וולדיגר: זה יוריד את הלחץ גם מהפסיכולוגים, כי כולנו יודעים שיש טיפול באמצעות פסיכודרמה, ריקוד וכולי.

עידית סילמן: ביקשנו שתעשה הבהרה, שפ"ח זה שירות פסיכולוגי חינוכי.

מיכל מרים וולדיגר: אשמח לדעת איפה הם משתלבים בסיפור.

יובל רווה: בעיקר יש במרפאות הציבוריות של בריאות הנפש בקופות החולים ושל המדינה, יש מטפלים כאלה, וגם במסגרת השירות הפסיכולוגי החינוכי יש מטפלים באומנות שעובדים בבית ספר עם ילדי בית ספר.

מיכל מרים וולדיגר: כלומר, זה נכנס בתוך התוכנית שלהם, אנחנו נראה את המטפלים באומנויות.

קריאה: לגבי מערכת החינוך, אני אסביר בנפרד.

עידית סילמן: אוקי.

עידית סילמן: מרכזים אינטגרטיביים זה הדבר הבא, בבקשה.

יובל רווה: מרכזים אינטגרטיביים זה למעשה מרכז שהוא בין מרפאה לבין טיפול יום.

יובל רווה: המטרה היא לטפל בילדים שעל סף נשירה מבית ספר, או שכבר נשרו, על רקע קשיים נפשיים.

יובל רווה: האוכלוסייה הזו מאוד גדלה בשנים של הקורונה, מכל מיני סיבות.

יובל רווה: למעשה מדובר על יום טיפול אינטנסיבי בשבוע של שש עד שמונה שעות.

יובל רווה: הילד מגיע למרכז, מקבל את הטיפול הפרטני.

יובל רווה: ההורים גם מגיעים למרכז ומקבלים את הטיפול שלהם.

יובל רווה: צוות המרכז מדבר גם עם בתי הספר ועם הקהילה.

יובל רווה: צוות המרכז הוא אינטגרטיבי, יש שם גם פסיכולוגים, גם עובדים סוציאליים וגם צוות חינוכי ורופאים.

יובל רווה: המענה הוא מענה רחב.

יובל רווה: הילדים האלה נמצאים בעיקרון חודשים במסגרת הזו, עד שהם יכולים להסתדר באופן עצמאי במסגרות שמהן הם הגיעו.

יובל רווה: המטרה היא לתת את הטיפול האינטנסיבי ביותר שאפשר, עם פגיעה מינימלית בשגרה של הילד.

יובל רווה: כשהוא מגיע יום אחד למרכז, אז חמישה ימים אחרים הוא ארבעה הוא ממשיך בבית הספר שלו בתמיכת המרכז.

יובל רווה: גם כאן אנחנו מדברים על 13 מרכזים בפריסה ארצית.

יובל רווה: כאן אנחנו נסמכים על הקהילה –

עידית סילמן: נסמכים על הקהילה זה אומר על קופות החולים?

יובל רווה: נכון.

עידית סילמן: קופות החולים יודעות שאתם נסמכים עליהן כל כך הרבה?

יובל רווה: הן מעודכנות.

עידית סילמן: הן מקבלות על זה גם תקצוב?

יובל רווה: באופן עקרוני, זה בשיתוף והובלה של הרווחה.

יובל רווה: הן אמורות לקבל על זה תקצוב מתאים.

עידית סילמן: אני אגיד לך מה, קופות החולים זה אחד הנכסים הגדולים שיש למדינת ישראל, והן יודעות לעשות הכל, אבל הן לא יודעות לעשות דברים בלי תקצוב.

עידית סילמן: זה כמו שאת הרפורמה בבריאות הנפש העבירו להן ולא דאגו לתקצוב מספק של זה.

עידית סילמן: אתה יודע מה?

עידית סילמן: אני לא יודעת אם לא דאגו, כי גם התקציב של בריאות הנפש מכיוון שהוא לא צבוע, וכדאי להתחיל לצבוע תקציבים בתחום הזה.

עידית סילמן: אם יהיה צבוע, אנחנו נדע שכל הכסף באמת הגיע ליעדו.

עידית סילמן: על זה אנחנו גם עובדים.

יובל רווה: גם הקופות וגם עמותות יוכלו להפעיל את המרכזים האינטגרטיביים, וכבר יש גופים שהביעו התעניינות כי זה מודל מאוד אטרקטיבי בעינינו.

מיכל מרים וולדיגר: הקשר למרכזים האינטגרטיביים יהיה עם הקב"סים?

מיכל מרים וולדיגר: איך יהיה הקשר?

יובל רווה: זה יהיה קב"סים ורווחה.

יובל רווה: שוב, יהיו שם צוותי חינוך שיודעים לעבוד עם מסגרות בית הספר.

קריאה: 13 בנוסף לקיים או כולל?

יובל רווה: קיימים שלושה מרכזים כאלה –

מיכל מרים וולדיגר: אני רק אגיד עוד משפט כי אני יודעת שבשנת תשפ"א כל הקב"סים טיפול בכ-80,000 מקרים.

מיכל מרים וולדיגר: אתה מדבר פה על 1,500 ילדים בשנה, זה לא מסתדר מבחינת המספרים שקיימים היום במערכת.

יובל רווה: את צודקת, חלק מהמקרים הם מקרים קלים שהקב"סים מתערבים והם נפתרים ברמה הזאת.

יובל רווה: המקרים האלה יהיו מקרים קצת יותר קשים, ויש מקרים עוד יותר קשים שמן הסתם יעברו הלאה לאשפוזים וכן הלאה.

עידית סילמן: בואו נתקדם, סליחה שאני מלחיצה אותך.

יובל רווה: התוכנית האחרונה כוללת כמה דברים, והיא מדברת בעיקר על מניעת אשפוזים וחלופת אשפוזים, בתים מאזנים וצוותי ביקורי בית.

יובל רווה: בתים מאזנים זה חלופות אשפוז בקהילה, זה בתים שנמצאים בקהילה.

יובל רווה: הילדים נמצאים של 24 שעות ביממה במשך כל התקופה שהם צריכים להימצא שם.

יובל רווה: זה ילדים שלא יכולים להישאר בבית מצד אחד, ומצד שני אפשר להציע להם חלופת אשפוז.

יובל רווה: כלומר, הסיכון העצמי שלהם והסיכון לאחרים הוא –

עידית סילמן: רק צריך לומר שבתים מאזנים מכניסים לתוכם כמות קטנה של ילדים בכל בית.

עידית סילמן: כמה בתים מאזנים נמצאים על הפרק?

יובל רווה: אנחנו מדברים על עשרה.

יובל רווה: נכון להיום אין לנו בתים מאזנים לילדים, יש למבוגרים.

יובל רווה: אנחנו רוצים להתחיל בבית למתבגרים, להריץ אותו, לראות מה קורה ואז להמשיך עם בתים לילדים.

יובל רווה: מדובר בסך הכל בשלב הראשון על שלושה בתים לילדים ושבעה בתים למתבגרים.

יובל רווה: צוותי ביקורי בית, הכוונה לצוותים רב מקצועיים שכוללים מטפלים ורופאים –

מיכל מרים וולדיגר: אפשר לדעת כמה תקציב יש לבתים המאזנים וכמה לצוותי ביקורי בית?

עידית סילמן: רגע, יש כרגע תוכנית, אחר כך התוכנית הזאת תתוקצב.

עידית סילמן: בואו נסיים לשמוע.

מיכל מרים וולדיגר: קודם הוא דיבר על תקציב, אז רציתי לדעת.

עידית סילמן: נדבר על כל התקציב בסוף, זו תוכנית יקרה.

עידית סילמן: תכף נראה לוחות זמנים והאם אתם יכולים לעמוד בתוכנית הזו.

יובל רווה: צוותי ביקורי בית הם צוותים רב מקצועיים שיגיעו לביתו של הילד.

יובל רווה: יש לזה שתי סיבות עיקריות, אחת זה שהילדים לא יוצאים מהבית וחייבים טיפול, אבל אי אפשר להביא אותם למקומות שנותנים טיפול אז הצוות יגיע אליהם.

יובל רווה: שנית, ילדים שמהשפחה שלהם יכולה להחזיק אותם בבית למרות שהם צריכים אשפוז, הצוותים עוזרים למה שנקרא אשפוז בית.

יובל רווה: הם שומרים על המקום שלהם בבית ובקהילה, ומקבלים בבית את כל הטיפול שהם זקוקים לו.

עידית סילמן: אוקי.

עידית סילמן: זו התוכנית בערך.

עידית סילמן: מבחינת לוחות הזמנים, מה לוחות הזמנים של כל התוכנית היפה הזו שאמורה בעצם לתת מענה אפילו לאלה שעוד לא חשבו שהם הולכים להיות בתוך בריאות הנפש, לפי מה שזה נראה.

יובל רווה: יש שני חלקים מידיים.

יובל רווה: החלק המיידי הראשון זה מרכזי ההתערבות הדחופה, שלהערכתנו מהיום שבו נקבל אישור להריץ את זה, תוך שלושה חודשים המרכז הראשון עומד.

יובל רווה: אני מקווה שיותר מאחד.

יובל רווה: מה שיפה בדברים האלה, שזה קצת מודולרי.

יובל רווה: כלומר, גם אם לא נגייס שלושה מתמחים בבת אחת, אפשר להתחיל עם הצוות שיש בזכות בית החולים שעומד בגב המרכזים.

יובל רווה: דבר שני שיכול להיות מידי זה קיצור התורים בקופות.

יובל רווה: מבחני התמיכה אמורים לצאת בימים הקרובים, ואנחנו חושבים שהמענים יכולים להיות גם מידיים.

יובל רווה: שאר הדברים ייקח יותר זמן לבנות ולהכין אותם, אבל זה יכול להיות עניין של חודשים ולא מעבר לזה.

עידית סילמן: אוקי.

עידית סילמן: אז אנחנו נהיה כאן כדי לעקוב.

עידית סילמן: אני הייתי שמחה לקדם את הדברים להחלטת ממשלה.

עידית סילמן: מה העלות של כל הדבר הזה, תכללתם?

יובל רווה: תכללנו, אבל אני מעדיף לא –

עידית סילמן: בטח, לא להגיד שלא ניבהל.

עידית סילמן: תישארו איתנו רגע, תכף נחזור לכל המשרדים ואני רוצה שתסכמו גם.

עידית סילמן: אני רוצה שתשמעו את האנשים שעומדים מאחורי המספרים האלה בפועל הלכה למעשה, ומטפלים יום-יום במאות פניות.

עידית סילמן: יש להם איזשהו מענה ראשוני.

עידית סילמן: כל מה שאתה אומר כאן, תוך שלושה חודשים המרכז הראשון יעמוד, זה אומר שהשני עוד שישה חודשים.

עידית סילמן: זה זמנים שאין לנו, וזה מרכז שיטפל בסוף ב-20 – לא יודעת איזה מענה הוא ייתן.

עידית סילמן: זה לא מענה רחב.

עידית סילמן: אנחנו צריכים כרגע מענים רחבים.

עידית סילמן: גם קיצור התורים במבחני תמיכה לקופות, תכף נשמע את קופות החולים, תוך כמה זמן הן יכולות להפעיל דבר כזה.

עידית סילמן: אנחנו צריכים מענים ראשוניים מידיים, ובואו תשמעו ביחד איתי את המענים שמפעילה היום החברה האזרחית ובכלל, תראו אם יש משהו טוב שאתם יכולים לקחת ולהוסיף לתוכניות שלכם.

עידית סילמן: נתחיל עם דוד קורן, מנכל ערן, בריאות הנפש המענה הראשוני הנפשי.

עידית סילמן: הוא נמצא בזום.

עידית סילמן: יש להם שירות חדש בווטסאפ, כמו גם פיתוח חדשני של אפליקציה ייחודית לתמיכה בילדים ונוער.

עידית סילמן: אני חייבת לומר שזכיתי לתמוך בערן בערך ב-3,000,000 ₪ מתוך התקציב הקואליציוני שלי.

עידית סילמן: זה אחד התקציבים היותר משמעותיים שאני שמחה שהעברתי לשם.

עידית סילמן: אני חייבת לומר שדוד פנה אליי בשיחת טלפון מאוד פשוטה, וזו בכלל לא הייתה שאלה מבחינתי.

עידית סילמן: כשמקום שנתן מענה מטורף בתחום בריאות הנפש, מענה ראשוני שמציל מאובדנות ובכלל מציל נפשות הלכה למעשה, אחוזי המענים שלו עלה בתקופת הקורונה.

עידית סילמן: לא יתכן שהם יישארו ללא תקציב, ולכן אני תקצבתי אותם.

עידית סילמן: אתם בטח מסכימים כמוני שזה לא צריך להיות מתוך כסף קואליציוני, ובעזרת השם לשנה הבאה נדאג שהקואליציוני שלי ילך לטובת דברים טובים אחרים ושלכם ייכנס לבסיס.

עידית סילמן: בבקשה, דוד קורן מנכ"ל ערן.

דוד קורן: בוקר טוב עידית היקרה והמשתתפים.

דוד קורן: אני רציתי לעדכן שלאור השינוי הדרמטי של השנתיים האחרונות, פיתחנו שירות ייחודי בווטסאפ שהוא מאוד מתאים ומותאם לנוער.

דוד קורן: יחד עם זה, השירות הזה כבר היום מקבל כ-1,500 פניות בחודש, שזה כמויות הולכות וגדלות, אבל ראינו שזה לא מספיק.

דוד קורן: בשיתוף של צוות מומחים אנחנו מפתחים כרגע אפליקציה מאוד ידידותית שנותנת מענה הרבה יותר רחב.

דוד קורן: זה מגיע גם לבריאות נפש, אבל יש שם הרבה יותר כמו יכולת שיתוף.

דוד קורן: ילדים שנמצאים בריחוק או בכל מיני מגבלות חברתיות יוכלו להשתמש בממשק שהוא מאוד ידידותי גם לשיתוף, לקבלת תמיכה ולהתייעצות.

דוד קורן: יש בזה גם משהו כיף.

דוד קורן: היה לי חשוב לעדכן אתכם.

דוד קורן: אני מאוד מקווה שיהיו לי בשורות בעניין הזה בשבועות הקרובים.

דוד קורן: אנחנו על זה עם הרבה התלהבות.

דוד קורן: המון תודה, אני לא רוצה לגזול יותר מידי זמן.

דוד קורן: לימים טובים לכולנו.

עידית סילמן: תודה רבה.

עידית סילמן: אנחנו עוברים הלאה, ירדן מנדלסון מפורום הארגונים למען הפסיכולוגיה הציבורית.

עידית סילמן: היא נמצאת בארצות הברית ומצטרפת אלינו בזום, כרגע שעת לילה מאוחרת אצלה.

עידית סילמן: ברוכה הבאה.

עידית סילמן: אני אציין ואומר שאנחנו הולכים לכיוון החלטת ממשלה בנושא של הפסיכולוגיה הציבורית, אותו דבר שעשינו במקצועות הבריאות, פיזיותרפיה, קלינאות תקשורת וריפוי בעיסוק שקידמנו להחלטת ממשלה שתבוא בשבועות הקרובים לאישור.

עידית סילמן: אנחנו יוצאים לעבודה יחד עם רועי דרור ממשרד רוה"מ לעבודה בתחום הפסיכולוגיה הציבורית.

עידית סילמן: אנחנו נקדם את זה אל עבר החלטת ממשלה.

עידית סילמן: ירדן, בבקשה.

ירדן מנדלסון: תודה רבה, לקחת לי את המשפט הראשון מהפה.

