ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 24, פרוטוקול מספר 76, 2021-12-27 09:24

שרן השכל: בוקר טוב לכולם.

שרן השכל: אני שמחה לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

שרן השכל: התכנסנו היום לישיבה מיוחדת לציון שבוע השפה העברית.

שרן השכל: נושא הדיון היום יהיה השפה העברית ותפקידה בעיצוב הזהות ותחושת השייכות לישראל.

שרן השכל: אני יכולה לומר אולי ממקום יותר אישי: אני נולדתי בקנדה והגעתי לישראל בגיל שנה, וחייתי גם בארצות הברית וגם באוסטרליה.

שרן השכל: באמת, השפה העברית היא מרכיב קריטי בעיצוב הזהות שלנו כישראלים וביצירת תחושת שייכות.

שרן השכל: קשה לי לתאר כל כך הרבה אירועים ומקרים שבהם כמובן אנחנו נתקלים בדוברי השפה העברית, או באמת הגעגועים שנוצרים.

שרן השכל: לכן, אני חושבת שהדיון הזה הוא מאוד-מאוד חשוב וקריטי, כמי שיש לה גם משפחה שחיה בלא מעט מדינות בחו"ל: בארצות הברית, בצרפת ובנורווגיה.

שרן השכל: האתגר של הקהילות היהודיות ללמידת השפה העברית הוא לא פשוט.

שרן השכל: לימודי השפה העברית בעצם יוצרים סוג של גשר בין מדינת ישראל לבין אותן קהילות יהודיות שחיות בחו"ל.

שרן השכל: זה גשר שמחבר אותם לתרבות ולמקום הכי-הכי עמוק בזהות האישית של כל אחד ואחד מהם.

שרן השכל: לכן, גם הדיון היום יתרכז באותו הגשר שאנחנו מעוניינים לבנות גם כוועדה, בין הקהילות שלנו לקהילות היהודיות, על ידי השפה העברית: לימודים של השפה העברית, בין אם זה בבתי ספר יעודיים או לא יעודיים בקהילות שונות.

שרן השכל: יש לנו לא מעט דוברים.

שרן השכל: אם מי מחברי הכנסת רוצה לומר כמה מילים, נעשה סבב בדקה לכמה מילות פתיחה.

שרן השכל: בבקשה, חבר הכנסת משה טור פז, זכות הדיבור אצלך.

משה טור פז: בוקר טוב, שלום לכולם.

משה טור פז: גברתי יושבת הראש, האמת שאני מאוד שמח שבמסגרת שבוע השפה העברית אנחנו עורכים כאן דיון בוועדת החינוך.

משה טור פז: המאבק הכי גדול שלי עם הילדים שלי הוא לעקור מהשורש את השיבוש של השנים האחרונות, שבו הא' הפכה לי'.

משה טור פז: אני לא אלמד אלא אני ילמד, וכולי.

משה טור פז: כמו יושבת הראש, גם אני נולדתי בחו"ל, בארצות הברית בשליחות של ההורים שלי.

משה טור פז: גדלתי בבית של אנשים דוברי אנגלית.

משה טור פז: דווקא בגלל זה, חשיבות השפה התקינה, המשמעויות והרבדים הנוספים שלה היו כל כך חשובים בבית.

משה טור פז: אני רוצה רגע לחבר את האמירה האולי תיאורטית הזו למשהו מאוד קונקרטי: כוועדת חינוך אנחנו נידרש בחודשים הקרובים, ובעצם כבר התחלנו, לעסוק בנושא רפורמת הבגרויות של משרד החינוך.

משה טור פז: לי מאוד חשוב שהעברית לצורותיה, והיום במשרד החינוך צריך לומר - למקצועותיה, תבוא לידי ביטוי במה שאנחנו דורשים מתלמידים ברמות הגבוהות ביותר.

משה טור פז: למי שלא מכיר, עברית נפרטת ללשון, לספרות עברית ועוד.

משה טור פז: בעיניי זה לא קריטי אלא דרמטי שאנחנו נשמור את לימוד השפה העברית במקום מאוד חשוב בסדר העדיפויות של המשרד ושלנו.

משה טור פז: עוד דבר אחד בתחום הזה: אחד האתגרים שלנו היום הוא לגרום לילדים לקרוא, וכל מי שיש לו ילדים בוגרים מכיר את זה.

משה טור פז: היום צריך לומר גם - לקרוא בעברית.

משה טור פז: אני מרגיש שבעניין הזה יש לנו אתגר גדול.

משה טור פז: הייתי בכיתה ט' כשהתגלגל לידיי רומן רוסי של מאיר שלו שיצא כמה שנים קודם לכן.

משה טור פז: עבורי ועבור חבריי בישיבה התיכונית זה היה רגע מכונן שהשפיע על אהבת הספרות שלנו בכל השנים הבאות.

משה טור פז: משם אני באמת חושב שלמדתי לאהוב ספרות ולאהוב עברית, וגם להשתדל לשפר אותה ולגדל אותה ככל שעברו השנים.

משה טור פז: אני מברך על הדיון, ותודה רבה.

משה טור פז: בואו נעשה כוועדת חינוך הכל כדי לחזק את לימודי העברית ואת השפה העברית כאן בישראל.

משה טור פז: תודה.

שרן השכל: תודה רבה על הדברים.

שרן השכל: חבר הכנסת שיין.

יוסף טייב: אנחנו באמת שמחים על הדיון הזה.

יוסף טייב: קודם כל אני שמח לראות פה את חברי מירון איזקסון, המשורר וההוגה, ואנחנו חברים טובים.

יוסף טייב: הנושא של השפה העברית הוא חלק אינטגרלי מהשיח הגדול על התרבות שלנו פה במדינת ישראל.

יוסף טייב: השפה העברית היא באמת המעצב המרכזי אולי, כמו שאמרת, שרן, של הלאומיות היהודית הישראלית המתחדשת.

יוסף טייב: אין כמו תחיית השפה בשביל להגדיר אותנו כעם.

יוסף טייב: העם היהודי כמובן הוגדר כעם ללא ריבונות מאות בשנים, אבל הוא לא הוגדר כעם בגלל השפה העברית כשפת חייו.

יוסף טייב: היו 'מאמע-לושן' אחרות - היו הרבה שפות אחרות והרבה ניבים.

יוסף טייב: עברית כמובן הייתה שפת הקודש.

יוסף טייב: שפת הקודש נשארה בתוך המערכת.

יוסף טייב: כאשר השפה העברית הפכה לשפה המדוברת - מה שהגרמנים קוראים Liebe di sprache - השפה שמדברים אותה, היא הפכה באמת למייצג המזהה ביותר של הישראליות.

יוסף טייב: לא רק בשביל היהודים - גם בשביל אזרחי מדינת ישראל האחרים היום.

יוסף טייב: זה הדבר הכי מרכזי.

יוסף טייב: לכן, שומה עלינו לשמר ולטפח אותה - כי היא חלק הכי מרכזי בכל הזהות הלאומית שלנו בתוך מדינת ישראל.

יוסף טייב: בו בזמן, אנחנו יודעים שהשיבושים בה והתפיסה לגביה הם מצד אחד התפתחות של שפה חופשית.

יוסף טייב: זה גם חלק אינטגרלי מסלנג ואנחנו יודעים שזה חלק מתוך התפתחות טבעית של השפה; אבל בו בזמן חל גם פיחות ברמה מסוימת ברצון לדייק בה, ברצון להבחין בין זכר ונקבה.

יוסף טייב: כל אותם דברים שאנחנו רואים אותם כל הזמן.