ירדן מנדלסון: ממש היום נקבעה הפגישה עם משרד רוה"מ, ואני בטוחה שזו התחלה של הדרך הנכונה.

ירדן מנדלסון: אולי זה מסמן הבנה שאנחנו צריכים להתחיל לשנות.

ירדן מנדלסון: אנחנו צריכים לעבור לתוכניות סדורות, לא פלסטרים או כל מיני שליפות מהמותן, פעם תוכנית למניעת אלימות ופעם תוכנית למניעת התדרדרות וכולי.

עידית סילמן: אנחנו נבנה מסודר.

ירדן מנדלסון: אנחנו צריכים להיכנס פה למענים מסודרים.

ירדן מנדלסון: אני אדבר בקצרה ובמהרה כדי לא לקחת את הזמן לכל הארגונים החשובים שנמצאים פה.

ירדן מנדלסון: מה אנחנו צריכים לעשות?

ירדן מנדלסון: אולי שלושה דברים.

ירדן מנדלסון: בשלב הראשון, אנחנו צריכים למנוע את ההתדרדרות.

ירדן מנדלסון: דיברנו על זה גם לפני שבועיים בישיבה של השדולה לבריאות הנפש.

ירדן מנדלסון: אנחנו צריכים שהמערך הזה יהיה מערך של מניעה.

ירדן מנדלסון: הזכרת את העניין של להכניס הדרכות הורים לשב"ן.

ירדן מנדלסון: אמרו לך שזה נמצא בסל, אבל לפי שיש אבחנה פסיכיאטרית.

ירדן מנדלסון: אנחנו צריכים לחתור –

עידית סילמן: אני לא רוצה אבחנה.

עידית סילמן: אבחנה זה אומר שצריך אינטייק, והוא לא קיים.

עידית סילמן: אני רוצה שכל אחד שמרגיש שיש לו איזושהי בעיה –

ירדן מנדלסון: אנחנו צריכים לחזור למניעה, לאנשים שאין להם.

ירדן מנדלסון: צריך להחזיר צוותים שיעשו את זה, לתת לפסיכולוגים החינוכיים למשל במערכת החינוך את היכולת להיות שם, להכניס פסיכולוגים התפתחותיים למעונות לפעוטות, כדי שיוכלו לעשות את המניעה ולראות את הדברים קורים לפני שיש החמרה, ולפני שאנחנו צריכים אבחנה.

ירדן מנדלסון: זה בשלב הראשון.

עידית סילמן: נכון, אני גם רוצה להוסיף שאין לנו הרבה פסיכיאטרים.

עידית סילמן: יש לנו הרבה פסיכולוגים ופסיכותרפיסטים, צריך לנצל אותם.

עידית סילמן: הם מכירים את העבודה ויודעים מה לעשות.

עידית סילמן: פסיכיאטר זה קו שני, כאשר אנחנו מזהים בפעם הראשונה שאין מענה ואי אפשר לפתור את זה עם הנחיה הורית מתאימה וליווי פסיכולוגי ופסיכותרפי.

עידית סילמן: אי אפשר כל דבר להפיל לעבר הפסיכיאטרים, המערכת לא עומדת בזה כרגע.

ירדן מנדלסון: אני לא אתאפק ואעקוץ על זה שהתוכנית הזו, כרגיל, נבנית עם איגוד הפסיכיאטריה ולא עם איגודים של מקצועות טיפוליים אחרים שגם להם יש מה לתרום.

ירדן מנדלסון: אחרי שמנענו וכן שמנו את היכולת הזאת, אנחנו צריכים – זה מתקשר לקיצור התורים.

ירדן מנדלסון: אנחנו צריכים להתערב מהר.

ירדן מנדלסון: התערבויות שנעשות בזמן הן קצרות יותר וחסכוניות יותר.

ירדן מנדלסון: בשביל לקצר תורים צריך כוח אדם.

ירדן מנדלסון: אנחנו גם בתגובה לתוכנית החירום הזו וגם בהקשרים אחרים, שלחנו לשלושת המשרדים תוכנית תמרוץ לפסיכולוגים, דבר שיאפשר לפסיכולוגים להגיע מחר למערכת, לא עוד שלושה חודשים ועוד חצי שנה.

ירדן מנדלסון: זה אנשים שהתמחו בשירות הציבורי, אז הם יכולים מחר לעשות את זה.

ירדן מנדלסון: לא קיבלנו מענה.

ירדן מנדלסון: אנחנו צריכים לעשות את התימרוץ הזה כדי להחזיר אנשים, כי בשנה האחרונה אנחנו מכירים מספרים של 20%-15% פסיכולוגים שנטשו את השירות הציבורי, כי בסוף זה כסף.

ירדן מנדלסון: מי שמרוויח 40 שקלים לשעה לא רוצה לעבוד במערכת הציבורית, במיוחד בעומסים החריגים שקורים עכשיו בקורונה.

עידית סילמן: צודקים.

ירדן מנדלסון: אנחנו צריכים לקצר את התורים על ידי כוח אדם, על ידי תמרוץ של אנשים.

ירדן מנדלסון: הדבר השלישי, כמו שאמרתי בהתחלה, אנחנו צריכים לדאוג שהמענים האלה יהיו ארוכי טווח.

ירדן מנדלסון: אם תוכנית חירום כזאת צבועה סביב קורונה, אז ביום אחרי הקורונה הדבר הזה יקרוס שוב.

ירדן מנדלסון: למשל, וזה גם הופיע בישראל היום, תקציב מלגות הפסיכולוגים שיכול להיות מוכפל מחר ולהכניס 700 פסיכולוגים למערכת מחר, משרד הבריאות מתעקש לא לתקצב.

ירדן מנדלסון: אלה אנשי מקצוע שיהיו שם ארבע שנים.

עידית סילמן: גם את הנושא של המלגות הצלחנו לקדם, צריך לומר את זה.

עידית סילמן: עבדנו על זה מאוד קשה, אבל זה לא מספיק.

ירדן מנדלסון: אני לא רואה את המספרים האלה נמצאים בתקציבים, אז אני עדיין לא משוכנעת.

עידית סילמן: זה לא מספיק, וזה לא בבסיס.

עידית סילמן: זה נמצא כתוכניות של טלאי על טלאי.

עידית סילמן: בגלל זה אנחנו יוצאים לתוכנית עבודה סדורה מול –

ירדן מנדלסון: שלא בשנה הבאה תצטרכי לתת את הכספים הקואליציוניים לפסיכולוגיה הציבורית.

מיכל מרים וולדיגר: הנושא של 70 תקנים של 30,000,000 ₪ דיברנו על זה לפני כן.

מיכל מרים וולדיגר: הבנתי שהעבירו רק 15.

עידית סילמן: אנחנו מעבירים, וצריך לעשות לזה גם השלמות.

עידית סילמן: צריך לומר, בידינו אין הרבה כסף ותקציב, והמשרדים צריכים לעשות את העבודה שלהם.

עידית סילמן: אני אומרת את האמת.

עידית סילמן: בסופו של דבר, אני לא אומר שבינוי הוא לא חשוב, אבל צריך להסתכל על המערכת בצורה רציפה.

עידית סילמן: ירדן, תודה רבה.

ירדן מנדלסון: הם צריכים לעשות את העבודה שלהם בצורה יסודית וארוכת טווח עם אנשי המקצוע שזמינים להם.

עידית סילמן: את צודקת.

עידית סילמן: תודה רבה, אנחנו ניפגש יחד עם רועי דרור בפגישה על הפסיכולוגיה הציבורית.

עידית סילמן: אנחנו עוברים לאנוש, העמותה הישראלית לבריאות הנפש.

עידית סילמן: אנוש יציגו לנו את ההד ספייס שלהם, בואו תראו יחד איתי.

עידית סילמן: אביה מאנוש כאן?

עידית סילמן: המצגת שלך כבר תעלה.

אביה קדרי: בוקר טוב, תודה רבה שאנחנו מתארחים כאן בוועדה.

אביה קדרי: הד ספייס זו תוכנית שעשתה עליה לרגל מהתוכנית הלאומית האוסטרלית.

אביה קדרי: באוסטרליה זו התוכנית הלאומית לבריאות הנפש של בני נוער, ילדים וצעירים.

אביה קדרי: הד ספייס פועלת בארץ משנת 2014.

אביה קדרי: דנתם גם במפגש הקודם וגם היום על הקשיים ועל תמונת המצב, לכן אנחנו נדלג ישר לשקף מספר ארבע.

אביה קדרי: בתוך הדברים שלי אני שוזר התייחסות למה ששמענו בחלק של התוכנית –

עידית סילמן: רגע, תמתין, הנה המצגת.

אביה קדרי: מה שאנחנו יכולים לראות בשקף אחרי שהצגנו את הנתונים בשקפים הראשונים – אחד מהעקרונות המשמעותיים של הד ספייס זה העבודה האינטגרטיבית בתוך הקהילה.

אביה קדרי: אני חושב שזה משהו שלא שמענו בינתיים בתוכנית שהוצגה קודם, משום שאם מתייחסים להתערבות בקהילה רק במובנים של קיצור התורים דרך קופות החולים, זה רק חלק מהמענה.

אביה קדרי: יש חלק נוסף שהוא מאוד משמעותי ביכולת שלנו – זה מה שאנחנו עושים, אנחנו מייצרים עבודה שוטפת עם כל סוכנויות הסיוע העירוניות, ומייצרים מצב – מבחינתנו המושג המוביל זה איך אנחנו מגיעים למצב שיש התערבות מוקדמת.

אביה קדרי: האם הורה והאם ילדים מגיעים לטיפול רק עם אבחנה, או האם אנחנו מצליחים לייצר מענים גם להורים וגם לילדים, שהם מצליחים לבוא עוד לפני שלהם יש שם למה שיש להם –

עידית סילמן: אביה, בוא רגע נקבל ממך מה הד ספייס בעצם עושה?

עידית סילמן: מה המענה הראשוני שהוא נותן?

אביה קדרי: אנחנו מחלקים את העבודה שלנו לשלוש זרועות.

אביה קדרי: הראשונה היא הטיפול הישיר, מגיעים אלינו בני נוער וצעירים שלא עברו בשום מקום אחר, והד ספייס הוא התחנה הראשונה שלהם בכניסה לעולם בריאות הנפש.

אביה קדרי: טיפול ממוקד וקצר מועד.

אביה קדרי: אנחנו רואים מאות בני נוער וצעירים בשנה בגלל שאנחנו משתמשים במודל של התערבות ממוקדת.

אביה קדרי: הטיפולים הם לא מאוד ארוכים, עד 15 מפגשים.

אביה קדרי: להגיע למרכז לא מתויג, לא בבית חולים, למקום שבו אני כבן נוער מרגיש בנוח להיכנס, זה הדבר הראשון שמייצר התערבות מוקדמת.

אביה קדרי: זו הזרוע הראשונה.

אביה קדרי: הזרוע השנייה זה המעורבות שלנו בחיי הקהילה.

אביה קדרי: מה זה אומר?

אביה קדרי: ראשית, מעורבות בחיי בתי הספר, סדנאות והכשרות לתלמידים ומורים, דרכי הפניה מהירה של יועצות למרכז הד ספייס, עבודה משותפת ויחסי גומלין בין הד ספייס שהוא עירוני לבין שאר המרכיבים שעובדים בעיר.

אביה קדרי: לדעתי זה מרכיב שלא ראיתי שמופיע בתוכנית שהוגשה עד עכשיו.

אביה קדרי: החלק השלישי, בגלל שאנחנו טובים בטיפול ממוקד, כל מה שאנחנו יודעים לתת, להכשיר ולהדריך גופים אחרים בטיפול בבני נוער, אנחנו שמחים לעשות.

אביה קדרי: אני חושב ששתי הזרועות המשמעותיות זה הטיפול הישיר בשפה שבני נוער וצעירים רוצים לקבל.

אביה קדרי: אני חושב שהרבה מאוד מהמענים שקיימים היום בקהילה, יש הרבה חסמים, עבודות וסקרים שעשינו מצביעים על חסם הסטיגמה והקושי לבוא לקבל שירות.

אביה קדרי: אני חושב שכל שירות חדש חייב להיות בשפה שבני נוער וצעירים מרגישים שהם אלה שבאים לקבל אותו, בלי שמדביקים עליהם איזושהי תווית.

אביה קדרי: אני חושב שאנחנו רואים את זה בשירות און-ליין שהקמנו בשנה האחרונה, שמידי שבוע כמות הפניות אליו רק הולכת וגדלה.

אביה קדרי: זה הדברים המרכזיים.

אביה קדרי: בתפיסה שלנו, הד ספייס צריכה או יכולה להיות מקום שהוא התחנה הראשונה, אני מקווה שעבור הרבה ילדים וצעירים גם האחרונה, בכניסה לעולם מערכת בריאות הנפש.

אביה קדרי: זה מקום שבו אפשר לעשות תהליך הפנייה נכון ומדויק להרבה הורים וילדים שלא יודעים מה אמור להיות הצעד הבא שלהם.

אביה קדרי: ההמתנה לתהליכי האינטייקים מביאה –

עידית סילמן: בעצם יש כאן איזשהו אינטייק שעובר לעולם הווירטואלי, שנותן מענה ראשוני בעולם הווירטואלי.

עידית סילמן: אני מבינה שזה גם הוצג לשר הבריאות, ואנחנו נשמח –

אביה קדרי: אני חושב שהבדיקה הראשונית הזאת, בכלל, באיזה תור אני אמור להמתין.

אביה קדרי: אם יש המתנה מאוד ארוכה בקופת החולים, זה בכלל התור שאני אמור להמתין בו?

אביה קדרי: אני אמור לדרוש שירותים יותר טובים מהיועצת של בית הספר?

אביה קדרי: אני חושב שגם במובן הזה, הד ספייס עושה עבודה ויכולה לעשות עבודה יותר משמעותית בהמשך.

עידית סילמן: תודה רבה.

עידית סילמן: אני אשמח שתיקחו לעצמכם את ההד ספייס כאיזושהי מחשבה.

עידית סילמן: גם אנוש צריכים תקצוב גדול יותר לדבר הזה, אנחנו בודקים גם את הנושא הזה.

עידית סילמן: אני חושבת שמאוד נכון להעביר דברים לאון-ליין ולרמה הדיגיטלית, בטח אם זה איזשהו מענה ראשוני.

עידית סילמן: צריך לומר שהמענה של קופות החולים בתחום הזה שניתן אז בזמן הקורונה לשלושה מפגשים ראשוניים ווירטואליים או שיחות, הורדנו את הרגל מהגז ואת התקצוב ממנו.

עידית סילמן: לכן גם אני ראיתי לנכון לתקצב את המענה הזה דרך ערן השנה.

עידית סילמן: אני חושבת שזה משהו שחייב להיות קיים.

עידית סילמן: אני כן רוצה להביא דוגמה של הילמ”ה שהם הבאים שיעלו.

עידית סילמן: הילמ”ה, שהיו בעבר כרמל 6000, יש היום בנות שירות לאומי בתחום השירות האזרחי-לאומי שעושות ועושים שירות בעולמות הטכנולוגיה, הסייבר, האפליקציות, בדומה למה שנמצא היום בצבא.

עידית סילמן: אני נמצאת איתם בקשר קרוב כבר שנים ומלווה אותם גם ברעיונות שלהם.

עידית סילמן: הם מגיעים לתוך ארגונים חברתיים, לתוך החברה האזרחית, בודקים מה היא צריכה ומציעים פתרונות טכנולוגיים.