יוסף טייב: אני חושב שבדיונים האלה אנחנו צריכים להגדיר גם את גבולות הגזרה: שהשפה לא תישאר רק נחלתם של האינטלקטואלים, אלה שקוראים ספרות ואלה שכותבים; אלא באמת להנחיל אותה ברמות אחרות לתוך החברה הישראלית.

יוסף טייב: זה האתגר הגדול שלנו: להפוך את השפה לבאמת חיה ובועטת, אמיתית ונכונה, בו בזמן שהיא שומרת על הצביון המדויק שלה.

יוסף טייב: אני חושב שזה אחד הדברים הגדולים שאתה אומר בשיחות עם הילדים שלך.

יוסף טייב: כשאני הייתי ילד, לא היה דבר כזה שאבא שלי לא יתקן אותי בין זכר ונקבה, שניים ושתיים.

יוסף טייב: אין טעויות.

יוסף טייב: זה היה בלתי נסבל.

יוסף טייב: היום כשאתה מתקן מישהו, הוא אומר - אל תתקן אותי.

יוסף טייב: אז צריך לחשוב פה באמת מהם גבולות הגזרה בתוך התפתחות התרבות בכלל, והשפה כחלק ממנה.

יוסף טייב: אני מאוד מברך על הדיון הזה, שהוא בהחלט חלק ממה שוועדת החינוך צריכה לעשות.

יוסף טייב: תודה.

שרן השכל: תודה רבה על הדברים.

שרן השכל: חבר הכנסת דוידסון.

סימון דוידסון: תודה רבה, גברתי יושבת הראש.

סימון דוידסון: לא תאמיני, אבל אני מגיע לדיון הזה דרך הספורט, ואני אספר לכם למה ואיך.

סימון דוידסון: אני מסתובב המון בארץ, בעיקר בחברה הערבית, כי אני באמת מאמין שהדרך הטובה ביותר למיגור הפשע והאלימות היא דרך הספורט: דרך אגודות, דרך מסגרות ספורטיביות.

סימון דוידסון: דרך זה שהילדים יהיו עסוקים בדברים הכי טובים: בספורט ובחינוך דרך הספורט.

סימון דוידסון: מה גיליתי?

סימון דוידסון: הילדים בחברה הערבית לא יודעים לדבר עברית.

סימון דוידסון: אני הייתי בשוק.

סימון דוידסון: אני מסתובב בערים ישראליות - לא מעבר לקו הירוק, אצלנו.

סימון דוידסון: ליד כפר סבא, בגליל - לא משנה איפה.

סימון דוידסון: אתה נפגש עם ילדים שהם ספורטאים, כדורגלנים, שחיינים, ג'ודוקות - לא משנה מי, ופתאום אתה מבין שהם מבינים אותך, מבינים את השפה העברית - אבל הם לא יודעים לדבר.

סימון דוידסון: הם מתביישים.

סימון דוידסון: אין להם ניסיון, כי הם לא מתרגלים את זה.

סימון דוידסון: זה דומה מאוד לילדים שלומדים גם אנגלית חמש יחידות, מסיימים כיתה י"ב בציון 100 ולא יודעים לדבר אנגלית.

סימון דוידסון: מתביישים להוציא מילה מהפה.

סימון דוידסון: משהו פה לא בסדר.

סימון דוידסון: אני מדבר עכשיו על החברה הערבית - משהו בתרגול של הילדים, הדברים המינימליים של להוציא משפטים מהפה ולנהל איזשהו שיח.

סימון דוידסון: בסוף, הדבר הזה מגיע למקרים שאנחנו לא רוצים שיגיעו: לזה שמורות ומורים מסיימים את הלימודים שלהם ומפחדים להגיע לבתי ספר יהודיים כי קשה להם מאוד עם השפה וקשה להם מאוד להתבטא מול ילדים ישראלים.

סימון דוידסון: הם לא מגיעים לבתי ספר, וכך הלאה גם במקצועות אחרים.

סימון דוידסון: השפה היא דבר כל כך חשוב בחברה הערבית.

סימון דוידסון: הדיון הזה הוא מאוד חשוב, אבל בסוף צריכים ליישם אותו עם מהלכים שהילדים יסיימו בית ספר, וגם בגיל היסודי - שילמדו לדבר עברית.

סימון דוידסון: פחות חשובים הלשון והדקדוק; שילמדו להוציא מילים מהפה ולתרגל את השפה העברית.

סימון דוידסון: זה יעזור להם מאוד כילדים שבסוף רוצים להגיע ולהיות חלק מהחברה הישראלית.

סימון דוידסון: ולא רק בספורט, בכל דבר.

סימון דוידסון: זה הדבר הכי חשוב שרציתי לומר פה, ואני מקווה שנגיע לנושא הזה.

סימון דוידסון: תודה רבה.

שרן השכל: תודה רבה.

שרן השכל: חברת הכנסת וסרמן.

רות וסרמן לנדה: יושבת הראש וחברים יקרים, זה כבוד בשבילי.

רות וסרמן לנדה: אני לא חברה קבועה בוועדת החינוך, אבל מכיוון שאני רואה שליחות בכהונה שלי כחברת כנסת, לשבת דווקא בוועדת חינוך זה על אחת כמה וכמה.

רות וסרמן לנדה: אני חייבת לומר שני דברים: גם אני עולה, לא חדשה אלא ותיקה.

רות וסרמן לנדה: יש פה סוג של מכנה משותף, שאני חושבת שגורם לנו באיזשהו אופן להבין שהדבר הזה לא מובן מאליו.

סימון דוידסון: הייתם מאמינים שאנחנו הגענו מאותה מדינה?

סימון דוידסון: אנחנו מליטא.

רות וסרמן לנדה: אני יותר נאמנה למראה האותנטי, אבל הלב קרוב.

רות וסרמן לנדה: מה שכן הייתי אומרת זה את הדבר הבא: כשאני עליתי לארץ, בגיל 17, עליתי כקטינה חוזרת וזו אנקדוטה שאני רוצה לחלוק איתכם.

רות וסרמן לנדה: דיברתי כמו ילדה בכיתה ג', כי כך עזבתי את בית ספר ארזים באשדוד.

רות וסרמן לנדה: אני לא אגרום לכם לצחוק ואומר לכם איך הגיתי מילים מסוימות, כי אתם פשוט תיפלו מהכיסא, אבל החלטתי שאני לא יכולה לעשות פאדיחות, ופשוט לקחתי את הספרים של אבשלום קור ולמדתי אותם בעל פה כדי באמת להיות קצת יותר נאמנה למשפחה ולא לעשות בושות.

רות וסרמן לנדה: חוץ מזה, אני רוצה להצטרף לדברים שאמר חברי, חבר הכנסת דוידסון.

רות וסרמן לנדה: אני מאוד-מאוד מעורה ופעילה בכל מה שקשור לחברה הערבית מזה שנים, מתוך פריזמה מאוד ציונית ולא מתוך פוזיציה פוליטת.

רות וסרמן לנדה: אתה אמרת את זה בעדינות ובדיפלומטיות - אני מאוד ערה לרמה שמתחת לכל ביקורת ומזעזעת של העברית של מרבית צעירי החברה הערבית היום, ברמה שהם לא מסוגלים לנהל שיח רגיל, אחד על אחד, לא פורמלי, לא במבחן ולא בשום תנאי לחץ.

רות וסרמן לנדה: אם באים אורחים ישראלים, הם מעדיפים לדבר איתם באנגלית - ולא מתוך פוזיציה פוליטית אלא מתוך העובדה שהם לא יכולים להתנהל בשיחה רגילה בעברית.

רות וסרמן לנדה: בעיניי זה מזעזע, וזה גם מנציח את הסגרגציה בצורה שהיא איומה ונוראית ליכולת הקיום שלנו כאן כמדינה.

רות וסרמן לנדה: לכן, אני חושבת שהנושא שהעלית הוא סופר חשוב.