עידית סילמן: מיכל אופיר שהיא הרכזת של הילמ”ה שנמצאת איתנו כאן, תכף נראה מי מטעמם עולה לדבר.

עידית סילמן: אחת הבנות שעשתה בהילמ”ה רעיון מאוד יפה בתחום בריאות הנפש.

מיכל מרים וולדיגר: כיושבת ראש בת עמי לשעבר, אני חייבת להגיד שעבדתי מול כרמל 6000.

מיכל מרים וולדיגר: בנות ובני השירות הלאומי עושים שם עבודת מופת.

מיכל מרים וולדיגר: אתמול הייתי איתם האקתון לתוכניות של אוטיזם, הם בלטו שם ומגיע להם שאפו גדול.

מיכל אופיר: תודה רבה, כבוד יושבת הראש.

מיכל אופיר: נמצאת איתי רעות שמר בוגרת שלנו, עשתה שירות לאומי של שנתיים והיום מובילה את הצוותים הטכנולוגיים.

עידית סילמן: אני רק אומר משהו.

עידית סילמן: הנושא של השירות הלאומי הטכנולוגי זה משהו שנורא חשוב לנו ואנחנו מקדמים את זה.

עידית סילמן: בני ובנות שירות שלא מגיעים לצבא ועדיין רוצים להיות ביחידות כביכול בשירות האזרחי לאומי שמקדמים נושאים טכנולוגיים, אם זה מחשבים או אם זה סייבר.

עידית סילמן: באמת אני חושבת שהילמ”ה, שזה הייטק למען החברה, נותנים מענה ראוי ומדהים.

עידית סילמן: אני יכולה לומר שאני נמצאת מולם בקשר והייתי שם מספר פעמים, גם בחנוכה האחרון הדלקנו נרות יחד.

עידית סילמן: אני חושבת שזה באמת תיקון עולם אמיתי.

עידית סילמן: זה לא סתם מה שכתוב כאן, כשמדינת הסטארט-אפ פוגשת את תיקון העולם.

עידית סילמן: יש כאן הזדמנות למשרדי הממשלה לבוא ולהשתמש בהילמ”ה למען דברים טובים, אם זה בחינוך, בבריאות או ברווחה.

עידית סילמן: יש להם עשרות פרויקטים בתחומים החברתיים השונים.

עידית סילמן: הם מייצרים מענה ראשוני חינמי, שכמובן אחר כך הם מפיצים אותו גם הלאה, אבל הוא חשוב מאוד.

מיכל אופיר: תודה רבה.

מיכל אופיר: את באמת דייקת את העשייה שלנו, אבל חשוב לי רגע להגיד מה המטרה של הילמ"ה.

מיכל אופיר: הילמ"ה היא חברת הייטק לכל דבר, שעסוקה בפתרונות טכנולוגיים בתחום של חינוך, רווחה, ובריאות.

מיכל אופיר: המטרה שלנו היא שמדינת ישראל תהיה מובילה בתחום הסטארט אפים, לא רק באוטו-טק וסייבר, והרבה דברים מעולים שרובם יוצאים מיחידות צבאיות, אלא בתחומים של היום-יום של אוכלוסיות מוחלשות.

מיכל אופיר: אלו תחומים שלא תמיד זה כלכלי לפתח עבורם פתרון.

מיכל אופיר: אגב, הרבה פעמים בסופו של דבר זה כן כלכלי, אבל הם לא מקבלים מענה.

מיכל אופיר: כמובן שבריאות הנפש נכללת בתחומים האלה.

מיכל אופיר: העשייה שלנו כוללת מצד אחד ייזום של פתרונות חדשים, ומצד שני אנחנו מוודאים שמה שאנחנו פותרים, הפתרונות שלנו נותנים מענה לכמה שיותר אנשים שזקוקים לזה במדינת ישראל, ואחרי זה גם מחוצה לה.

מיכל אופיר: לצורך העניין אני רק אגיד במילה אחת שיש לנו היום בני ובנות שירות לאומי, יש לנו 60 חבר'ה בשנה שמפתחים פתרונות טכנולוגיים.

מיכל אופיר: אנחנו פותחים עכשיו תוכנית חדשה לבוגרי צבא, וכשהם יוצאים מהילמ"ה הם משתלבים בתעשיית ההייטק, כשאנחנו מקווים שהחיידק החברתי בוער בהם כמו רעות שתציג לכם את אחד מהפתרונות שלנו.

מיכל אופיר: אני רק רוצה לדייק עוד משפט אחד שאמרת, אנחנו כאן לתת פתרונות שפיתחנו, אבל אנחנו ממש כאן על מנת לשמוע אתגרים ובעיות, וביחד עם מומחי התוכן לפתח פתרונות שונים.

מיכל אופיר: אנחנו רוצות להציג כאן את שאלון האובדנות.

מיכל אופיר: רעות, בבקשה.

רעות שמר: שאלון אובדנות זה בעצם פתרון שפיתחנו ביוזמת משרד הרווחה, יחד עם היחידה למניעת אובדנות של משרד הבריאות.

רעות שמר: המטרה שלנו בפיתוח השאלון היא לאבחן אבחון ראשוני של אנשים שסובלים מחשד לאובדנות.

רעות שמר: השאלון אנונימי כדי לשמור על הביטחון של הממלאים אותו, הרבה פעמים אנשים שחושדים באובדנות שלהם או של קרוב משפחה מאוד רוצים את הפרטיות שלהם.

רעות שמר: הקהל שלנו הוא או אנשים שסובלים מאובדנות, או אנשים שדואגים שאחד מהמכרים שלהם סובל מאובדנות.

רעות שמר: גם ארגונים ורשויות, קופות חולים וכאלה מוזמנים תמיד מבחינתנו להטמיע אותו ולסייע למטופלים שלהם.

רעות שמר: אנחנו נציג את השאלון עצמו.

רעות שמר: אני נכנסת לשאלון, וכרגע אמלא אותו עבור אדם אחר.

רעות שמר: אני מקבלת את כל השאלות עבור מי שאני דואגת לו, ואני עונה ככל יכולתי ומה שאני יודעת על האדם.

רעות שמר: אני נשאלת הרבה שאלות על הבן אדם ומקבלת תשובות והמלצות בסוף לפי המידע הזה.

רעות שמר: על כל שאלה יש ניקוד, ואז אנחנו יודעים בסוף כמה המסוכנות שלו לאובדנות גבוהה.

רעות שמר: בסוף השאלון אנחנו מקבלים המלצות וקישורים לאתרים נוספים לקבלת עזרה.

רעות שמר: יש הרבה שאלות כדי לוודא שאנחנו מקבלים את התשובה כמה שיותר מדויקת.

רעות שמר: השאלון פותח יחד עם גורמי מקצוע, אנחנו לא אלה שהכניסו את התוכן של השאלון, אלא יוסי מהמרכז לטיפול באובדנות שעזר לנו מאוד, יחד עם הג'וינט ועוד גופים שהכווינו אותנו.

רעות שמר: פה יש הסבר קצר, אנחנו חושבים שהנערה במצב של דיכאון, אפשר לראות עוד מידע.

רעות שמר: פה למטה יש את כל ההמלצות של המרכז למה לעשות בסיטואציה הזאת, וגם קישור ליצירת קשר עם ערן, סהר או מרכזים ממשלתיים.

רעות שמר: אפשר גם לשלוח בסוף את ההמלצות האלה למייל, ואנשים עושים את זה.

רעות שמר: בינתיים אנחנו עוד בפיילוט ודיוק תוכן.

רעות שמר: אפשר לראות מה רמות המסוכנות שקיבלנו, את ההתפלגות של כל המידע הזה.

רעות שמר: אנחנו רוצים לתת את זה לגופים הרלוונטיים כדי לנסות למפות ולעזור לאנשים לזהות את רמת המסוכנות של הקרובים שלהם, ולהבין את זה לפני שמאוחר מידי.

מיכל אופיר: תודה רבה רעות.

מיכל אופיר: השאלון הזה הוא אחד מיני שאלונים שהתחלנו להקים בתחום של אובדנות ונוער בסיכון.

מיכל אופיר: יהיו עוד רבים כאלה.

מיכל אופיר: מה שמעניין באמת זה המשוב בסופו של דבר, שהוא באמת מותאם באופן אישי.

מיכל אופיר: אני רק אוסיף ואגיד עוד דבר אחד, מעבר לשאלון הזה ביחד עם עמותת אנוש והד ספייס עבדנו על פתרון שעוד לא הגענו לפתרון המוצלח ביותר, וזה איזשהו בוט שיכול לתקשר עם אנשים שנמצאים במצוקה נפשית.

מיכל אופיר: לא בוט ממש, עומד מאחורי זה צוות של מטפלים, אבל אפשר לשלוח הודעות למטופלים רבים, לקבל משוב מהם, וברגע שאנחנו מקבלים את המשוב מכמות רבה של מטופלים, המערכת יודעת לזהות האם זה נראה שהמטופל במצב סביר או שיש לו איזושהי בעיה.

מיכל אופיר: לפי המשוב מרימים דגלים אדומים ומתריעים למטפלים.

מיכל אופיר: זו מערכת שהתחלנו לפתח עם הד ספייס ואנוש.

מיכל אופיר: לקח זמן ללמוד את תהליך השימוש שלה, ואנחנו ממשיכים.

מיכל אופיר: חלק מהעבודה של הילמ"ה זה להתנסות עד שמגיעים לפתרון.

מיכל אופיר: שוב, אנחנו כאן הכתובת ליצירת פתרונות משותפים.

מיכל אופיר: נשמח לסייע.

עידית סילמן: תודה רבה.

עידית סילמן: זה שאלון האובדנות של הילמ"ה, והם היום עובדים על עוד דברים נוספים בתחום הזה.

עידית סילמן: אנחנו נשמח שבצורה כזו או אחרת תשבו ותעבדו מולם.

עידית סילמן: נמצאת איתנו עדית סרגוסטי, אחראית יישום המדיניות מארגון בזכות.

עידית סילמן: בבקשה.

עדית סרגוסטי: תודה רבה.

עדית סרגוסטי: אני רוצה להפנות אצבע לחלק ממה שאנחנו מזהים כאחד משורשי הבעיה.

עדית סרגוסטי: מחסור בשירותים ובמענים לילדים ונוער, בעיקר מענים בקהילה, זה משהו שקיים כבר הרבה שנים.

עדית סרגוסטי: הקורונה הציפה חלק מהבעיות והחריפה חלקים אחרים בבעיות.

עדית סרגוסטי: המחסור הזה קיים בכמה וכמה תחומים, ויש לנו גם כיוון לפתרון של חלק מהבעיות.

עדית סרגוסטי: קודם כל, יש שירותים שהמדינה מחויבת לפי חוק לתת אותם.

עדית סרגוסטי: אני מדברת בעיקר על שירותים שהם באחריות משרד הבריאות, שאמורים להינתן דרך קופות החולים.

עדית סרגוסטי: השירותים האלה מחויבים על פי חוק ביטוח בריאות ממלכתי.

עדית סרגוסטי: החוק לא מתנה מתן טיפול באבחנה רפואית כזו או אחרת, ולכן אם יש מחסור במענים לילדים שאינם מאובחנים, זה יכול להינתן דרך קופות החולים.

עדית סרגוסטי: בעיה אחרת שאנחנו מזהים, זו אוכלוסייה שיש לה הורים יקרים ומסורים, אבל מבחינת המדינה זו קבוצה שאין לה היום אבא ואימא מבחינת האחריות למתן שירותים.

עדית סרגוסטי: כל היוזמות הנפלאות שאנחנו רואים זה יוזמות שצריכות להינתן על ידי המדינה.

עדית סרגוסטי: צריך להיות גוף במדינה שיסתכל על האוכלוסייה הזו, יזהה את הצרכים, יתכלל אותם וידאג לתת שירותים.

עדית סרגוסטי: אנחנו חושבים שמה שנדרש כאן זה חקיקה.

עדית סרגוסטי: אנחנו בכנסת ישראל, יום הולדת לכנסת, הכנסת היא בית המחוקקים הישראלי.

עדית סרגוסטי: צריך חקיקה שתעגן את הזכות של ילדים לקבל מענים בקהילה, ואני לא מדברת רק על מענים בריאותיים וטיפוליים, אלא על מכלול של מענים כמו המרכזים האינטגרטיביים, כמו הד ספייס וכל אחת מהיוזמות האחרות שאנחנו רואים, הדרכה להורים וכל שאר המענים שאנחנו יודעים שחסרים.

עדית סרגוסטי: אנחנו חושבים שצריך לעגן בחקיקה את הזכות של הילדים לקבל את המענים האלה, לעגן בחקיקה סל של שירותים שצריך להינתן להם ולעגן בחקיקה את חלוקת האחריות בין שלושת המשרדים הרלוונטיים, משרד הרווחה הבריאות והחינוך.

עדית סרגוסטי: בעינינו משרד הרווחה צריך להיות זה שמוביל ומתכלל, עם תשומות מקצועיות של משרד הבריאות בתחומו, ושל משרד החינוך בתחומו.

עדית סרגוסטי: יש לנו הצעת חוק מנוסחת, אנחנו נשמח לשיתוף של הוועדה כדי שזה לא יתבסס על כספים קואליציוניים או על החלטות ממשלה, אלא שיהיה משהו שיעגן את הזכויות ואת סלי השירותים המחויב לאורך שנים קדימה, גם כשאנחנו לא נהיה כאן.

עדית סרגוסטי: אנחנו ממש קוראים לכל הגורמים שעסוקים בזה לעשות טיפול שורש לבעיה, כדי שנבטיח את הזכויות של הילדים לאורך זמן ולאורך שנים.

עידית סילמן: את צודקת בהחלט, זה לא צריך להסתכם בכספים כאלה או אחרים.

עידית סילמן: מבחינת המענים של החברה האזרחית, אם יש כאן מישהו שרוצה לדבר לפני שנעבור להסתדרות הרפואית וכדומה.

עידית סילמן: אני רוצה לאפשר לקופות החולים, שירותי בריאות כללי, מי נמצא איתנו?

סיגל סידליק אלון: תודה רבה על הדיון החשוב הזה בנושא קריטי.

עידית סילמן: סיגל, אני אשמח שתתייחסי לתוכניות היפות שעומדות להגיע אליכם.

סיגל סידליק אלון: אני מייד אתייחס לכל הסוגיות.

סיגל סידליק אלון: אני אתחיל ואומר שכבר טרום הקורונה אנחנו יודעים שהיו תורי המתנה מאוד גדולים בתחום בריאות הנפש, וביקוש עצום לשירות המצוין שהרפורמה הנגישה לקהל.

סיגל סידליק אלון: חוץ מזה שעם הצוותים הקיימים העלנו בצורה דרמטית את כמות המטופלים והביקורים שאנחנו נותנים, יש עלייה של מעל 30% בכמות התעודות זהות והביקורים בין 2019 ל-2021.

סיגל סידליק אלון: כדי לתת מענה מניעתי ולתת מענה לאוכלוסייה רחבה ככל האפשר, הפקנו סרטונים שמטרתם להנגיש את המידע לציבור, אנחנו עולים עם פרויקט פנימי שלנו של צוותי משבר מקוונים לילדים כדי לתת מענה.

סיגל סידליק אלון: אני חושבת שמאוד חשוב להבין שהקופות בכלל, ואני אדבר בשם הכללית, מיצינו את היכולת לתת מענה בעזרת כוח האדם הקיים.

סיגל סידליק אלון: יש מחסור לאומי בפסיכיאטרים ובפסיכולוגים.