רות וסרמן לנדה: אני גם יודעת ששרת החינוך לקחה את זה מאוד ברצינות כיעד, לשפר את רמת העברית ואפילו לנסות ולהכניס מורים ומורות יהודיים ויהודיות לתוך בתי ספר ערביים כדי שבאמת ישמעו את העברית - ללא מבטא וללא שום טעות, למרות שהרבה מורים ומורות גם ערביים מדברים יפה מאוד.

רות וסרמן לנדה: עדיין, הפער הזה מנציח גם את העדר התעסוקה ואת היכולת שלהם להשתלב בשוק התעסוקה בגיל 18.

רות וסרמן לנדה: למעשה, הנתונים הם שלמעלה מ-30 אחוז לא הולכים לעולם האקדמי וגם לא נכנסים למעגל של תעסוקה.

רות וסרמן לנדה: מרביתם גם לא הולכים לשרת בצבא.

רות וסרמן לנדה: אז, נוצר מצב שבגיל מאוד רגיש ליכולת למשוך צעירים לעולם הפשע ולעולמות פחות סימפטיים, הם מאוד קלים לפיתוי, משום שאין להם את היכולת להשתלב כראוי בשוק התעסוקה.

רות וסרמן לנדה: הדבר הבסיסי הזה, שנראה לנו כל כך בנאלי, הוא האלמנט הבולט במיוחד וזו השפה.

רות וסרמן לנדה: זה הלך והידרדר עם השנים.

רות וסרמן לנדה: אני בטוחה שאני לא מחדשת פה לאף אחד מגורמי המערכת, אבל זה באמת אחד הדברים שמאוד-מאוד מקשה על אותה לכידות ואפילו הייתי אומרת על עתיד הקיום במקום הזה.

רות וסרמן לנדה: תודה רבה.

שרן השכל: תודה רבה על הדברים.

שרן השכל: אני רוצה להעלות את יושב ראש ההסתדרות הציונית העולמית והסוכנות היהודית, יעקב חגואל, שלבקשתם גם יזמנו את הדיון היום.

שרן השכל: הוא נמצא איתנו בזום.

יעקב חגואל: בוקר טוב לכם.

יעקב חגואל: ראשית, אני רוצה להודות ליושבת ראש הוועדה שלקחה את היוזמה שלנו ויצרה את הדיון החשוב הזה.

יעקב חגואל: אנחנו במוסדות הלאומיים - גם בהסתדרות הציונית וגם בסוכנות היהודית - רואים בעברית אתגר מאוד חשוב.

יעקב חגואל: לצערנו, פחות ופחות יהודים בתפוצות מדברים עברית.

יעקב חגואל: אנחנו רואים בזה אתגר אדיר.

יעקב חגואל: אנחנו עושים כמה כמה וכמה פעולות.

יעקב חגואל: ראשית, כיום יש לנו כ-600 אולפנים בתפוצות.

יעקב חגואל: דרך אגב, האולפנים האלה ממומנים על ידי משרד העלייה והקליטה.

יעקב חגואל: זה פרויקט של ההסתדרות הציונית והסוכנות היהודית שנקרא חברת אופק ישראלי.

יעקב חגואל: דרכה אנחנו מלמדים עברית.

יעקב חגואל: המטרה שם היא בראש ובראשונה לעצור את החסם של העלייה ארצה, ולתת את הכלים לאחינו בתפוצות - את הכלי החשוב ביותר שהוא שפה.

יעקב חגואל: מי שרוצה לעלות לישראל מבין שבלי עברית יהיה לו מאוד קשה כאן.

יעקב חגואל: הדבר השני שמאוד חשוב לנו זו השפה שהיא שפה של עם.

יעקב חגואל: היא אחד מהמרכיבים אותנו כעם והמאחדים אותנו כעם.

יעקב חגואל: השפה היא לא רק שפת אם, אלא היא שפת עם.

יעקב חגואל: בהקשר הזה אנחנו במוסדות הלאומיים משקיעים רבות.

יעקב חגואל: נמצאת איתכם בוועדה חברתי הטובה, יפעת עובדיה לוסקי, שהיא ראשת המחלקה לעברית ולתרבות בהסתדרות הציונית העולמית.

יעקב חגואל: אנחנו ייחדנו מחלקה שמטפלת באיך שאנחנו מקדמים את העברית בתפוצות; איך אנחנו מקדמים את העברית בישראל; איך אנחנו מעלים את הרמה של העברית; איך אנחנו דואגים לכך שיותר ויותר יהודים, גם בארץ וגם בתפוצות, ידברו עברית.

יעקב חגואל: אנחנו רואים בזה ערך מאוד חשוב.

יעקב חגואל: אנחנו מאוד מודאגים מהנתונים שיש לנו, שיהודים פחות מדברים עברית.

יעקב חגואל: דרך אגב, זה קורה גם בגלל הליכים גלובליים, שאנחנו רואים בעולם - הליך הגלובליזציה בעשור האחרון.

יעקב חגואל: אם נאמר בבית ספר בארגנטינה, יהודי פרטי שההורים משלמים בו כדי שיידעו יהדות ועברית - אם עד היום השפה הראשונה הייתה ספרדית והשפה השנייה הייתה עברית, היום השפה הראשונה היא ספרדית, השפה השנייה היא אנגלית ובמקרה הטוב השפה השלישית היא עברית וברוב המקרים אין את זה.

יעקב חגואל: זה אתגר שלנו כעם ישראל, אתגר שלנו כמוסדות לאומיים ואתגר שלנו ככנסת ישראל, לראות איך אנחנו מעלים את רמת העברית בעולם.

יעקב חגואל: יש לנו היום אלפי שליחים ברחבי העולם שעוזרים לנו בעניין הזה.

יעקב חגואל: יש לנו 250 מורים ישראלים שאנחנו מוציאים כדי לחזק את בתי הספר בעולם, גם בנושא העברית.

יעקב חגואל: אנחנו רואים בעברית אתגר חשוב לנושא של הקשר עם ישראל והנושא של אחדות עם ישראל.

יעקב חגואל: אין לנו ספק שכנסת ישראל, גם בדיון הזה, צריכה בהחלט לחזק ולראות איך אנחנו יחד עם ממשלת ישראל נביא עוד משאבים יחד עם המוסדות הלאומיים לחזק את העברית בעולם.

שרן השכל: תודה רבה על הדברים.

סימון דוידסון: אני יכול לשאול אותו שאלה?

סימון דוידסון: יעקב, בוקר טוב.

סימון דוידסון: אני פשוט רוצה לשאול שאלה: לפני כשנה וחצי עשיתי סיור בארצות הברית, וביקרתי במספר בתי ספר יהודיים.

סימון דוידסון: זה היה אמנם במסגרת של הספורט אבל זה היה קשור לזה.

סימון דוידסון: בבתי הספר האלה, למרות שהם יהודיים ונמצאים בתוך מתחמים של ניהול יהודי - הילדים עצמם לא דיברו עברית.

סימון דוידסון: עכשיו, כשאנחנו מדברים על שינוי בנושא הזה, האם לכנסת ישראל ולממשלת ישראל יש השפעה כלשהי?

סימון דוידסון: בסילבוס, במורים ובמה שקורה בתי הספר האלו בארצות הברית?

סימון דוידסון: כי יש מאות או אלפים של בתי ספר יהודיים שההורים שולחים אליהם את הילדים, וחלק מזה זה גם הנושא של השפה העברית.

שרן השכל: אני רוצה גם לחדד את זה: האם באמת הסוכנות היהודית, ההסתדרות הציונית ומשרד החוץ פועלים כדי להטמיע שיעורי עברית?

שרן השכל: כלומר, אמרתם שאתם שולחים 250 מורים.

שרן השכל: לאן הם מגיעים?

שרן השכל: לבתי ספר יהודיים?

שרן השכל: לבתי ספר רגילים עם קהילות יהודיות?

יעקב חגואל: אני אתחיל מהסוף: אנחנו שולחים רק לבתי ספר יהודיים.

יעקב חגואל: שנית, כמו שאמרתי העבודה לגבי האולפנים היא עם משרד הקליטה.

יעקב חגואל: לגבי בתי ספר ומורים זה עם משרד החינוך, שיש לנו איתו שיתוף פעולה מדהים.

יעקב חגואל: אבל צריך להבין: אנחנו מדברים על טיפה בים.

יעקב חגואל: 250 מורים, עם קהילה אדירה ועם מאות בתי ספר, זו טיפה בים.

יעקב חגואל: אני פניתי לשרת החינוך לראות איך אנחנו מגדילים את הכמויות האלה ואיך אנחנו מייצרים עם משרד החינוך איזשהו אופק למורים, כדי שאחת לכמה שנים נוציא מורים.

יעקב חגואל: אפשר להוציא לא מאות מורים אלא אלפי מורים.

יעקב חגואל: אני חושב שיש פה Win-win אמיתי בכך שמורה ייצא לשנתיים לתפוצות, ימלא אנרגיות ויתרענן.

יעקב חגואל: יגיע אל בית ספר בישראל עם הרבה יותר אנרגיות, הרבה יותר ידע, הרבה יותר יהדות והרבה יותר ציונות.

יעקב חגואל: אנחנו מרוויחים בכך שאנחנו מחזקים כך את העברית ואת החינוך היהודי אצל אחינו בתפוצות.

יעקב חגואל: צריך להבין: היום המקרה הטוב הוא שילדים נשלחים לבתי ספר יהודיים, אבל רוב ילדי היהודים היום לא נשלחים לבתי ספר יהודיים.

יעקב חגואל: הם הולכים לבית ספר ציבורי.

יעקב חגואל: צריך להבין שהעלות היום עבור הורה שצריך לשלם על ילד אחד היא כ-40 אלף דולר לתלמיד אחד.

יעקב חגואל: למי שיש שניים ושלושה ילדים - תעשו את המכפלות.

יעקב חגואל: יש פה אתגר אדיר.

יעקב חגואל: לצערנו, כמו שאמרתי בתחילת דבריי, בתי הספר היהודיים פחות מלמדים עברית.

יעקב חגואל: אם רק אנחנו כאן מציון נדע לחזק את העברית, נדע לתת להם כלים ומורים והכשרות מורים - רק כך נצליח לחזק את העברית בתפוצות.

שרן השכל: תודה רבה על הדברים.

שרן השכל: אני מבינה שגם משרד החוץ לא הגיעו לדיון למרות שזימנו אותם, וכן היינו רוצים לשמוע קצת יותר על מה שנעשה.

שרן השכל: אני רוצה לעבור לנציג משרד החינוך.

שרן השכל: מי נמצא איתנו?

שרן השכל: אנחנו נשמח לשמוע על הנקודה שעלתה לעניין הבגרויות בלשון והתיקונים שאמורים להיעשות בשנה הקרובה, וגם מה משרד החינוך עושה בעניין.

דלית אטרקצ'י: נציג המזכירות הפדגוגית שאחראי על לימודי הלשון נמצא בזום.

דלית אטרקצ'י: שמו תומר בוזמן.

דלית אטרקצ'י: הוא יוכל לענות על השאלות האלה.

דלית אטרקצ'י: אני עוסקת בנושא של החינוך בתפוצות.

דלית אטרקצ'י: אני מנהלת את האגף לקשרי חוץ ואונסק"ו במשרד החינוך.

דלית אטרקצ'י: בין היתר אגף שלם שעוסק בנושא החינוך בתפוצות, כלומר - הקשר עם בתי הספר היהודיים בעולם.

דלית אטרקצ'י: אם תרצו שאני אדבר עכשיו אני אשמח.

שרן השכל: כן, אנחנו נשמח לשמוע מה משרד החינוך עושה בעניין.

דלית אטרקצ'י: בהמשך למה שאמר מר חגואל, אנחנו באמת עובדים בשיתוף פעולה מאוד הדוק עם הסוכנות היהודית ועם ההסתדרות הציונית העולמית, וגם עם משרד החוץ, כדי לבנות מערך קשרים עם בתי ספר יהודיים בעולם.

דלית אטרקצ'י: יש בעולם ככלל בסביבות 1,400 בתי ספר יומיים יהודיים.

דלית אטרקצ'י: אנחנו מגיעים רק אל מספר יחסית קטן מהם.

שרן השכל: 1,400 בתי ספר?

שרן השכל: וזה לא כולל את ה-Public schools שבהם רוב היהודים הולכים ללמוד.

דלית אטרקצ'י: לא, לא.

דלית אטרקצ'י: אני מדברת על בתי ספר יהודיים יומיים.

דלית אטרקצ'י: זה גם לא כולל את ה-Sunday schools.

דלית אטרקצ'י: מרביתם נמצאים בצפון אמריקה, ומשרד החינוך עובד כרגע עם ארצות הברית וקנדה רק בהקשר אחד, וזה של יצירת קשרי תאומות בין בתי ספר יהודיים וישראליים.

דלית אטרקצ'י: לצערי הרב, בדרך כלל הקשר הזה לא מתנהל בשפה העברית, כי רמת העברית של התלמידים בבתי הספר האלה לא בהכרח מספיקה כדי לנהל שיח ערכי ופדגוגי משמעותי.

דלית אטרקצ'י: אנחנו כן שותפים לשיגור מורים שהם עובדי משרד החינוך.

דלית אטרקצ'י: כ-70 מורים יוצאים מדי שנה בשליחות לבתי ספר בשלושה מוקדים.

דלית אטרקצ'י: מוקד אחד אלו מדינות ברית המועצות לשעבר - יש לנו שם מיזם מאוד גדול שעובד כבר למעלה מ-30 שנה, של תמיכה וסיוע לבתי הספר היהודיים שם.

דלית אטרקצ'י: אנחנו עובדים ב-46 בתי ספר עם 50 מורים שפרוסים ב-11 מדינות.

שרן השכל: מה תפקידם?

שרן השכל: תפקידם בעצם לסייע במערך השיעורים?

שרן השכל: בלימוד השפה העברית?

דלית אטרקצ'י: הם מלמדים ומרכזים בכל בית ספר שהם נמצאים בו.

דלית אטרקצ'י: ברוב המקרים יש מורה אחד כזה בבית ספר.

דלית אטרקצ'י: הם מרכזים שם את לימודי השפה העברית, היהדות והמסורת והקשר עם ישראל.

דלית אטרקצ'י: אנחנו מקיימים גם מערך שלם של למידה במה שנקרא חינוך בלתי פורמלי בנושאים שקשורים לציונות וישראל.

דלית אטרקצ'י: המסה הקריטית, בערך 50 אחוז מהזמן, באמת מוקדש ללימודי עברית.

דלית אטרקצ'י: אנחנו מספקים לתלמידים ולמורים המקומיים שעובדים שם תוכניות לימוד, הדרכה, סמינרים ומפגשי וובינרים כאלה ואחרים - גם במהלך השנה וגם במהלך חודשי הקיץ, על מנת לשפר ולשדרג כל הזמן את תהליכי ההוראה.

דלית אטרקצ'י: תוכניות הלימודים שם הן תוכניות לימודים שאנחנו, צוות מטה מהארץ, עובדים מולם כל הזמן.

שרן השכל: בכמה בתי ספר אתם מצליחים לגעת?