סיגל סידליק אלון: אין פסיכולוגים, אני לא יודעת למה ההבנה שיש הרבה פסיכולוגים ואם היה אפשר לקלוט אותם שם נמצא צוואר הבקבוק.

סיגל סידליק אלון: אנחנו קולטים, יש לנו הרבה מאוד פסיכולוגים ותקנים.

סיגל סידליק אלון: חוץ מהמתמחים אנחנו גם מכשירים מתמחים לא רק על חשבון מימון משרד הבריאות, אנחנו גם עושים את זה על חשבון הכללית כדי להכשיר כמה שיותר עתודות.

סיגל סידליק אלון: גם היום אם מישהו מנסה לקבוע תור פרטי לפסיכולוג או פסיכיאטר בקליניקות הפרטיות, הוא יצטרך לחכות בין חודשיים-שלושה ואף שישה חודשים.

סיגל סידליק אלון: זאת אומרת, הקופות נמצאות במצב שאין מאיפה להביא עוד כוח אדם מיומן.

מיכל מרים וולדיגר: יש לי שאלה, אני יודעת שיש פסיכולוגים שאתם מוציאים לפנסיה למרות שהם רוצים להישאר, אז אם יש לכם מחסור בכוח אדם למה אתם מוציאים לפנסיה?

סיגל סידליק אלון: אני לא יודעת באיזה מקרה מדובר.

מיכל מרים וולדיגר: לדוגמה במרפאת ברזיל.

סיגל סידליק אלון: אני לא נכנסת כרגע לדוגמאות פרטיות, מצנעת הפרט אני לא יכולה להיכנס למקרה פרטני.

סיגל סידליק אלון: אפשר לבדוק דברים בנפרד.

סיגל סידליק אלון: אני יכולה להגיד שאופן כללי אנחנו מדברים על מעל 700 פסיכולוגים, עובדים סוציאליים ורופאים.

סיגל סידליק אלון: אנחנו מדברים על אלפי עובדים בשירות בריאות הנפש.

סיגל סידליק אלון: יש לנו גם בקהילה וגם בבתי החולים.

סיגל סידליק אלון: יש מחסור עצום.

סיגל סידליק אלון: אני לא רוצה להתייחס למקרה פרטני כי זה לא העניין.

סיגל סידליק אלון: אנחנו מדברים פה על זה שתוכניות נהדרות, אם לא נוכל למצוא בשטח – זה לא רק עניין של שכר, למרות שגם זו סוגייה שחשוב לדבר עליה.

סיגל סידליק אלון: צריך להבין שאם מביאים את התוכניות האלה לפתחן של הקופות – היום גם בתי חולים לא מצליחים לגייס פסיכיאטרים לילדים, גם בפרטי, כמו שאמרתי.

סיגל סידליק אלון: לכן יש פה עניין קריטי שצריך להבין אותו.

סיגל סידליק אלון: אי אפשר להעביר לקופות בלי שאנחנו מוצאים פתרון להכשרות משמעותיות ומאסיביות בכל התחומים, גם בפריפריה אבל גם במרכז.

סיגל סידליק אלון: זה דבר אחד.

סיגל סידליק אלון: אני כן רוצה להגיד לגבי השב"ן, כבר אמרה קודם ירדן ואני מסכימה איתה, הסיבה שקופות החולים לא נותנות שב"ן הוא כי משרד הבריאות עצר את האפשרות לתת שב"ן מהרגע שנכנסה הרפורמה, באמירה שהמענה יינתן בסל.

סיגל סידליק אלון: במקרים שבהם אין אבחנה, אנחנו לא יכולים לתת את המענה בסל.

סיגל סידליק אלון: דוגמאות כמו אלה שנתת לגבי הדרכות הורים, זה יכול באמת להיות מענה ככל שיימצאו אנשים שיהיו פנויים לתת אותם.

סיגל סידליק אלון: רעיונות של מרכז אינטגרטיבי ומענה של קיצור תורים הם מאוד חשובים ונהדרים, אבל אנחנו במצוקה מאוד גדולה של כוח אדם.

סיגל סידליק אלון: אמירה אחרונה שאני אגיד, בכל מקום שבו פותחים כזה מרכז, אני מבקשת להקפיד ולציין שצריך רופאים, פסיכולוגים ועובדים סוציאליים.

סיגל סידליק אלון: כמו שאנחנו לא אומרים רופא או אחות, אי אפשר להגיד פסיכולוג או עובד סוציאלי.

סיגל סידליק אלון: אלה שני מקצועות נפרדים, שניהם חשובים, ובכל מרכז חדש שנפתח חשוב שיהיו מכל בעלי המקצוע ככל שנמצא כאלה.

עידית סילמן: סיגל, תודה רבה.

עידית סילמן: מה אתם אומרים על התוכניות האלה?

עידית סילמן: האם אתם ערוכים לקלוט במודל של קיצור תורים?

סיגל סידליק אלון: לכן אני אומרת, ברגע שאין כוח אדם פנוי בשוק לגיוס – אנחנו נעשה את כל מה שאנחנו יכולים כדי לקצר תורים, אנחנו עושים ונמשיך לעשות עבודה על מענים קבוצתיים, מענים במשבר ומענים מקוונים.

סיגל סידליק אלון: כל התוכניות האלה, נעשה ככל שביכולתנו.

סיגל סידליק אלון: אנחנו כבר עושים, אנחנו לא סתם נמצאים עם מעל 30% ובחלק מהמקומות 40% גידול בכמות המטופלים הקטינים וכמות הביקורים של קטינים שאנחנו רואים.

סיגל סידליק אלון: כמובן שנעשה כל מאמץ, אבל לפתוח או לשנות בהתראות שאתם מדברים עליהם את היכולת שלנו להגדיל את כוח האדם, זה משהו שהוא לא ישים במחסור הלאומי.

סיגל סידליק אלון: אני קוראת מפה לכל מי שיכול לעזור ולחשוב על תוכניות יצירתיות להרחבה של הכשרה, לפתיחת מגמות באקדמיה, להרחבת כמות הסטודנטים, לתוכניות הסבה בשיתוף עם המל"ג כדי להגדיל את כמות הפסיכולוגים והפסיכיאטרים שאנחנו מכשירים.

סיגל סידליק אלון: הכשרה של פסיכולוג היא גם שנתיים תואר שני וגם ארבע שנים התמחות, גם של רופאים עם ההתמחות.

סיגל סידליק אלון: ההכשרה היא ארוכה, צריך להתחיל כי אנחנו נמצאים במצוקה.

עידית סילמן: אוקי.

עידית סילמן: ממשרד החינוך נמצאת איתנו כאן דוקטור חוה פרידמן, מנהלת האגף של הפסיכולוגיה.

עידית סילמן: אני אשמח לדברים שלך.

חוה פרידמן: אני רוצה להתייחס לכך שיש פה רצפים.

חוה פרידמן: יש פה את רצף הגיל, רוב הנתונים הם לגבי מתבגרים, וזה נתונים חשובים, אבל אנחנו צריכים להתייחס למצוקה של ילדים בכל טווח הגיל.

חוה פרידמן: יש פה את רצף החומרה, משום שיש שירותים שהוצגו כאן שהם לעזרה ראשונה נפשית, בזמן שאחוז גבוה מהילדים או קצה הרצף במענה הפסיכיאטרי.

חוה פרידמן: מרבית הילדים שמשרד החינוך מתמודד איתם ומקצה להם שירות על ידי 3,270 פסיכולוגים ברשויות המקומיות, זה ילדים בדרגת מצוקה נפשית בינונית, נמוכה וגבוהה, עם גם הפניה למערכת הבריאות וגם הפניה למערכות אחרות.

חוה פרידמן: הסיפור הזה של הרצפים ושאנחנו נמנע הסלמה של המצב של הילדים היום, הוא נראה לי קריטי.

חוה פרידמן: יש פה רצף גיל, רצף חומרת המצב והרצפים הטיפוליים, כולל רצפים שאם ילד כן הגיע וזכה לאיזשהו מענה פסיכיאטרי, הוא צריך גם טיפול כשהוא חוזר מאותו מענה, וגם טיפול בזמן.

חוה פרידמן: ילד שנמצא יום בשבוע במרכז אינטגרטיבי צריך הכלה מתאימה והנחיה מתאימה לצוות החינוכי בבית הספר שלו.

חוה פרידמן: אני רוצה רגע להתייחס למצב היום מבחינת כוח האדם.

חוה פרידמן: המצב הוא שלמרות שמוקצים תקנים מידי שנה, מוקצים לשירותים הפסיכולוגיים החינוכיים מעט תקנים.

חוה פרידמן: אנחנו נמצאים באותו אחוז כיסוי.

חוה פרידמן: המענה הראשון שהמשרד החליט עליו בתוכנית הבין משרדית שהוצגה כאן קודם, הוא מענה של סלי תגבור.

חוה פרידמן: זאת אומרת שאנחנו מקצים סלים, מנכ"לית המשרד רואה צורך בהקצאת הסלים לאורך שלוש שנים כדי שאנשים יידעו לאיזה טווח זמן אפשר לנהל משאבים ולגייס כוח אדם בהתאם.

חוה פרידמן: הקושי המרכזי שעולה כאן שוב ושוב הוא קושי שקשור בהישארות בשירות הציבורי, ובהגדלת השירות הציבורי.

חוה פרידמן: אנחנו רואים שהיקף המשרה הממוצע של פסיכולוג חינוכי מבין 3,270 הפסיכולוגים שפרוסים ברשויות המקומיות, הוא בממוצע 70% משרה.

חוה פרידמן: כשליש מהפסיכולוגים הללו עובדים עד 50% משרה.

חוה פרידמן: כל זמן שהעבודה בשירות הציבורי איננה אטרקטיבית אחרי המסלול של BA בפסיכולוגיה, MA בפסיכולוגיה והתמחות, כל זמן שזה לא אטרקטיבי פנינו לטווח הקצר.

חוה פרידמן: אני חייבת להגיד שלא משנה מה יהיה, חקיקה, החלטה –

מיכל מרים וולדיגר: חווה, את מדברת על אטרקטיבי, אני מדברת על הגיוני וסביר, הרבה לפני האטרקטיבי.

עידית סילמן: לכן את שמעת מה הצעתי אני חושבת שזה –

חוה פרידמן: עלה כאן הנושא של התימרוץ, עולה נושא של מלגות.

חוה פרידמן: אנחנו דואגים לגבי נפח השירות הפסיכולוגי הציבורי, נפח השירות הפסיכולוגי החינוכי, והוא נמצא בקהילה.

חוה פרידמן: הערך המוסף שלו זה שהוא זמין ויחסית לשירותים האלה הוא לא אסטיגמטי.

חוה פרידמן: אני רוצה להתייחס לנושא שלא עלה עד עכשיו, זה הנושא המגזרי.

חוה פרידמן: כל מה שתואר כאן כשמדובר בחברה החרדית או הערבית, אנחנו לא מדברים על מצב הומוגני שבו יש לנו את אותה זמינות והיקפי כוח אדם בכל אחד מהמגזרים של החברה הישראלית.

חוה פרידמן: צריך כאן גם טיפול שורש שקשור ביכולת להתקיים מעבודה פסיכולוגית ציבורית.

חוה פרידמן: כל תחומי הפסיכולוגיה ונוסף אליהם תחום הפסיכיאטריה, תלויים אלה באלה.

חוה פרידמן: יש רצף חומרה.

חוה פרידמן: אנחנו מטפלים בכאלף ילדים בשנה בסיכון להתאבדות, אבל לדרגת החומרה הקשה ביותר אנחנו מפנים למשרד הבריאות ולקופות החולים.

חוה פרידמן: הוצג כאן השאלון, הוא עבודה של פרופסור לוי בלז, פסיכולוג קליני שעשה את העבודה הזאת והציג אותה כמה וכמה פעמים בפני המועצה הלאומית למניעת התאבדויות.

חוה פרידמן: יש לנו שת"פ איתם, אנחנו עובדים איתם אפילו על סוג השאלות שנשאל.

חוה פרידמן: יש לנו שיתוף פעולה עם הד ספייס.

חוה פרידמן: אני רגע רוצה לשים את הדמות במרכז.

חוה פרידמן: הדמות במרכז היא הסיכוי שיהיו פה אנשי בריאות נפש, פסיכולוגים, מטפלים באומנויות ופסיכיאטרים לשירותו של הציבור, עם דגש על המגזרים השונים.

חוה פרידמן: אם לא יהיה טיפול שורש, אנא אנו באים גם אם תהיה חקיקה וגם אם – אנחנו צריכים אנשים שיעבדו בשירות הציבורי.

חוה פרידמן: עוד אמירה אחת לגבי הילדים בעוטף עזה.

חוה פרידמן: מאז מבצע צוק איתן אנחנו מטפלים בכאלף ילדים בעוטף עזה בשירותים הפסיכולוגיים החינוכיים.

חוה פרידמן: אנחנו מגייסים מטפלים באומנויות, בשיתוף פעולה וחלוקת כוח אדם בין פסיכולוגים חינוכיים לבין מטפלים באומנויות.

חוה פרידמן: כלומר, אנחנו יודעים לגייס מטפלים נוספים, אנחנו יודעים לתת את הטיפול ולהנגיש אותו.

חוה פרידמן: הסוגייה היא סוגייה של תקציבים, אבל כל זמן שהם תוספתיים, שירות לא יודע מה הוא מציע לכוח אדם שלו בשנה הבא.

חוה פרידמן: לכן טיפול השורש כאן הוא לאפשר לכל בעלי המקצועות המאוד מיומנים האלה בתחום בריאות הנפש להיות נגישים –

עידית סילמן: אני רוצה לשאול על הנגישות.

עידית סילמן: מדברת איתנו כאן היועצת המשפטית, ושואלת לגבי היעדר הזכאות בסל ללא אבחנה.

עידית סילמן: כלומר בעצם בסל מגיע במידה ויש אבחנה כזאת או אחרת.

עידית סילמן: האם זו ההנחיה גם של משרד הבריאות לקופות החולים?

עידית סילמן: זאת אומרת, חייבת להיות אבחנה וזו ההנחיה לקופות?

עידית סילמן: רק על פי אבחנה זה מאושר בסל?

קריאה: באופן עקרוני לפי הרפורמה כן, אבל יש אבחנות כלליות.

קריאה: זה לא הפתרון האידאלי, אבל הפרעת הסתגלות זה למעשה הפרעה ש – ילד שמגיע לאיזשהו טיפול, מן הסתם זה אבחנה שיכולה להתאים לו.

קריאה: התשובה הפשוטה לשאלה היא כן.

עידית סילמן: זה היעדר זכאות בסל ללא אבחנה.

קריאה: נכון.

עידית סילמן: תדעו לכם שמבחינתי זה בעייתי.

סיגל סידליק אלון: סליחה, אבחנה של הפרעת הסתגלות, הדוגמה שנתת קודם של הורים שרוצים להתייעץ –

עידית סילמן: מי שם, סיגל?

סיגל סידליק אלון: כן.

סיגל סידליק אלון: זה הוגדר בסל שזה לפי אבחנה.

סיגל סידליק אלון: זה בסדר להגדיר שאפשר לתת מענה בשב"ן ללא אבחנה, הוא פשוט לא אושר.

סיגל סידליק אלון: זה שבסל זה הוגדר לאבחנה, והפרעת הסתגלות היא אבחנה, אבל לפעמים אין אבחנה.

עדית סרגוסטי: בינינו, זה יהיה מאוד בעייתי להכניס את זה לשב"ן, כי אז יתחיל הפינג פונג אם זה צריך להיות במסלול של השב"ן או במסלול הציבורי, אם יש אבחנה או אין אבחנה.

עדית סרגוסטי: השב"ן לא זמין לכולם, דווקא אנשים שלעתים הכי זקוקים לזה אין להם.

עדית סרגוסטי: זו תהיה טעות קשה להכניס את זה לשב"ן, זה צריך להינתן דרך הרווחה או להיות חלק מהסל.

עדית סרגוסטי: החוק לא קובע שצריכה להיות אבחנה, זו החלטה של משרד הבריאות לדרוש אבחנה לצורך מתן טיפול.

עדית סרגוסטי: אנחנו חושבים שזו תהיה ממש טעות להכניס את זה בשב"ן.

חוה פרידמן: בשירותים הפסיכולוגיים החינוכיים כמובן שאנחנו עובדים עם הורים שפונים ללא כל דרישת אבחנה.

חוה פרידמן: יש הורים שמקבלים טיפול ללא טיפול בילד שלהם אפילו, כיוון שהעבודה עם הורים היא קריטית לכל המשפחה, גם לילד הלא מופנה.

עידית סילמן: אני רוצה לשמוע את מכבי, בבקשה.

עידית סילמן: דוקטור גלעד בודנהיימר, מנהל מערך בריאות הנפש במכבי.

גלעד בודנהיימר: קודם כל, שמחתי לשמוע הרבה שותפים שלנו שמדברים, ואני חושב שאם ייתנו לנו את התקצוב נוכל לצאת לדרך עם הרבה שותפים ולעשות הרבה דברים יפים.

גלעד בודנהיימר: כל עוד הדברים לא עברו, אין תקציב מוגדר ומבחני תמיכה מוגדרים, אז אנחנו על הגדר.

גלעד בודנהיימר: זו התקופה הכי קשה, אגב.

גלעד בודנהיימר: לא יודעים על מה להיתמך וממילא קשה לחתום על הסכם או להתקדם כי מחכים לראות מה קורה.

גלעד בודנהיימר: כאן צריך לזרז את משרד הבריאות שעושים עבודה קשה וטובה, אבל אנחנו צריכים את זה.

גלעד בודנהיימר: אני רוצה לשתף בכמה משפטים על מחקר גדול שפרסמנו בשבוע שעבר על מצב בני הנוער בקורונה.

גלעד בודנהיימר: זו פעם ראשונה שיש מספרים אמיתיים של אבחנות ותרופות חדשות שהתחילו בתקופת הקורונה אצל בני נוער.

גלעד בודנהיימר: לקחנו את כל בני הנוער בגילאי 12-18, בדקנו וראינו עליות מאוד מדאיגות באבחנות ובתרופות.

גלעד בודנהיימר: הכי גבוה היה הפרעות אכילה, סדרי גודל של 55% של עלייה בהשוואה לשנים קודמות של אבחנה חדשה של הפרעת אכילה בתקופה הקורונה.

גלעד בודנהיימר: 40% אבחנות של דיכאון, 30% ומשהו עם אבחון של חרדה.

גלעד בודנהיימר: בהתאם גם בתרופות נוגדות הדיכאון והחרדה ובתרופות האנטי-פסיכוטיות שניתנות בעיקר לפגיעות עצמיות.

גלעד בודנהיימר: הנתונים שלנו מראים שעיקר העלייה באבחנות ובתרופות נרשמו על בנות יותר מאשר על בנים, וזה כנראה קשור לא לזה שהבנות חולות יותר, אלא שהן מבטאות יותר את המצוקה.

גלעד בודנהיימר: כנראה שהבנות מביאות לנו את הדאגה שצריכה להיות מופנית גם לבנים, כי הם יותר מחצינים ומתנהגים את הבעיה.

גלעד בודנהיימר: הנתונים מאוד מדאיגים.

גלעד בודנהיימר: אם אני מסתכל רק על הנתונים של הבנות, אנחנו מגיעים לקרוב ל-70% של עלייה באבחנות השונות.

גלעד בודנהיימר: הנתונים האלה הם הפעם הראשונה במדינה בקורונה שאנחנו מראים נתונים עובדתיים של אבחנות ותרופות ולא רק עלייה בעומסים או דברים בסגנון הזה.

גלעד בודנהיימר: אנחנו מדברים ממש על עובדות רפואיות.

גלעד בודנהיימר: זה מאוד מדאיג ומכוון אותנו לזה שהיינו צריכים להתחיל לעבוד על זה מזמן ולא רק עכשיו, אבל אני שמח שעכשיו כולם נרתמים.

גלעד בודנהיימר: אני אגיד שיש לנו יוזמות של טיפול עצמי, יש לנו טיפול שיצא בפיילוט שהוא טיפול בצ'ט, ויש המון דברים חדשניים שעושים.

גלעד בודנהיימר: במקביל חייבים להרחיב את המרפאות.

גלעד בודנהיימר: אני מצטרף למה שסיגל אמרה לפניי שיש בעיה גם של כוח אדם וגם של בינוי.

גלעד בודנהיימר: כלומר גם אם היום יתנו לי עוד מתמחים, אני צריך להמציא מקום להכניס אותם.

גלעד בודנהיימר: זה דברים שלא קורים בין לילה.

גלעד בודנהיימר: הקופות ממצות, אנחנו ממש סוחטים את הצוותים והמרפאות שלנו בצורה כמעט בלתי אפשרית כדי לתת מענה.

גלעד בודנהיימר: למרות שכוח האדם גדל, אנחנו עושים הרבה יותר מגעים בהשוואה למה שהיה קודם.

גלעד בודנהיימר: כלומר, הקיבולת של כוח האדם שלנו גדל באיזשהו מובן סביב הקורונה, אנחנו רואים הרבה יותר מטופלים והרבה יותר מגעים, אבל באמת חייבים לאפשר לנו לעשות את זה ולתמרץ אותנו סביב העניין הזה.

גלעד בודנהיימר: זה מאוד חשוב שנראה את מבחני התמיכה ושנוכל לצאת לדרך.

גלעד בודנהיימר: אני מאמין שנוכל גם להרחיב את כוח האדם שלנו בטווח של כמה חודשים, גם לייצר עוד הסכמים.

גלעד בודנהיימר: אני באמת חושב שאפשר לעשות עוד הרבה דברים חשובים, טובים ויפים, רק צריך לאפשר לנו ולתת לנו מהר את התקציב לזה.

עידית סילמן: ומה לעניין התקצוב שציינו כאן לקופות החולים, גם מבחינת מבחני תמיכה, גם מבחינת פתיחת מרכזים כאלה או אחרים, איך אתה רואה שמכבי יכולה להתמודד עם זה מבחינת לוחות זמנים?

גלעד בודנהיימר: אז אמרתי, בטווח של כמה חודשים –

עידית סילמן: כמה חודשים זה?

גלעד בודנהיימר: לקלוט כוח אדם ולעשות הסכמים, אני מאמין שיש דברים שאפשר לעשות בטווח הקצר של חודשיים-שלושה, אבל יש דברים הרבה יותר ארוכים כמו להקים מרפאה יש מעין, זה משהו שלוקח הרבה יותר זמן, בטווח של חצי שנה-שנה.

גלעד בודנהיימר: אני מאמין שיש דברים שאפשר להספיק גם בטווח הקצר.

גלעד בודנהיימר: מעבר לזה, כמו שאמרתי, פתרונות חדשניים שיכולים לתת מענים קצרים וזמינים הם חשובים.

גלעד בודנהיימר: אני אתן כדוגמה את שלושת השיחות שהוזכרו קודם.

גלעד בודנהיימר: במכבי יש עד היום כ-10,000 אנשים שצרכו את השירות, כולל בני נוער והורים.

עידית סילמן: מה המצב של זה היום?

גלעד בודנהיימר: ממשיך, אנחנו לגמרי ממשכים עם זה ודוחפים את זה.

גלעד בודנהיימר: עשינו עכשיו פרסום חוזר לזה, אנחנו לגמרי נמצאים בזה ועל זה.

גלעד בודנהיימר: אני חושב שזה פתרון נכון וחשוב.

גלעד בודנהיימר: אנחנו חייבים לייצר מענים מגוונים, מותאמים למטופל בצורה גמישה וחדשנית, כי אחרת לא נוכל לעמוד בעומסים.

עידית סילמן: תודה רבה.

עידית סילמן: יש לנו מישהו ממאוחדת שירותי בריאות שרוצה להציג?

עידית סילמן: אוקי, נט"ל בבקשה.

הילה שבורון: בוקר טוב ותודה על ההזדמנות להיות פה.

הילה שבורון: נט"ל מפעילה כבר הרבה מאוד שנים תוכניות –

עידית סילמן: רק השם המלא, בבקשה.

הילה שבורון: הילה שבורון, מנהלת תחום קהילה וחוסן בנט"ל.

הילה שבורון: נט"ל כבר הרבה שנים מפעילה תוכניות להבניית חוסן בבתי הספר.

הילה שבורון: אנחנו מתחילים מבתי הספר היסודיים ועד לתיכונים.

הילה שבורון: התפיסה היא תפיסה של מניעה, ככל שנלמד ילדים ואת הצוותים החינוכיים וההורים שלהם, את כל הסביבה שלהם, לזהות מצבים של שללחץ ומצוקה בעצמם ולפתח את משאבי ההתמודדות, אז אחר כך ההשלכות ארוכות הטווח של אירועים קשים ומעוררי חרדה כמו משבר הקורונה והבידוד בעצם מצטמצמים.

הילה שבורון: אנחנו רואים ממחקרים והערכות שאנחנו עושים בהתערבויות שלנו שילדים שעוברים את הסדנאות והמפגשים, וכאשר המורים שלהם מדברים בתוך המערכת את שפת החוסן כשגרה יום-יומית ולא כמשהו חד פעמי, גם לפני מבחן יש להם כלים להתמודדות על לחץ וגם כשיש אירוע חברתי.

הילה שבורון: אז כשמגיע משבר גדול ושינוי גדול יש להם כלים יותר טובים.

הילה שבורון: זה פתרון שמסתכל על הטווח הרחוק ועל עצירת גל הפניות בהמשך.

הילה שבורון: אנחנו עובדים לא רק בתוך בתי הספר, אלא גם בתוך תנועות הנוער, כפרי נוער, החינוך הבלתי פורמלי.

הילה שבורון: דיברתם קודם על ספורט, אז לא רק ספורט, אלא גם הנושא של מעורבות חברתית, של התנדבות, של קבלת תפקיד בזמן חירום, מאפשר לילדים תחושה של מחוברות בניגוד לתלישות ובדידות.

הילה שבורון: כאשר יש להם תפקיד והם יודעים מה הם צריכים לעשות עבור האחרים, כמובן תחושת המסוגלות עולה.

הילה שבורון: אנחנו רואים שתחושת המסוגלות מאוד רופפת שהמשימות כרגע מרגישות להם גדולות, אז כשנותנים להם תפקיד בלהעביר את זה הלאה לשכבות הצעירות יותר, את כלי החוסן ואת משאבי ההתמודדות, אז זה כמובן גם עוזר להם ומאפשר לנו להשתמש בנוער כמענה בתוך המגיפה הזאת.

הילה שבורון: בסופו של דבר לא רק על אנשי המקצוע והטיפול, אנחנו מסתכלים על הטווח המאוד רחב ולא על מקרי הקיצון.

הילה שבורון: בסוף גם לנוער עצמו, אלה שעושים מכינות ואלה שעושים שנות שירות, יש הרבה מאוד כוח לתת מענים, ואלה התוכניות שאנחנו מציעים ורואים שהן מאוד אטרקטיביות.

עידית סילמן: תודה רבה, אנחנו גם רשמנו את זה.

עידית סילמן: אני רוצה את מירי כהן, מנהלת קשרי ממשל ותוכניות לאומיות בנושא אובדנות ממשרד הבריאות, שתאמר כמה מילים בעניין הזה.

עידית סילמן: אחר כך נעבור לעוד כמה שותפים שנמצאים כאן מקופות החולים הנוספות, אם יערה ישורון נמצאת, החברה למתנ"סים, ענבל אדלר בן-דור, וגם חמש אצבעות.

עידית סילמן: מירי, בבקשה.

מירי כהן: בוקר טוב ותודה.

מירי כהן: אני רוצה להתייחס בהיבטים של התוכנית הלאומית למניעת אובדנות.

מירי כהן: דוקטור יובל רווה הציג את התוכנית המתגבשת למענים לבריאות הנפש, ואני חושבת שזה מאוד קריטי.

מירי כהן: גם התוכנית למניעת אובדנות צריכה בהמשך את המענים שניתנים על ידי גורמי המקצוע, אבל אני בכל אופן אתייחס לתוכנית למניעת אובדנות.

מירי כהן: רק לסבר את האוזן, הנתונים של סהר מראים שב-2021 היה גידול של 288% בדיווחים שלהם למשטרה על רקע אובדנות או פגיעה בקטינים, בהשוואה לשנת 2020, וזאת באמצעות ניטור יזום ברשתות החברתיות.

מירי כהן: מוקד הצ'ט שלהם הראה גידול של 90% בדיווחים למשטרה על רקע אובדנות משנה קודמת.

מירי כהן: אנחנו מבינים את המצוקה, ואני מדברת כרגע על נושא האובדנות.

מירי כהן: גם מערן אנחנו יודעים שיש עלייה במצוקה, ואני אומרת את זה כי התוכנית למניעת אובדנות מתקצבת במסגרתה גם מוקדי חירום –

עידית סילמן: כמה זה התקצוב של התוכנית למניעת אובדנות ברמה הארצית?

מירי כהן: אני לא יודעת לומר השנה, בסביבות 18,000,000 ₪.

מירי כהן: נכון לעכשיו יש 15,000,000 ומשהו.

מירי כהן: אני מקווה שזה לא הסכום הסופי.

עידית סילמן: זה דיון שיתקיים גם, השאלה היא, כל הכספים שאתם מקדישים לדבר הזה מיושמים בפועל הלכה למעשה?

מירי כהן: כן, אנחנו אפילו רוצים יותר.

מירי כהן: כמה שיהיה יותר, אנחנו ניישם.

מירי כהן: אני יודעת שהיו קשיים בתחילת התוכנית, אבל בשנים האחרונות וככל שנקבל יותר אנחנו נעשה.

מירי כהן: אני רוצה להתייחס בקצרה ובדגש על בני נוער.

מירי כהן: בתוכנית הזאת אנחנו מתקצבים 3,600,000 ₪ למוקדי חירום, בעיקרם את ערן וסהר, אבל עוד מוקדי חירום שנותנים.

מירי כהן: ראינו את הפניות של סהר.

מירי כהן: רק לגבי האובדנות, אנחנו מאוד חוששים בעקבות הקורונה מעלייה במקרי אובדנות, ואנחנו ממש עם יד על הדופק.

מירי כהן: אנחנו כל הזמן מנסים לשים את האצבע על הסכר כדי שלא תהיה איזושהי התפרצות של עלייה כתוצאה מהמשברים הנפשיים שאנחנו יודעים שהם מאוד קשים.

מירי כהן: נכון לעכשיו אני יכולה לומר שהמצב מבחינת מקרי אובדנות, אני מדברת על המקרים עצמם ככל שאנחנו יודעים, נמצא בשליטה.

מירי כהן: אנחנו לא רואים עלייה, אבל כל המומחים יבואו ויאמרו, ואנחנו יודעים את זה כבר מתחילת הקורונה, שהחשש הוא שבעקבות המשבר, כלומר דווקא ההתפרצות – אגב, בכל משבר, אסון וכולי בהיסטוריה יודעים שדווקא הגל צריך להיות בעקבות המשבר, כלומר אחרי שזה יחלוף.