דלית אטרקצ'י: בברית המועצות לשעבר ב-46 בתי ספר.

דלית אטרקצ'י: יש כ-80 במרחב, אבל יש לנו תנאי סף שאחד מהם הוא מספר התלמידים בבית ספר, ואני מדברת על כל הרצף מא' עד י"ב.

דלית אטרקצ'י: יש בתי ספר קטנים מאוד, עם 35-25 תלמידים.

דלית אטרקצ'י: אנחנו נותנים להם מענה שהוא לא בדמותו של מורה שליח אלא יותר סיוע ותכנון הוראה, במידה והם מבקשים את זה.

דלית אטרקצ'י: אבל ב-46 בתי ספר שבהם יש לפחות 100 תלמידים על כל הרצף שהזכרתי אנחנו עובדים בשוטף כשגרה כבר כאמור כ-30 שנה.

שרן השכל: יש איזושהי חפיפה עם התוכנית של הסוכנות היהודית ששולחת 250 מורים?

דלית אטרקצ'י: לא.

דלית אטרקצ'י: התוכנית ששולחת 250 מורים היא תוכנית של ההסתדרות הציונית העולמית.

דלית אטרקצ'י: מתוך הקבוצה הזאת, כ-20 מורים הם מורים שליחים של משרד החינוך שעובדים בבתי ספר יהודיים באירופה ובדרום אמריקה.

שרן השכל: למה לא לעשות בעצם סוג של תיאום?

שרן השכל: אם התוכנית הזו או אחרת עובדת יותר טוב אפשר להכפיל כוח.

דלית אטרקצ'י: אנחנו משתפים פעולה.

דלית אטרקצ'י: בתוכנית חפציבה בברית המועצות לשעבר שעליה דיברתי אנחנו עובדים עם הסוכנות היהודית.

דלית אטרקצ'י: זאת איזושהי חלוקת עבודה בין שני הגופים האלה.

דלית אטרקצ'י: זה לא משהו שתלוי במשרד החינוך.

דלית אטרקצ'י: אנחנו עובדים בערך באותה תצורה עם שתי קבוצות המורים האלה.

דלית אטרקצ'י: התוכנית שמוציאה מורים לאירופה ולאמריקה הלטינית היא תוכנית חדשה יחסית, בת ארבע שנים וחצי, ואנחנו מייצרים בה בעצם את אותו מנגנון ואת אותו סוג של שיתוף פעולה עם בתי הספר היהודיים שבהם אנחנו עובדים, על מנת לתת להם את המענה הרחב ביותר שאנחנו יכולים, גם מבחינת תוכניות הלימודים וגם מבחינת ההנוכחות של המורים בשטח.

שרן השכל: תודה רבה.

שרן השכל: כן, מהסוכנות היהודית.

יפעת עובדיה לוסקי: אני ראשת המחלקה לעברית ולתרבות בהסתדרות הציונית העולמית.

יפעת עובדיה לוסקי: אני קודם כל מודה לך שנענית ליוזמה שלנו לקיים את הדיון הזה סביב יום השפה העברית.

יפעת עובדיה לוסקי: זה יום שבעצם נקבע בהחלטת ממשלה, וראוי שהבית הזה יציין אותו, גם בוועדות הכנסת וגם בדיון במליאה.

יפעת עובדיה לוסקי: יש דיון שנקבע לציון יום השפה הערבית.

יפעת עובדיה לוסקי: לצערי, לא התקיים עוד דיון לציון השפה העברית.

יפעת עובדיה לוסקי: אנחנו פנינו גם כדי לקיים את הדיון הזה.

יפעת עובדיה לוסקי: צריכה להיות כאן התגייסות לאומית.

יפעת עובדיה לוסקי: יש כאן החלטת ממשלה ויש כאן מחויבות של משרדי הממשלה: משרד החינוך, משרד התרבות ומשרד הביטחון, גם להציג דוחות כיצד הם מיישמים את ההחלטה בנושא יום השפה העברית.

יפעת עובדיה לוסקי: יעקב הרחיב ודיבר על הבעיה שאנחנו ערים לה בקהילות היהודיות בעולם.

יפעת עובדיה לוסקי: אני תכף אגע גם בעניין של ישראל, אבל לצערי בעולם אנחנו מקבלים אינדיקציות רבות שהעברית הולכת ונעלמת.

יפעת עובדיה לוסקי: שוב, מכמה טעמים.

יפעת עובדיה לוסקי: היא לא נתפסת כשפה שימושית כמו האנגלית והספרדית.

יפעת עובדיה לוסקי: יש פחות ופחות מוטיבציה ללמוד אותה והיא נזנחת, לצערנו.

יפעת עובדיה לוסקי: תלמידים בתפוצות לומדים עברית עד הבר מצווה.

יפעת עובדיה לוסקי: אחר כך, היעד הושג וזהו - זה פשוט נעלם.

יפעת עובדיה לוסקי: יש לנו גם בעיה קשה של מורים.

יפעת עובדיה לוסקי: נכון, אנחנו שולחים מורים שליחים ועושים את כל המאמצים להגביר את זה; אבל מבחינת מורים מקומיים בתפוצות - לצערי זה דור הולך ונעלם.

יפעת עובדיה לוסקי: מאחר שלא משקיעים מאמצים בלימודי העברית, גם מעמד המורים לעברית הולך ויורד ויש לנו מחסור אדיר במורים לעברית.

יפעת עובדיה לוסקי: אני כן חושבת שאנחנו צריכים לעשות כאן מעשה, אולי באמת עם משרד החינוך, לחשוב על תוכנית למורים בשבתון שייצאו לתפוצות ועוד כל מיני מיזמים, כדי להגביר ולתמוך בהוראה.

יפעת עובדיה לוסקי: אנחנו עושים המון הכשרות למורים לעברית שם, כי מצאנו שגם תוכניות הלימודים הן כבר לא כל כך רלוונטיות, ואין תוכנית אחידה אחת שיכולה לקדם את מעמד העברית.

יפעת עובדיה לוסקי: בעניין של הארץ, אני מסכימה עם מה שנאמר כאן.

יפעת עובדיה לוסקי: אנחנו יודעים שמשרד החינוך מעודד לימודים של מקצועות ריאליים.

יפעת עובדיה לוסקי: זה איכשהו תמיד נתפס כיותר משכיל, פותח יותר דלתות להצלחה בעתיד.

יפעת עובדיה לוסקי: אגב, זה גם מה שקרה בחו"ל.

יפעת עובדיה לוסקי: לכן בתי ספר יהודיים פחות ופחות מלמדים עברית - הם לא מלמדים עברית בעברית, כי באמת יש הפרדה מלאכותית בין מקצועות שנחשבים מוצלחים יותר, או לא יודעת איך להגדיר אותם, לבין העברית ומה שנלמד בעברית.

יפעת עובדיה לוסקי: היום גם תנ"ך ומקצועות היהדות לא נלמדים בעברית.

יפעת עובדיה לוסקי: כאן בארץ אני בהחלט קוראת למשרד החינוך לעשות איזשהו מעשה.

יפעת עובדיה לוסקי: כמו שבזמנו שר החינוך שהיום הוא ראש הממשלה עשה מעשה עם המתמטיקה, צריך כן להעמיד את העברית ואת כל המקצועות רבי המלל.

יפעת עובדיה לוסקי: דיבר כאן חבר הכנסת קינלי על ספרות עברית ועל לשון, אבל יש לנו היסטוריה, תורה שבעל פה ומחשבת ישראל - כל המקצועות רבי המלל, שרק יוסיפו ויעשירו את העולם השפתי והרוחני של ילדי ישראל.

יפעת עובדיה לוסקי: יש לנו פה באמת בעיה.