מירי כהן: נכון להיום מהנתונים שיש לנו וגם מהמכון לרפואה משפטית של 2021, אנחנו לא רואים עלייה בנתונים עצמם של אובדנות, גם לא בבני נוער.

מירי כהן: אז לגבי התוכנית עצמה למניעת אובדנות, באופן כללי התוכנית עובדת ב-120 רשויות מקומיות, בשיתוף פעולה של שבעה משרדי ממשלה, ארבע קופות חולים, מוסדות אקדמיים וכולי.

מירי כהן: במסגרת התוכנית עד היום הוכשרו מעל 20,000 שומרי סף בקהילה, נבנו 280 רצפים טיפוליים וכולי.

מירי כהן: אגב, השקנו לאחרונה אתר אינטרנט במשרד הבריאות שפונה לאוכלוסייה במצוקה ולאנשי מקצוע.

מירי כהן: קודם הוזכר השאלון שנבנה במסגרת התוכנית הלאומית למניעת אובדנות, ובהחלט אני חושבת שהשאלון וכל הפעילויות הם מאוד חשובים.

מירי כהן: לגבי בני נוער, התוכנית עובדת בכ-120 רשויות מקומיות, כי שם בעצם יש תוכנית שנמצאת בשיתוף של כל הגורמים ברשות יחד עם חינוך, רווחה, עובדי נוער, רכזים, מדריכי נוער וכולי.

מירי כהן: תוכנית ייחודית ומאוד חשובה שאנחנו עושים היא תוכנית שאנחנו עושים בתנועות הנוער.

מירי כהן: אנחנו מפעילים את התוכנית ב-17 ארגונים יחד עם מועצת תנועות הנוער.

מירי כהן: עד היום הוכרו 3,400 רכזים ומדריכים בתנועות הנוער לזיהוי ואיתור מצוקות.

מירי כהן: השנה בגלל הביקוש אנחנו עוברים להכשרת מנחים, כדי להרחיב את ההכשרה הזאת לכמה שיותר מעגלים.

מירי כהן: בשנת 2022 מתוכננות 50 הכשרות רוחביות, ולפי מה שאני מבינה גם זה גדל.

מירי כהן: כמובן שנבנים רצפים טיפוליים.

מירי כהן: אני רוצה להמחיש לכם את החשיבות של התוכנית בקרב תנועות הנוער.

מירי כהן: משהו שקיבלנו בחודש האחרון ממנהלת הפרויקט בתנועות הנוער, על איזשהו מקרה שהיא נחשפה אליו והיא העבירה אותו אלינו, ואני חושבת שזה אומר הכל.

מירי כהן: היא אומרת שבחודש האחרון התקיימו שתי הכשרות שומרי סף בתנועת הצופים ה-, תנועה שנכנסה לראשונה הכשרת שומרי סף במסגרת התוכנית שלנו.

מירי כהן: לפני כמה ימים קיבלתי טלפון שריגש אותי מאוד מ-א', מנהלת התוכנית בתנועה שגם הייתה בהכשרות למנחים.

מירי כהן: היא סיפרה שאחד רכזי השבט שנוכחו בהכשרה –

עידית סילמן: מירי, אתם מדברים על דברים מאוד חשובים ועל אובדנות, כשאנחנו יודעים שהאובדנות זה אחרון בסוף השרשרת והרצף.

עידית סילמן: אנחנו מדברים כאן על מענה בכלל בקהילה.

עידית סילמן: אנחנו מדברים על הרבה דברים שצריך לתת להם מענה, אבל כדי למנוע את התוכנית הלאומית למניעת אובדנות ואת ההשקעה המטורפת של הכספים שם, צריך לתת מענים ראשוניים בקהילה, צריך לתת מענה המשכי בקהילה שכרגע אין.

מירי כהן: ההמשכי בקהילה, אני אומרת שוב, כשאנחנו מייצרים, מזהים ובונים את הרצפים הטיפוליים, צריך להינתן המענה בקהילה.

מירי כהן: לכן התוכנית שמשרד הבריאות מגבש היא קריטית גם ליישום ולמימוש של התוכנית למניעת אובדנות.

עידית סילמן: אוקי.

עידית סילמן: התוכנית למניעת אובדנות מסונכרנת עם תוכנית החירום הלאומית?

עידית סילמן: זה נראה שיש תוכניות על תוכניות, ושביניהן הן פחות מסונכרנות.

מירי כהן: היא משלימה אותה.

מירי כהן: היא קריטית גם לתוכנית הזאת, בוודאי שהכול יסונכרן.

מירי כהן: אני אומרת שוב, כרגע אני מדברת על תוכנית שכבר רצה שנים בשיתוף פעולה של כולם, משרדי החינוך, רווחה, עלייה וקליטה, הרשויות המקומיות וכולי.

מירי כהן: התוכנית לא יכולה להיות בלי המשך המענה בקהילה, אבל למקרי הקצה, במקרי האובדנות, גם הנושא של המוקדים החמים שאנחנו תומכים בהם וגם תוכניות בשיתוף פעולה עם משרד החינוך, אז התוכנית הזו עצמה – שוב, היא לא המענה לכל המצוקות הנפשיות, אבל נושא המענים לאובדנות הוא מאוד חשוב.

מירי כהן: אני אומרת שוב, אנחנו שומעים את זה גם מהרשויות המקומיות שאומרות שהן עושות את התוכניות ובונות את הרצפים, אבל צריך לדעת מה קורה אחר כך במענים בקהילה.

מירי כהן: לכן התוכנית הזאת שהוצגה בשיתוף פעולה בין המשרדים, אני מאוד מקווה שתצליח להתממש בקרוב.

מירי כהן: בריאות הילדים מאוד חשובה.

מירי כהן: אגב, גם בנושא הקורונה, ההמשכיות של הפעילות של הילדים גם בתקופת הקורונה היא מאוד קריטית.

מירי כהן: אני הייתי לפני כמה חודשים מאוד מעורבת בדסק החינוך שלנו, והייתי אחראית על הנושא של החינוך הבלתי פורמלי.

מירי כהן: ממש נאבקנו כדי לאפשר פעילות של תנועות הנוער, של החינוך המשלים, גם הפעילות אגב של הילדים בבתי ספר כשהיה אסור, לעשות אותה בחצר וכולי כי אנחנו יודעים כמה זה קריטי לבריאותם הנפשית של הילדים.

מירי כהן: לסיום, אני מאוד מקווה שהתוכנית שהוצגה תצא לפועל, ונדאג כולנו לרווחת הילדים.

מירי כהן: תודה.

עידית סילמן: תודה רבה.

עידית סילמן: נמצאים איתנו כאן מחמש אצבעות, ניר גולן, בבקשה.

יאיר גולן: תודה על ההזמנה.

עידית סילמן: תראו איך בונים חוסן נפשי בבני נוער וילדים בצורה טובה, כתנועת נוער, כמכינה.

עידית סילמן: בסוף אנחנו יודעים שרמות סרוטונין מעלים באופן טבעי.

עידית סילמן: ניר, בבקשה.

יאיר גולן: קודם כל, תודה רבה על ההזמנה.

יאיר גולן: מדברים פה הרבה על פגועי נפש ועל המצב האובדני והדיכאון, ואני רוצה לדבר לפני זה על המצב בנוער בכלל.

יאיר גולן: אני חושב שאנחנו צריכים לדבר על הנוער שהוא כביכול הנוער הבריא שיושב בבית, שנמצא עכשיו במצב מאוד מאתגר.

יאיר גולן: מה שאנחנו בחמש אצבעות עושים, אנחנו בעצם בונים חוסן דרך האימון הגופני, כמו שעידית וחבר הכנסת דוידסון אמרו קודם.

יאיר גולן: חשוב לי להגיד שהקורונה זה זרז, כלומר האתגרים והבעיות היו גם לפני הקורונה והם יהיו גם אחרי הקורונה.

יאיר גולן: הבידוד ותחושת אי הוודאות יהיו פה גם אחרי, ואנחנו חייבים להתחיל לפעול ולייצר חוסן לבני הנוער האלה כדי לנסות לפתור את הבעיות האלה עוד לפני שהן נוצרות.

יאיר גולן: מה שאנחנו עושים, אנחנו מייצרים חוסן דרך אימון גופני לבני נוער בגילאי 12-18, זו מרבית העשייה שלנו.

יאיר גולן: למרות שאנחנו גם עובדים עם גילאים יותר מבוגרים ויותר צעירים, לצורך הוועדה הזו אנחנו מדברים על בני הנוער.

יאיר גולן: אנחנו עושים את זה דרך שלושה אופנים מרכזיים.

יאיר גולן: אנחנו משתמשים בשלושה גורמים מרכזיים בעשייה שלנו.

יאיר גולן: הדבר הראשון זה האימון הגופני והאתגר, הקושי שהאתגר הגופני מייצר תהליכים, ילדים מכירים את עצמם יותר.

יאיר גולן: אחת הבעיות של הנוער היום זה שהוא לא מכיר את עצמו, הוא כמעט ולא פעיל גופנית, כמעט ולא יוצא החוצה ולא מכיר את היכולות הגופניות שלו.

יאיר גולן: האתגר הגופני מייצר קושי ואתגר, וככה אנחנו מצליחים להביא אותם לידי תנועה.

יאיר גולן: הדבר השני זה הקבוצה, זה קבוצת שייכות מאוד מרכזית.

יאיר גולן: אנחנו עובדים דרך הקבוצה, כשאתה מחובר למשהו שהוא יותר גדול ממך אתה מפתח חוסן כמעט באופן מידי.

יאיר גולן: אנחנו נותנים להם את התחושה הזאת שיש אנשים שמאמינים בהם, שיש להם קבוצת שווים שמאמינה בהם וסומכת עליהם, והם מחויבים לתת את המענה.

יאיר גולן: זה מייצר חוסן.

יאיר גולן: הדבר השלישי זה המאמן.

יאיר גולן: המאמנים שלנו מייצרים קשר אישי ואמון, והם דמות משמעותית בקרב בני הנוער האלה.

יאיר גולן: התפקיד של המאמן זה לייצר אמון, קודם כל.

יאיר גולן: אני חושב שאנחנו נמצאים באזור שאם לא נייצר חיבור, אנחנו לא נצליח לייצר שום תהליך עם בני נוער.

יאיר גולן: זו אחת הבעיות המרכזיות שלנו היום, זה דור שחווה חוסר אמון.

יאיר גולן: הוא נמצא באי וודאות מוחלטת, במערכות משפחתיות, בתי ספר שכולם בבלגן ולא מצליחים לייצר שיגרה.

יאיר גולן: אחד הדברים שאנחנו מנסים לייצר זה לייצר שיגרה, ודרך זה לייצר אמון בקרב בני הנוער האלה.

יאיר גולן: בלי אמון אי אפשר לייצר שום תהליך ושום שינוי.

יאיר גולן: אני מתחבר למה שדיברו פה על המחקרים, אני רוצה להגיד שאנחנו ביצענו מחקר בשנת 2020, ממש בתחילת הקורונה, על העשייה שלנו בתקופת הסגר הראשון יחד עם החוג לבריאות הציבור של אוניברסיטת תל אביב, עם דוקטור שחר לב ארי.

יאיר גולן: המחקר הראה שהעשייה והפעילות הגופנית מייצרת עלייה במדדי החוסן באופן מאוד ברור.

יאיר גולן: פחות דיכאון, פחות אובדנות, תחושת לחץ נמוכה, פחות חשש מהמגיפה.

יאיר גולן: חברת הכנסת סילמן אמרה את זה, ספורט מייצר רק דברים טובים.

יאיר גולן: ספורט זה משהו שמוציא את הסרוטונין וכל הדברים שאנחנו מכירים, ומצליח להוציא מהילדים תחושות טובות ובריאות נפשית.

עידית סילמן: אני רוצה לומר שבסוף במקצועות החמש של משרד החינוך, חינוך גופני נמצא כאחד מקצועות זהב ששמורים בתוך המערכת.

עידית סילמן: זה לא סתם, זה משהו שלא מבטלים אותו, הוא לא יורד מסדר היום.

עידית סילמן: זה דבר חשוב.

עידית סילמן: אני חושבת שראוי דווקא בתקופות האלה של הקורונה, זה דברים שנמצאים בתוך המערכת ובתוך המסגרת.

עידית סילמן: ראוי להקפיץ את זה כמה רמות קדימה, לראות איך משתמשים דווקא בשיעורים הבלתי פורמליים שנמצאים בחוץ, שבסוף מאפשרים לילדים אוורור ולעשות משהו שונה.

עידית סילמן: אני חושבת שגם היום בתוך המערכות של כל אחד מאתנו, בתוך הבריאות, בתוך החינוך ובתוך הרווחה, אפשר לעשות עם השמיכה שנמצאת היום שינוי ללא תקציבים גדולים מבחוץ, כדי לנסות לייצר מציאות אחרת.

עידית סילמן: שיעורי החינוך הגופני מאוד חשובים.

עידית סילמן: להיעזר באנשים מבחוץ, כמו פעילות כזו שעושים באחרי ובחמש אצבעות צריכה להיות בכל הרשויות המקומיות היום.

עידית סילמן: זה תקצוב שאינו גדול.

עידית סילמן: חמש אצבעות היא גם תנועת נוער, בסופו של דבר, נכון?

יאיר גולן: אנחנו עדיין לא תנועת נוער, אנחנו בדרך לשם.

יאיר גולן: אני רק אגיב על מה שאמרת בנוגע לשיעור החינוך הגופני, אני מאוד מסכים איתך.

יאיר גולן: הלכה למעשה זה לא קורה מספיק טוב במערכת.

יאיר גולן: גם רמת השיעור, גם העובדה שהשיעור הוא אחד השיעורים הראשונים שמבטלים במקרה שצריך תגבור.

יאיר גולן: אנשים לא מבינים את המשמעות ואת החשיבות לשיעור חינוך גופני.

יאיר גולן: כחלק מהעשייה שלנו, אנחנו עובדים גם בתוך בתי ספר וכפרי נוער, אנחנו עובדים הרבה עם הצבא, אנחנו מנסים להעביר את השיטה והתרבות של חמש אצבעות הלאה לגופים אחרים –

עידית סילמן: האם משרד החינוך יצר תוכנית מיוחדת של חינוך גופני בבתי הספר לאור אתגרי הקורונה?

עידית סילמן: יכול להיות שצריך לחשוב על זה.

עידית סילמן: יש מפקחים בתחום החינוך הגופני, יש הרבה מורים לחינוך גופני.

עידית סילמן: אני חושבת שצריך לתכלל אותם, לשבת איתם יחד ולראות האם יש משהו מיוחד או תוכנית ייחודית שהחינוך הגופני יוצא אליה, דווקא בתחום הזה.

יאיר גולן: אני לגמרי מסכים.

יאיר גולן: אני יכול להגיד לך שאנחנו גם מתחילים לעבוד עם מחוז תל אביב וירושלים בנושא של החינוך הגופני –

עידית סילמן: במשרד החינוך, נכון.

יאיר גולן: ולהכשיר את המורים כדי שנוכל לייצר את הדברים האלה בצורה יותר טובה.

יאיר גולן: המשמעות של החינוך הגופני והספורט היא קריטית.

עידית סילמן: אני הייתי חושבת שצריך לעשות כל יום שיעור חינוך גופני לכולם בבית ספר.

עידית סילמן: צריך לפתוח עם זה את היום או לסיים עם זה את היום.

עידית סילמן: שיעור אחד ביום לכל כיתה, זה יכול לעשות פלאים.

מיכל מרים וולדיגר: את שוכחת את אלה שלא אוהבים התעמלות, לא כל הילדים אוהבים התעמלות.

עידית סילמן: זה משחקים חברתיים, תנועה.

עידית סילמן: כשאנחנו מדברים על שיעור חינוך גופני, יש מורים שלמדו את זה ארבע שנים.

עידית סילמן: זה לאו דווקא התעמלות.

עידית סילמן: זה שאני באה מהעולמות האלה זה לא אומר שכולם אוהבים.

עידית סילמן: אני יכולה להגיד לכם שאני לדוגמה בשיעורי החינוך הגופני מאוד שנאתי את הריצות לעבר שום מקום, מנקודה לנקודה ולהגיע עם גרון שרוף בסוף השיעור.

עידית סילמן: לא אהבתי את זה, לא התחברתי לזה.

עידית סילמן: אני התחברתי לדברים אחרים.

עידית סילמן: יש היום תנועה, ג'אז, היפ-הופ – תחלקו את הקבוצות, תייצרו מענים לחבר'ה.

עידית סילמן: בתקופתנו הייתה הפסקה פעילה בבית ספר.

עידית סילמן: מה רע בהפסקה פעילה?

עידית סילמן: תוציאו אותם עם גומיות ומשחקים, שחררו את הילדים.

עידית סילמן: אני חושבת שתוכנית יפה של משרד החינוך של מענה פעיל בבתי הספר –

קריאה: לא רק שיעור חינוך גופני, אם השיעורים בכלל היו דרך למידה של הגוף בתנועה, יצירתיים יותר –

עידית סילמן: נכון, אנחנו תמיד מדברים על אינטר-דיסציפלינריות, אפשר ללמוד שברים ואנגלית דרך תנועה, אפשר לעשות הרבה דברים אחרים.

עידית סילמן: כל דבר שישנה את המציאות הלא פשוטה שבני הנוער והצעירים מתמודדים איתה היום.

עידית סילמן: אגב, זה לא סתם שבתחום הפראלימפי מדינת ישראל נמצאת קדימה מאוד.

עידית סילמן: דווקא בתחום הזה של שיקום נכים דרך ספורט, מדינת ישראל מובילה ומביאה הישגים.

עידית סילמן: אנחנו רואים שזה משפר גם את החוסן הנפשי של אותם אנשים.

עידית סילמן: איפה שאנחנו משקיעים יש תוצאות, וצריך להשקיע בזה.

מיכל מרים וולדיגר: עידית, לפני שאת עוברת לדובר הבא, אני חייבת ללכת לעוד וועדה.

מיכל מרים וולדיגר: אני רוצה לומר, ישבתי פה בקשב רב ואני מברכת את כל החברה האזרחית על כל הפעילויות, המיזמים והדברים שהם עושים.

מיכל מרים וולדיגר: אני מסכימה עם מה שאמרה פה מקודם עידית סרגוסטי, זה צריך להיות התוספת, הקצפת ולא הבסיס.

מיכל מרים וולדיגר: הבסיס זה המדינה, המדינה חייבת לתת את הדברים האלה.

מיכל מרים וולדיגר: אני פונה גם אלייך, יושבת ראש הוועדה, אני מחזיקה בידיים שלי תוכניות לרוב, ורק לאחרונה מה שהזכרתי קודם לגבי השולחן הבין-מגזרי, שישבו שם גם החברה האזרחית וגם משרדי הממשלה ואנשי המקצוע, ביניהם גם המועצה לשלום הילד.

מיכל מרים וולדיגר: הוגשה תוכנית לא מזמן שיהיה בה חיזוק בשבעה היבטים, החוסן האישי של ילדים ונוער, חזרה ללימודים, פנאי משמעותי, תמיכה בצוותי חינוך וטיפול, חוסן בקרב ההורים, המערך היישובי, מערך איתור וטיפול במצבי סיכון.

מיכל מרים וולדיגר: יש כאן ממש נקודות, והכל נורא ברור מה צריך לעשות ואיך.

מיכל מרים וולדיגר: אני ממש מקווה ומתפללת, וזה באמת התפקיד של הוועדה פה, לא לכתוב עוד דו"ח ועוד תוכנית, אלא פשוט לקיים ולעשות את התוכניות הללו.

עידית סילמן: בהמשך למה שאת אומרת, אנחנו הבאנו היום אנשים שעושים, כי תוכניות יש לרוב, וגם התוכנית שהציגו משרד הבריאות, הרווחה והחינוך, בסוף זו תוכנית שהיא כביכול תוכנית חירום לאומית.

עידית סילמן: המשרדים התכנסו ואמרו גם לאור דיוני וועדות שעשינו כאן, בואו נוציא משהו.

עידית סילמן: המשהו הזה לא יכול לקחת חודשים מעכשיו, כי זה לא ייתן מענה.

עידית סילמן: זה לא יכול להיות מורכב מידי, כי זה לא ייתן מענה.

עידית סילמן: אנחנו הראנו לכם דברים שנמצאים על סדר היום של החברה שכבר נעשים, שאפשר להיעזר בהם, אפשר לקחת אותם.

עידית סילמן: זה לא חייב להיות רק הקצפת והשמנת, לדעתי יש כאלה שעושים דברים טובים.

עידית סילמן: קחו אותם, תשתמשו בהם בצורה רחבה יותר.

עידית סילמן: תכניסו לסל מה שצריך, תשתמשו במה שיש.

עידית סילמן: מענה לקיצור תורים בקהילה, בתחום הזה אפשר לעשות מעכשיו לעכשיו.

עידית סילמן: אין בעיה, ואפשר לפתור את זה.

עידית סילמן: צריך לשבת מול קופות החולים ולראות איך פותרים את זה.

עידית סילמן: לא צריך להתמקד בהמון דברים.

עידית סילמן: בתים מאזנים זה דבר חשוב, והוא נמצא על סדר היום של המשרדים ללא קשר.

עידית סילמן: משרד הבריאות מחויב לבתים מאזנים בלי קשר.

עידית סילמן: בתים מאזנים זה משהו שייתן מענה לא להרבה ילדים ובאופן מאוד מדורג, אז כל המדורג הזה יכול להיעשות.

עידית סילמן: כשמדברים על תוכנית חירום לאומית, צריך להביא את ההד הוק, מה שאנחנו יכולים לעזור עכשיו ולתת לו מענה.

קריאה: צריך לדאוג לטווח הארוך, שדברים יישארו מעבר לחירום.

עידית סילמן: בוודאי, אבל אנחנו רוצים את זה כחירום וכתמידי, להמשיך עם זה.

עידית סילמן: עמיתים לבריאות הנפש, נמצאת איתנו ענבר אדלר.

עידית סילמן: הנה עוד תוכנית מהממת, ענבר אדלר בן דור שהיא מנהלת תוכניות עמיתים לבריאות הנפש בחברה למתנ"סים.

עידית סילמן: עוד תוכנית מהממת שמה לעשות, לא תוקצבה השנה.

עידית סילמן: כשאני שמעתי שהיא לא תוקצבה השנה, גם עם זה הייתה לי בעיה.

עידית סילמן: בסוף זה נוער, זה עמיתים לנוער בבריאות הנפש.

עידית סילמן: גם לזה אני חושבת שהעברתי 3,000,000-3,500,000 ₪ כדי לתקצב את התוכנית הזאת, גם מתוך כספים קואליציוניים.

עידית סילמן: חברים, בסוף כל מה שהחברה האזרחית מחזיקה לנו, היא לא הפכה להיות חצר אחורית, היא חצר קדמית של בריאות הנפש.

עידית סילמן: לא יכול להיות שכל הדבר הזה – בואו, זה במקרה אנשים שפה נמצאים בזום, את מרכזי החוסן ביו"ש גם תקצבנו מכספים קואליציוניים, עוד הרבה תוכניות לבריאות הנפש.

עידית סילמן: אומנם אני מאוד קרובה לתחום, וברוך השם ניתנו לי אותם כספים שניתן להשתמש בהם, אבל צריך לזכור שהם חד פעמיים, ל-2021-2022.

עידית סילמן: אני מתפללת שאנחנו נהיה עם כספים יותר גדולים ל-2023 ו-2024, אבל זה לא יכול להיות מותנה רק בתקציבים הקואליציוניים.

עידית סילמן: אם החברה האזרחית מחזיקה היום את בריאות הנפש, אנחנו צריכים לתקצב אותה גם באופן סדור, את כל הפרויקטים האלה, לא בצורה שהם לא יודעים מה יהיה איתם מחר בבוקר.

עידית סילמן: ענבר, בבקשה.

בן דור: תודה על ההזמנה, אני שמחה להיות כאן.

בן דור: תוכניות עמיתים של החברה למתנ"סים כבר 20 שנים מקדמות השתלבות בקהילה של מתמודדים עם מגבלה נפשית.

בן דור: בארבע השנים האחרונות הקמנו מודל לבני נוער, שהוא בשותפות עם משרד החינוך, משרד הבריאות והקרן למפעלים מיוחדים של הביטוח הלאומי.

בן דור: המטרה היא בעצם לתת מענה קהילתי משלים לטיפול, שמקדם השתלבות חברתית ותומך בה.

בן דור: אנחנו יודעים שהבדידות, הניתוק החברתי, הסטיגמה העצמית והציבורית הם מכשול משמעותי עבור האוכלוסייה הזאת.

בן דור: התוכנית יכולה להוות גם תוכנית מניעתית, כי ברגע שנותנים מענה להשתלבות החברתית, אנחנו גם משפיעים באופן רחב על בני הנוער האלה.

בן דור: מה שאנחנו נותנים זה קודם כל מפגשי ליווי פרטניים על ידי אנשי מקצוע בתחום השיקום והטיפול.

בן דור: רוב העובדים שלנו בתוכנית הם עובדים סוציאליים שנפגשים עם הנערים באופן פרטני, ומלווים את ההשתלבות שלהם בקהילה.

בן דור: אנחנו גם נפגשים עם ההורים של המשתתפים שלנו כדי לתמוך בתהליך ההשתלבות במידת הצורך.

בן דור: אנחנו נותנים לכל משתתף ליווי על ידי חונך שנפגש אתו כמה פעמים במהלך השבוע.

בן דור: אנחנו גם נותנים מלגה ומלווים השתלבות בפעילויות פנאי וחברה שפתוחות לכלל בני הנוער, אם זה חוגים, סדנאות, תנועות נוער, התנדבויות.

בן דור: דיברו לפניי כמה הנושא הזה משמעותי ומפתח מסוגלות עצמית ותחושת משמעות.

בן דור: אנחנו גם מפעילים קבוצות חברתיות חווייתיות שמחזקות מיומנויות חברתיות ומקדמות השתלבות חברתית ומפיגות בדידות, חלקן רק עבור בני הנוער האלה וחלקן יחד עם בני נוער מהקהילה הרחבה.

בן דור: פיתחנו מודל שנותן מענה רחב ומקיף בקהילה.

בן דור: הרכזים שלנו נמצאים בקשר עם כל גורמי הטיפול והחינוך של כל נער ומשפחה, ומפנים גם במידת הצורך למענים קהילתיים אחרים.

בן דור: יש כאן מודל שפותח על ידי משרדי ממשלה בשיתוף הביטוח הלאומי, וכמו שאמרת אין לא תקצוב רציף.

בן דור: הוא לא נכנס לתשתית של אף אחד של משרדי הממשלה, ואנחנו באמת חושבים שהוא יכול להיות מענה משלים למרכזים האינטגרטיביים, כי אנחנו מדברים על שעות אחר הצהריים.

בן דור: נשמח לקדם שותפויות כאלה כדי לתת מענה ליותר בני נוער.

עידית סילמן: תודה רבה, ענבר.

עידית סילמן: אנחנו נסייר אצלכם בעמיתים בקרוב.

עידית סילמן: כבר קבענו סיור, מי שרוצה להצטרף אלינו אנחנו נעדכן גם את הוועדה והיא תוכל להוציא זימון.

עידית סילמן: צריך לומר שאתם עושים גם תוכניות מדהימות בחברה למתנ"סים, תוכנית רעים שהיא טיפול באוטיזם ועוד הרבה דברים מדהימים בשיתוף הקהילה.

עידית סילמן: אנחנו בהחלט חושבים שזה משהו שאפשר להרחיב ולתת מענה אמיתי וגדול.

עידית סילמן: ההסתדרות הרפואית, פרופסור דורון גוטהלף, יושב ראש איגוד הפסיכיאטריה של הילד והמתבגר, בבקשה.

דורון גוטהלף: שלום, אני אומר עידית שאני כל שבוע כאן וזה סימן מצוין לך ולוועדה.

דורון גוטהלף: האם רואים את המצגת שאני משתף?

עידית סילמן: כן.

דורון גוטהלף: מצוין.

דורון גוטהלף: ידידי דוקטור רווה הציג מצוין את התוכנית הבין משרדית של משרד הבריאות, חינוך ורווחה.

דורון גוטהלף: היו פה עוד המון תוכניות.

דורון גוטהלף: אני רוצה להגיד משהו לזכות, לא עושים מספיק במדינת ישראל, אבל תדעו שאנחנו לא המדינה היחידה.

דורון גוטהלף: המדינות הכי מפותחות ב-OECD מתמודדות עם המצב הזה.

דורון גוטהלף: בארצות הברית הכריזו על זה כמצב חירום לאומי מבחינה נפשית, המצב הנפשי של ילדים ונוער.

דורון גוטהלף: אני רוצה לקפוץ לעיקר ולהגיד ששמענו היום את משבר הדסה, זה מסמר שערות.

דורון גוטהלף: שמעתם שמנהל בית החולים אמר שהולכים לשחרר ילדים שאשפוזם לא חיוני.

דורון גוטהלף: אפשר להתווכח מה זה אשפוז לא חיוני, אבל כשהם משחררים אותם, מי מטפל בהם?

דורון גוטהלף: לאן הולכת אותה נערה עם אנורקסיה נרבוזה במצב קשה?

דורון גוטהלף: אותו נער דיכאוני?

דורון גוטהלף: אותו ילד אובדני?

דורון גוטהלף: אותו ילד שכבר לא הולך הרבה זמן לבית ספר?

דורון גוטהלף: לאן הם הולכים?

דורון גוטהלף: הם הולכים לקופת חולים, ושם שמענו את המצוקה.

דורון גוטהלף: הם באים למרפאות אפילו בבתי חולים, ואנחנו יודעים את המצוקה.

דורון גוטהלף: אז אם רוצים לפתור את הבעיה, אין מנוס מלהקים את מרכזי החירום האלה להתערבות במשבר.

דורון גוטהלף: רק המרכזים האלה – שמתי פה את התמונה של הפריסה הארצית.

עידית סילמן: אתה יכול לרדת במצגת שנוכל לראות?

דורון גוטהלף: אנחנו רוצים לפרוס את זה מצפת בצפון ועד לבאר שבע בדרום.

דורון גוטהלף: אתם רואים שיש במרכז לא מעט מרכזים, בירושלים, ברמב"ם, בהוד השרון.

דורון גוטהלף: שואלים בצדק מדוע בבתי חולים ולא בקהילה.

דורון גוטהלף: לא משנה איזו תוכנית תעשו, אין מומחים בפסיכיאטריה של הילד, ועל זה כל המערכת נשענת.

דורון גוטהלף: אם רוצים, צריך לעשות את זה דרך גיוס מתמחים.

דורון גוטהלף: איך יגיעו מתמחים?

דורון גוטהלף: אצלי בתל השומר, בצפת ובעוד מרכזים יש פסיכיאטרים שרוצים להתמחות, אבל למשל בבאר שבע בסורוקה אין.