יפעת עובדיה לוסקי: בהקשר של המגזר הערבי, ובכלל מיעוטים, יש לנו מיזם דווקא עם המגזר הדרוזי.

יפעת עובדיה לוסקי: הם הרי משרתים בצבא והם חלק בלתי נפרד מהחברה שלנו, וגם שם יש ירידה הולכת וגוברת בשימוש בשפה העברית.

יפעת עובדיה לוסקי: אנחנו יודעים שככל שמשתמשים בשפה ומדברים אותה - כן יש עלייה בקשר החיובי לישראל ובתחושת השייכות.

יפעת עובדיה לוסקי: אני חוזרת וקוראת כאן להתגייסות לאומית של כל משרדי הממשלה הרלוונטיים לתחום, כדי לעצור את הנקודה שבה אנחנו עומדים, רגע לפני שאנחנו גולשים במדרון החלקלק והעברית תיעלם לנו.

יפעת עובדיה לוסקי: היא נכס כל כך חשוב, והיא זאת ששומרת עלינו כעם.

יפעת עובדיה לוסקי: תודה.

סימון דוידסון: אני יכול לשאול שאלה?

סימון דוידסון: שוב אני חוזר לביקור שאני ביקרתי בארצות הברית.

סימון דוידסון: זה היה ביקור מאוד ארוך, בהרבה מאוד מתקנים של JCC.

סימון דוידסון: אחד הדברים הבולטים בארצות הברית זה הנושא של התנדבות - התנדבות של הקהילה, שאין את זה בארץ.

סימון דוידסון: האם אצלכם בסוכנות, בהסתדרות הציונית - לא משנה איך תקראי לזה - אתם פועלים בנושא הזה, לחבר הורים ישראלים שנמצאים שם, ויש הרבה מאוד, כמתנדבים?

סימון דוידסון: אני אגיד לך בדיוק באיזו נקודה.

סימון דוידסון: הרי בסוף אנחנו רוצים שהילדים יתרגלו את השפה.

סימון דוידסון: שידברו בעברית, זה הדבר הכי חשוב.

סימון דוידסון: יותר חשוב ממה שעושים בבית הספר.

יפעת עובדיה לוסקי: לגמרי.

סימון דוידסון: ברגע שהולכים לאימון כדורגל למשל, והמאמן מדבר בעברית; ברגע שהולכים לפעילות אחר צהריים בצופים או You name it בכל פעילות ומדברים עברית.

סימון דוידסון: ככה הילדים מתרגלים יותר ויותר את השפה.

סימון דוידסון: פחות ראיתי את זה.

סימון דוידסון: הייתי בכמה מקומות ב-JCC.

סימון דוידסון: אפילו המנהלת של ה-JCC לא ידעה לדבר עברית.

סימון דוידסון: זאת אומרת, הנושא הזה של ה-JCC שבעצם מאחד את היהודים - צריכים לדבר שם בעברית כהחלטה.

שרן השכל: יותר מזה.

שרן השכל: אני רוצה לחזק ולהוסיף שבסופו של דבר, מי שיכול להרשות לעצמו להגיע ל-JCC ולבתי הספר היהודיים הם אנשים ממעמד סוציואקונומי גבוה.

שרן השכל: להם יש את הפריווילגיה אפילו לקחת אחר כך מטיילים שיבואו ללמד עברית בשיעורים פרטיים את הילדים שלהם בבית, אם הם מעוניינים בזה.

שרן השכל: השאלה היא מה קורה עם אותם יהודים או ישראלים שלא מסוגלים להרשות לעצמם את אותם בתי הספר, ולמעשה שולחים את הילדים שלהם ל-Public school.

שרן השכל: נוצר נתק מוחלט.

שרן השכל: כלומר, האם זה בכלל נמצא בשיקולי האסטרטגיה של הסוכנות היהודית, של ההסתדרות הציונית, של משרד החינוך?

שרן השכל: ממש להגיע אליהם.

שרן השכל: בין אם זה בהתנדבות ובין אם זה בשליחות.

סימון דוידסון: יש לכם קשר עם ה-JCC?

יוסף טייב: כמי שלומד את הדברים האלה עשרות שנים, יש פה שאלה - האם אנחנו עוסקים בשפה העברית בנושא התפוצות או לא.

יוסף טייב: זו סוגיה לגמרי שונה.

יוסף טייב: כמו שאנחנו יודעים, גם בתפוצות יש הבדל תהומי בין הלימודים באנגליה, ששם לומדים בעברית, ללימודים בארגנטינה.

יפעת עובדיה לוסקי: איפה לומדים בעברית באנגליה?

יוסף טייב: באנגליה שלומדים בעברית בבתי הספר.

יפעת עובדיה לוסקי: לומדים בג'רבה בעברית.

יוסף טייב: בבתי ספר רבים בקרב הקהילה היהודית.

יוסף טייב: כולם מגיעים גם לשנה לארץ, 90 אחוז מהתלמידים היהודים באנגליה מגיעים לארץ, לעומת כמובן יהדות ארצות הברית.

יוסף טייב: בגדול, אין ירידה בשפה העברית בתפוצות.

יוסף טייב: אין דבר כזה.

יוסף טייב: כל האבחנות האלה שלומדים פחות עברית בתפוצות - זה לא נכון פשוט.

יפעת עובדיה לוסקי: על סמך מה אתה אומר את זה?

יוסף טייב: על סמך מומחיות.

יפעת עובדיה לוסקי: על סמך איזשהו סקר?

יפעת עובדיה לוסקי: אנחנו עכשיו יוצאים למחקר גדול, כי אנחנו יודעים שהבעיה היא עמוקה.

יוסף טייב: שאלת אותי, אז אני אספר לך.

יוסף טייב: מכיוון שהמומחיות שלי היא לימודי התפוצות בעולם, אני מכיר היטב את הקהילות 30 שנה.

יוסף טייב: אין ירידה בשפה העברית; להפך: יש תהליך של ישראליזציה.

יוסף טייב: התהליך הזה אינו אומר שיודעים את השפה העברית.

יוסף טייב: יש כמובן את כל הנושא של ישראלים בחוץ לארץ.

יוסף טייב: ב-JCC מעולם לא לימדו בעברית.

יוסף טייב: משנות החמישים הבנו שהדבר הזה הוא בעייתי ולא לימדו עברית; היו ניסיונות.

יוסף טייב: ביהדות ארגנטינה לימדו.

יוסף טייב: כשאני נוסע ליהדות ארגנטינה, כשאני נוסע לבתי הספר - שם לימדו, אבל היא הולכת ומצטמצמת.

יפעת עובדיה לוסקי: אבל לימדו, וכבר לא.

יוסף טייב: אבל כרגע יהדות ארגנטינה הלכה והצטמצמה גם מבחינת המספרים.

יוסף טייב: גם יהדות אנגליה הלכה והצטמצמה מבחינת המספרים.

יוסף טייב: ביהדות צרפת יש הבדלים תהומיים.

יוסף טייב: הרי יהדות צרפת הפכה להיות חלק ממה שהם קוראים בואינג עלייה.

שרן השכל: אגב, גם עד כמה זו ביצה ותרנגולת, אותה היטמעות ולא חיזוק הקשר הזה.

יוסף טייב: הדומיננטיות הישראלית הפכה לגדולה.

יוסף טייב: צריך לזכור שכשישראל התחילה כמדינה יהודית, היו בה רק שישה אחוזים מהאוכלוסייה היהודית.

יוסף טייב: היום, בקרוב נגיע ל-50 אחוזים ויותר, אז ישראל היא הדומיננטית.

יוסף טייב: לכן, אני לא מוטרד מנושא הלימודים בעברית בתפוצות.

יוסף טייב: שאלת העברית צריכה להתמקד בישראל.