דורון גוטהלף: אז מה יצטרכו לעשות?

דורון גוטהלף: יהיו צריכים לעשות תמריץ דיפרנציאלי.

דורון גוטהלף: ב-2011 היו בהסכם הרופאים תמריצים למקצועות במצוקה, ופסיכיאטריה של הילד שם, אז הגיעו מתמחים.

דורון גוטהלף: אז במקומות שאין ביקוש, נצטרך לגבות את זה בתמריצים.

דורון גוטהלף: התוכנית הזאת מדברת בעצם על כך שהילדים במצבים האקוטיים – מה הם אותם מצבים אקוטיים, אתם רואים בשקף.

עידית סילמן: אגב, על פי המחקר במכבי שהם היחידים שבדקו און-ליין את מי שפנה כדי לקבל סיוע, הם מדווחים על עלייה מאוד גבוהה בתחום של הפרעות אכילה, ודווקא על ירידה בתחומים של המגזרים, מגזר חרדי וערבי.

עידית סילמן: אגב, יכול להיות שזה בגלל תת-דיווח ועניין של סטיגמה, ועוד הרבה דברים אחרים שנשארים בבית.

עידית סילמן: יש מצוקה מאוד גדולה בהפרעות אכילה, ובואו נשים את זה על השולחן.

עידית סילמן: היום הורים לא מודעים להפרעות האכילה לשני הצדדים של בני הנוער והילדים.

עידית סילמן: אני חושבת שבתחום הזה צריך לצאת לאיזושהי תוכנית התערבות מאוד משמעותית.

עידית סילמן: גם בתוך משרד החינוך, זה חייב לשבת על השולחן של היועצים החינוכיים, המורים והמורות.

עידית סילמן: אני לא בטוחה שכולם יודעים איך להנחות את בני הנוער ואיך לזהות את הסימנים של הפרעות אכילה.

עידית סילמן: היום אין מקום גם לא לאינטייקים, גם לא לטיפולים.

עידית סילמן: כל מי שמתקשר אליי שאני אעזור באופן אישי, כלו כל הקיצים, אין לנו איפה.

דורון גוטהלף: נכון מאוד, ולכן אנחנו מכניסים את זה להתערבות במשבר.

דורון גוטהלף: גם חרדה ודיכאון, יש לי הפתעה בשבילכם.

דורון גוטהלף: אחרי הגל החמישי כבר תהיה עלייה באובדנות, יש יותר אלימות בבית.

דורון גוטהלף: עוד אוכלוסייה שלא הוזכרה זה בעלי האוטיזם ומוגבלות שכלית-התפתחותית.

דורון גוטהלף: הם בכל שינויי השיגרה הזו נמצאים במצב קשה מאוד, וגם להם צריך לתת מענה אקוטי.

דורון גוטהלף: אנחנו נקבל הפניות מכל מקום, מחדרי מיון, ממרפאות – הנה, מישהו פונה לחדר מיון, מה אפשר לעשות אתו?

דורון גוטהלף: פסיכיאטריה זה לא כירורגיה שתיתן ניתוח ותפתור את זה.

דורון גוטהלף: צריך שלחדר המיון יהיה לאן להפנות.

דורון גוטהלף: אנחנו נקבל כמובן גם מהרווחה והחינוך, נפרסם את השירותים האלה בתקשורת.

דורון גוטהלף: הוכחנו שאנחנו חלוצים בעולם גם בתל השומר וגם בעוד מקומות, גם פרסמנו על זה.

דורון גוטהלף: התערבות של שישה שבועות – ידענו לבנות מודלים של התערבות לאלימות בבית, להפרעות אכילה ולחרדה, טיפול של שישה שבועות מביא להקלה כזאת שאחרי שמונת המפגשים, 72% השתפרו באופן משמעותי וכבר לא היו צריכים טיפול אקוטי, היה מספיק להם מעקב פסיכיאטרי.

דורון גוטהלף: אז התוכנית הזאת גם יעילה.

דורון גוטהלף: אני רוצה להזכיר שמה שאנחנו מבקשים בשביל זה, זה 30 תקנים של מתמחים, שלושה בכל מרכז.

דורון גוטהלף: בגלל שמתמחים עושים עוד דברים, יש להם עוד רוטציות, בכל זמן נתון שניים יעבדו בתוכנית הזאת.

דורון גוטהלף: כל מרכז שיקבל את זה ייתן פסיכיאטר בכיר שינהל את זה ויהיה אחראי עליהם.

דורון גוטהלף: מדברים עם משרד הרווחה שהוא ייתן שישים מתמחים בפסיכולוגיה ועשרה עובדים סוציאליים.

דורון גוטהלף: עדיין יש דיבור עם משרד החינוך מה הם ייתנו.

דורון גוטהלף: רוצים שהמרכזים יתנו תקנים של מזכירות, לדעתי –

עידית סילמן: יש היום 30 תקנים של מתמחים בפסיכיאטריה?

עידית סילמן: הרי גם הדבר הזה זה משהו שצריך לדאוג מול ההתמחויות, שבסוף אותם סטודנטים שבוחרים לבוא ולהתמחות בפסיכיאטריה, שזה יהיה מקצוע נדרש ויהיה עליו תמרוץ כזה או אחר כדי שיבואו להתמחות בו.

דורון גוטהלף: זה מה שאמרתי קודם, בטח בפריפריה יצטרכו את התימרוץ –

עידית סילמן: אחרת כולם ילכו לכירורגיה פלסטית, לעיניים וכאלה.

עדית סרגוסטי: אני יכולה לשאול שאלה?

עידית סילמן: כן.

עדית סרגוסטי: אני רוצה התייחסות לחברה הערבית, חוה הזכירה את זה קודם.

עדית סרגוסטי: יש מצוקה קשה בפסיכיאטרים לילדים ונוער בארץ, פסיכיאטרים שהם דוברי ערבית, ככל שאני יודעת, יש אולי חמישה לילדים ונוער.

עדית סרגוסטי: אותו דבר פסיכולוגים קליניים, פעם אחרונה שאנחנו בדקנו 1.5% בלבד מהפסיכולוגים הקליניים היו ערבים.

עדית סרגוסטי: זה נושא שכבר שנים על שנים חוזר ועולה, והשאלה היא איפה בתוך המרכזים האינטגרטיביים יינתן מענה לאוכלוסייה הערבית שמהווה 20% מאוכלוסיית מדינת ישראל.

דורון גוטהלף: לצערי כשאני רואה שאני מעביר שקפים אני מעביר לעצמי, אבל עכשיו אתם רואים.

עידית סילמן: ראינו את זה כל הזמן.

דורון גוטהלף: אז מתוך 30 תקנים, לפחות חמישה דוברי ערבית.

דורון גוטהלף: אני חושב שחלק מהסיבה שמכבי לא מצאו עלייה באוכלוסייה הערבית, כי אין מספיק פסיכיאטרים.

דורון גוטהלף: זה לא שיש ארבעה או חמישה, יש יותר מזה, אני חושב שיש גם יותר מעשרה.

דורון גוטהלף: אבל ללא ספק יש מחסור, ולכן אנחנו רוצים לדאוג שבתוכנית הזו כשאנחנו מגייסים מתמחים, זה יהיה פתרון לשלב הבא.

דורון גוטהלף: אין דרך לפתור מחסור בפסיכיאטרים חוץ מאשר לייצר אותם.

דורון גוטהלף: ברגע שאנחנו מקבלים את התקנים האלה, אנחנו מייצרים לעתיד ודואגים שיהיו שם גם לפחות חמישה דוברי ערבית.

דורון גוטהלף: אני רוצה לסיים ולהדגיש שהתוכנית של בתים מאזנים זה מצוין וכל גם התוכנית של מרכזים אינטגרטיביים, אבל זה לא נותן פתרון מידי לאותם מקרים אקוטיים בהם אנחנו צריכים לתת פתרון.

עידית סילמן: נכון.

דורון גוטהלף: אני קצת מודאג שאם אנחנו מגיעים עם חבילה מאוד כבדה, אנחנו לא נצליח להתניע את המרכזים האלה, שהם לדעתי אלה שנותנים את המענה והעזרה הראשונה לצונאמי שיש לנו כרגע.

עידית סילמן: דורון, לפי ראות עיניך, תוך כמה זמן זה יכול לעמוד על הרגליים?

דורון גוטהלף: תוך שלושה חודשים אנחנו מגייסים את כולם, תוך חצי שנה אנחנו מתחילים בפעילות להערכתי.

עידית סילמן: בסדר גמור, תודה רבה.

עידית סילמן: אנחנו נעקוב.

עידית סילמן: אני רוצה לסכם.

עידית סילמן: חברת הכנסת אימאן ח'טיב, בבקשה.

אימאן ח'טיב יאסין: אני רוצה לתת הערה על הדף האחרון שהצגת לגבי 30 הפסיכיאטרים שאתה מתכוון לגייס ולתת תמריצים.

אימאן ח'טיב יאסין: אתה אומר שלפחות חמישה יהיו דוברי ערבית, אני חושבת שבשטח יש אפשרות ויש רופאים שרוצים להתמחות דווקא במקצוע הזה.

אימאן ח'טיב יאסין: בחברה הערבית יש צורך מאוד נחוץ בדבר הזה, ולכן אני חושבת שצריך להקצות לפחות כאחוז התושבים באוכלוסייה בתור התחלה.

אימאן ח'טיב יאסין: צריך לעשות את המהלך הזה מהר כמה שאפשר, לפני שאנחנו נכנסים לפעולה ונגיד ששמנו לפחות 5%.

אימאן ח'טיב יאסין: מהניסיון שלנו, בספק אם נגיע גם לזה.

אימאן ח'טיב יאסין: לכן צריך לשים את זה לפי האחוז שלהם באוכלוסייה.

אימאן ח'טיב יאסין: זה הדבר הראשון.

אימאן ח'טיב יאסין: הדבר השני שאני רוצה להעלות פה, אנחנו מדברים על אפשרויות ופעילות פנאי, וכל מיני תוכניות.

עידית סילמן: גם זה נמצא במחסור.

אימאן ח'טיב יאסין: זה נמצא במחסור אדיר גם בתוך החברה הערבית.

אימאן ח'טיב יאסין: הזכרת את החברה למתנ"סים, אני מכירה מקרוב את התוכניות שלהם ואת מה שהם עושים בצורה מאוד מקצועית, עדינה, משלבת, נותנת מקום וכבוד לכל אחד.

אימאן ח'טיב יאסין: צריך גם במקום הזה לדאוג לתת את התקציבים הנחוצים בשביל הנושא הזה.

אימאן ח'טיב יאסין: עוד נקודה חשובה, אם אנחנו מדברים על ילדים ונוער, אני לא יכולה לשכוח את מה שראינו בסיור, כבוד היו"ר, במחלקה בצפת.

אימאן ח'טיב יאסין: מה שראינו שם זה זוועה, תסלחו לי על המילה, אי אפשר לעצום עיניים ולהמשיך במקום הזה, צריך לתת פתרון מידי.

אימאן ח'טיב יאסין: אני כל הזמן חושבת על אותן נערות שיושבות באותה מחלקה וצריכות ללכת את כל המסדרון למקלחת, ולך תדע.

אימאן ח'טיב יאסין: אנחנו שמענו סיפורים מצמררים שם על נערות שנכנסו לדיכאונות ולכל מיני מצבים קשים בגלל תקיפות מיניות.

אימאן ח'טיב יאסין: בואו נתאר לעצמנו שנהיה שותפים גם באחריות הזאת, שאותן נערות יושבות במקום כזה, מקום משותף של בני נוער ונערות עם מקלחות משותפים.

אימאן ח'טיב יאסין: ריבונו של עולם, זה לא יאומן.

אימאן ח'טיב יאסין: אני מזועזעת עד עכשיו.

עידית סילמן: דורון, אני רק אומר שהיינו בבית החולים זיו בצפת, וצריך לומר שהם עושים שם עבודה נהדרת, וזו אחת ממחלקות הילדים מבחינת ההון האנושי שעובד שם – ועדיין, צריך לומר את האמת, כאשר המחלקות מעורבות ויש גם נפגעי ונפגעות תקיפה מינית, ובסוף יש מקלחות ושירותים בסוף המסדרון – אימאן ח'טיב שואלת, אני לא מבינה איך יכול להיות שנערה שנפגעה בפגיעה מינית כזאת או אחרת ונמצאת פה במחלקה על רקע כזה, איך היא צריכה להתנהל במחלקה מעורבת כזו, אפילו שיש זמני מקלחות שונים לנערים ולנערות.

עידית סילמן: לעבור מסדרון שלם עם הציוד שלה ועם הדברים – ב-2022 זה לא נתפס שככה אנחנו מנהלים את מערכת בריאות הנפש במדינת ישראל.

עידית סילמן: זה כשעוד היינו בזיו בצפת, אני אומר לאימאן ח'טיב שכשאני הגעתי למקומות אחרים כמו מזור, ואתם מכירים אותם, חלק מהמחלקות הן כאלה, חלק מהמחלקות הן אחרות.

עידית סילמן: לא יכול להיות שחברת כנסת כמוני תיכנס ותגיד שיש אסירים שיושבים במקומות אחרים עם תנאים יותר הגיוניים מבחינת המטר לאדם בחדר.

עידית סילמן: לא הגיוני שיהיה דבר כזה בשנת 2022.

עידית סילמן: מי שאמון על התקצוב של המערכת הזו, גם בתוך בתי החולים הפסיכיאטריים, שאגב לא צריכים לשבת כבתי חולים פסיכיאטריים.

עידית סילמן: מזמן זה היה צריך להיות בתוך בתי החולים הכלליים.

עידית סילמן: מה שאתם עושים עכשיו זה איזשהו תהליך של המרכזים האינטגרטיביים, שהוא לקראת – אין מה לעשות, צריך לנהל את מערכת בריאות הנפש בצורה אחרת.

עידית סילמן: היום אנחנו לא במצב שאנחנו יכולים לאפשר לעצמנו לשים את זה בקרן זווית ובצד.

עידית סילמן: היום אנחנו לא במצב שאנחנו יכולים להתעלם מהמשפחה ומהקהילה.

עידית סילמן: המערכת הזו צריכה להתנהל אחרת.

עידית סילמן: אני חושבת שזו ההזדמנות של כל המשרדים האלה להכות בפטיש ובברזל כרגע, ולנסות ולמצוא את הפתרון.

עידית סילמן: אני לא רואה לזה הזדמנות טובה יותר מהיום, לעשות את השינוי.

עידית סילמן: בזה אני אסיים.

עידית סילמן: אנחנו שמענו את כולם.

עידית סילמן: אנחנו גם נתקצר את כל הרעיונות.

עידית סילמן: הייתה אמורה להיות איתנו גם יערה ישורון ועוד כמה שדווקא יש להם רעיונות נהדרים, ואנחנו נביא אותם בהמשך וניתן אותם כדוגמאות.

עידית סילמן: נעלה אותם על סדר היום של הוועדה.

עידית סילמן: אנחנו נערוך על כך עוד מפגשים וגם סיור בחוץ.

עידית סילמן: נתכלל את הכל, נעביר אליכם ונעמוד איתכם בקשר כדי לקדם את הנושא הזה כמה שיותר מהר.

עידית סילמן: תודה רבה לכל המוזמנים שהגיעו.

עידית סילמן: אנחנו נבקש להתעדכן לגבי לוחות הזמנים של הדבר הזה, והאם זה מובא להחלטת ממשלה בהקדם.

עידית סילמן: תודה רבה, הישיבה נעולה.