יוסף טייב: יש בתפוצות אתגרים של עברית, אבל הם אתגרים שונים ומשונים בתוך המערכת הזאת.

יוסף טייב: אני יכול להגיד לך גם שמכיוון שגידלתי את ילדיי בארצות הברית, ואני מכיר את הדבר הזה עשרות שנים ואני מלמד שם - הנושא הזה הוא לגמרי שונה.

יוסף טייב: זו שאלה של יחסי התפוצות מול ישראל.

יוסף טייב: זאת שאלה אחת.

יוסף טייב: השפה העברית ויום השפה העברית, לדעתי צריכים להתמקד בראש ובראשונה במה שקורה כאן.

יפעת עובדיה לוסקי: אז רק ברשותך: החלטת הממשלה מדברת על יום השפה העברית בישראל ובתפוצות.

יפעת עובדיה לוסקי: זאת אומרת שהממשלה ראתה לנכון גם להזכיר את העניין בתפוצות.

יוסף טייב: בסדר גמור, אני לא אמרתי שלא, אבל המיקוד שלנו.

יוסף טייב: השפה העברית הפכה לשפה המרכזית של העם היהודי.

יוסף טייב: היא לא הייתה כזאת.

יוסף טייב: היא השפה שהעם היהודי יוצר בה.

יוסף טייב: היום למשל אין כמעט ספרות יהודית בעולם.

יוסף טייב: אין ספרות יהודיות יותר, והייתה.

יוסף טייב: הספרות היא ספרות ישראלית מתורגמת.

יוסף טייב: אין עוד סופרים יהודים כמו סול בלו ואלפרד קייזין וכל אלה.

יוסף טייב: הם כולם עוסקים בהוויה הישראלית.

יוסף טייב: ההוויה הישראלית היא שמגדירה את היהודים ואת היהדות גם לעתיד.

יוסף טייב: לכן, כמובן, אם השפה תחלחל ל-IAC וכן הלאה - אני לא מזלזל בזה, אבל זה יהיה משני לחלוטין להוויה של השפה העברית כאן.

יוסף טייב: לכן, אנחנו צריכים להתמקד בשפה העברית כאן, כשכל מה שלגבי התפוצות זו שאלה אחרת לחלוטין שקשורה באמת ביחסי ישראל והתפוצות.

יוסף טייב: היא יותר מסובכת, אבל היא פחות מדאיגה מאשר הייתה פעם.

יפעת עובדיה לוסקי: אני לא מסכימה איתך בעניין הזה.

יפעת עובדיה לוסקי: אני חושבת שהיא מאוד מדאיגה.

יפעת עובדיה לוסקי: בעניין של ה-JCC, רק לאחרונה חזרנו אני ויושב הראש יעקב חגואל מביקור, וקשרנו אלינו את הארגון הזה.

יפעת עובדיה לוסקי: כבר היו מפגשים עם כל ההנהלה הציונית, לראות איך אנחנו מכניסים גם את הפעילות הציונית ואת העברית ל-JCC.

יפעת עובדיה לוסקי: אנחנו כבר נמצאים איתם באיזשהו תהליך שאני מקווה שהפעם יצלח, כי אתה טוען שבעבר נעשו ניסיונות כאלה שכשלו.

יפעת עובדיה לוסקי: אני כן חושבת שאנחנו עומדים כאן בבעיה.

יפעת עובדיה לוסקי: שוב, אני מסכימה איתך: יש גם בעיה בעניין של העברית כאן.

יפעת עובדיה לוסקי: אנחנו רואים את זה גם בתרבות.

יפעת עובדיה לוסקי: אנחנו רואים איך השירים היום, בוא נגיד - הבנות חמות כמו עוגיות, זה המלל, לעומת השירים ששרו וניגנו ברדיו פעם.

יפעת עובדיה לוסקי: יש כאן באמת זילות של השפה, ואנחנו בהחלט חייבים להעלות את קרנה ואת מעמדה גם כאן.

שרן השכל: תודה.

שרן השכל: אם אנחנו באמת מדברים על השימוש בשפה העברית, אני רוצה לתת את זכות הדיבור לרונית גדיש, ראשת המזכירות המדעית באקדמיה ללשון העברית להציג בפנינו את הדברים.

שרן השכל: כמו שנכנסנו לתוך הדיון, אנחנו גם מודאגים מהשימוש בשפה ואולי מההידרדרות של הדור הצעיר.

שרן השכל: אגב, אני חייבת לומר - כמו רות, אני גדלתי בבית עם אימא שהייתה עולה חדשה, וכמו השיבושים האלה מלחמניות לנחמיות ודברים שאנחנו חזרנו עליהם בבית הספר כי אימא דיברה ככה, אני מזדהה לחלוטין.

שרן השכל: השאלה היא באמת איפה אנחנו נמצאים היום ומה נעשה.

רונית גדיש: שלום לכולם, תודה על רשות הדיבור.

רונית גדיש: לא התכוונתי להגיד אבל אני אגיד: בכל דור ודור חושבים שהמצב של השפה הידרדר לעומת המצב של השפה קודם לכן.

רונית גדיש: אין מה להיות מודאגים במובן הזה.

רונית גדיש: דבר נוסף שחשוב להגיד: שפה היא יישות חיה וקשה לביית אותה.

רונית גדיש: צריך לעבוד על זה, ואני תכף אסביר מה אנחנו עושים, אבל זה לא משהו שאנחנו יכולים לשלוט בו.

רונית גדיש: אם ילדים רוצים ללמוד סינית כי זה מה שיביא להם את הפרנסה והם מבינים את זה - אז הם ילמדו סינית, ולא יעזור כל הניסיון להכריח אותם ללמוד שפה קטנה ושולית כמו העברית.

רונית גדיש: זאת אומרת, צריך להביא בחשבון שאנחנו לא בעלי הבית על הדברים האלה.

רונית גדיש: צריך לתת גם כבוד לטבע.

רונית גדיש: לדעתי יש פה שני דברים: העברית היא בעצם הכלי המרכזי של הגיבוש של החברה הישראלית.

רונית גדיש: כולנו מסכימים על זה.

רונית גדיש: לדעתי גם לא הייתה שום ברירה אחרת.

רונית גדיש: תחיית הלשון היא לא רק נס.

רונית גדיש: בסופו של דבר היא הייתה ברירת המחדל, כי לו היו בוחרים איזושהי שפה אחרת מהשפות שבאו בחשבון - גרמנית, צרפתית, רוסית, ערבית - לא הייתה יכולה להיווצר החברה הישראלית, כי זה היה מדיר חלק מהאוכלוסייה.

רונית גדיש: עכשיו, אין ספק שהצלחנו.

רונית גדיש: אנחנו חיים בעברית.

רונית גדיש: גם הערבים, בסופו של דבר מבינים שאם הם רוצים להשתלב בחברה הישראלית הם חייבים להשתלט על השפה, ודברים נאמרו פה בישיבות של ועדת החינוך בשנים קודמות.

רונית גדיש: עכשיו, יש בעיה: אנחנו שפה קטנה.

רונית גדיש: חיים פה שמונה, תשעה מיליון.

רונית גדיש: אנחנו חייבים להיות מחוברים לעולם, והיום החיבור לעולם הוא דרך שפה אחת, דברים אחדים, היינו - אנגלית.

רונית גדיש: על הדבר הזה צריך לעבוד.

רונית גדיש: זאת אומרת, לדעתי הסכנה כרגע של העברית היא לא שהיא תיעלם.

רונית גדיש: היא לא תיעלם, אבל היא תפסיק להיות שפת המדע, או של תחומים מסוימים.

רונית גדיש: זה יכול להיות גם מוסיקה, הייטק, הטכנולוגיה העילית.

רונית גדיש: כל התחומים האלה יכולים לנשור מהעברית, ואז העברית תהפוך למין שפה שקונים בה במכולת, שרבים בה, שמתאהבים בה, מצידי; אבל היא לא תהיה השפה אופפת הכל, שלזה ניסינו להגיע וזה ההישג הגדול של העברית.

רונית גדיש: יכול להיות שיקרה פה מצב אבסורדי.

רונית גדיש: אם עד תחיית העברית, העברית הייתה שפת תרבות של היהודים - היא תהפוך להפך, לשפה השפחה, והתרבות תהיה בלשונות לעז.

רונית גדיש: על זה צריך לעבוד.

רונית גדיש: העברית היא לא רק גשר בין יהודים בני זמננו או בינינו לבין עצמנו, אלא היא גם גשר בין התרבות של היום להיסטוריה של העברית.

רונית גדיש: אם ילד יכול לפתוח תנ"ך ולהבין איזשהו אחוז ממנו לא רע, בספרים הסיפוריים - זה בלתי נתפס.

שרן השכל: בגלל זה זה אקוטי לזהות ולמורשת.

רונית גדיש: נכון.

רונית גדיש: אין אח ורע לזה שילדים יכולים לקרוא טקסט בן 3,000 שנה ולהבין אותו בלי תיווך גדול מדי, בשום שפה בעולם.

רונית גדיש: צריך לטפח את זה.

רונית גדיש: זאת אומרת, יש לנו היבט של טיפוח.

רונית גדיש: אנחנו צריכים להניח לשפה החיה לחיות, אבל לטפח את ההיבטים התרבותיים ולא להזניח את העולם של האקדמיה.

רונית גדיש: שם, יש נטייה לעבור לאנגלית וצריך להיזהר מזה.

רונית גדיש: אם כל הספרות בתחום המדעי, המוסיקה ואני לא יודעת מה, תהיה באנגלית - אנחנו לא נהיה שפת תרבות.

רונית גדיש: עכשיו, מה התפקיד שלנו, של האקדמיה, בעולם הזה?

רונית גדיש: קודם כל, אנחנו גוף מאוד קטן, אבל יש לנו השפעה מסוימת היום דרך הרשתות החברתיות.

רונית גדיש: אני מניחה שכולכם מכירים את דף הפייסבוק האלמותי של האקדמיה, שמגיע ל-350 אלף עוקבים, רובם צעירים.

רונית גדיש: יש לנו אינסטגרם שיש בו ילדים בתיכון ומתחת לזה, ששואלים אותנו ברמה יום-יומית.

רונית גדיש: אנחנו מקבלים אלף שאלות ומעלה בחודש לאתר האקדמיה.

רונית גדיש: אנחנו מקבלים מאות שאלות של ילדים באינסטגרם, ואנחנו עונים לכל אחד ואחד מהם באופן אישי.

רונית גדיש: אני לא יודעת אם זה הרבה - אבל זה מספיק כדי להתרשם שיש עניין בעברית.

רונית גדיש: אנחנו עושים את כל המאמץ כדי להנגיש את העברית.

רונית גדיש: האקדמיה עצמה הפכה את האתר שלה למרכז מידע שיש בו תשובה כמעט לכל שאלה.

רונית גדיש: אני תמיד מופתעת שיש עוד שאלות שמפתיעים אותנו איתן.

רונית גדיש: זה אתר, אפשר להגיע אליו מכל מקום בעולם.

רונית גדיש: יש לנו ביקוש מאוד גדול.

רונית גדיש: אנחנו רוצים גם להתרחב ולהקים מבנה חדש של האקדמיה, כדי שהיא תהפוך לא רק לאתר וירטואלי אלא גם למקום מושך - גם של ישראלים וגם של תיירים.

שרן השכל: הם יש קשר ביניכם, נגיד, עם הספריה הלאומית והמבנה החדש שבונים של הספריה הלאומית?

רונית גדיש: לא.

רונית גדיש: התוכנית היא להקים מבנה שייקרא מבנה האקדמיה ללשון העברית בקרית הלאום, לא רחוק מפה, שיכיל גם את האקדמיה הקיימת אבל גם מכוני מחקר חדשים, מוזיאון, מרכז תרבות.

רונית גדיש: שהאקדמיה תהיה במסלול שעושה הישראלי הצעיר או התייר בירושלים.

רונית גדיש: שיעבור גם דרך האקדמיה ויתחבר לעולם הזה של העברית כשפת תרבות.

שרן השכל: תודה רבה על הדברים.

שרן השכל: אני רוצה לתת את זכות הדיבור למירון איזקסון.

שרן השכל: בבקשה.

מירון איזקסון: תודה רבה ליושבת הראש וגם לחברי הכנסת.

מירון איזקסון: אני רוצה לציין לחיוב שלא הייתי בוועדות כנסת הרבה פעמים אבל הייתי מספר פעמים, בתחומים שונים, ומניסיוני לא רק שהדיון מאוד ענייני אלא יש גם הרבה יותר חברי כנסת מהממוצע.

מירון איזקסון: זה משמח אותי מאוד.

מירון איזקסון: אני בטוח שאלה שפה עושים את זה מתוך עניין.

מירון איזקסון: באופן אישי, אני גם חבר האקדמיה ללשון עברית.

מירון איזקסון: רונית עושה שם את העבודה המקצועית וזה בראשות פרופ' בר אשר.

מירון איזקסון: אני גם פרופסור לספרות בבר אילן, אבל עיקר חיי זו כתיבה ספרותית.

מירון איזקסון: מאז שאני ילד אני כותב וזה מה שאני יודע לעשות.

מירון איזקסון: התחייה של הלשון העברית היא נס ופלא.

מירון איזקסון: אני אספר לך, יושבת ראש הוועדה, שאם אני לא טועה במהדורה מתחילת המאה ה-20 של האנציקלופדיה הידועה ביותר, בריטניקה, הם רצו להגדיר את הלשון העברית או להתייחס אליה והם כתבו:

מירון איזקסון: זו אותה לשון שהעם היהודי מנסה עכשיו להחיות אותה, והסיכוי שלו להצליח בכך הוא בערך כמו הסיכוי שלו לזכות במדינה משלו.

שרן השכל: כמה נפלא.

מירון איזקסון: שמעתי את זה לראשונה מהמורה שלי, שאחר כך הפך לחבר טוב שלי, אבי רביצקי.

מירון איזקסון: זה מראה גם מה ערכן של תחזיות.

מירון איזקסון: אני עצמי הנין של מי שהיה יושב הראש השני של הוועד ללשון עברית אחרי אליעזר בן יהודה.

מירון איזקסון: אני הנין של ד"ר מזי"א.

מירון איזקסון: הירושלמים פה אולי מכירים את תיאטרון מזי"א.

מירון איזקסון: שם במקום הזה נולד אבא שלי, שסבו יילד אותו.

מירון איזקסון: הוא היה רופא, מהרופאים של ירושלים.

מירון איזקסון: כשביאליק היה מגיע לירושלים, הוא היה ישן במיטה של אבא שלי.

מירון איזקסון: היו מוציאים את אבא מהמיטה.

מירון איזקסון: הרבה מהמילים שאתם משתמשים בהן חידש סבא של אבי.

מירון איזקסון: כל משקל המחלות - אדמת, חצבת, קמור, קעור, מצג, עדשה, אח ואחות של בית חולים.

מירון איזקסון: היה לו בן אחד שהוא איבד בניל"י, ובת אחת, סבתא שלי מרגלית איזקסון.

מירון איזקסון: אני רוצה להגיד לכם שבצד הנס הגדול הזה, האיום על השפה העברית הוא הרבה יותר חריף ממה שעלה עד עכשיו.

מירון איזקסון: אני אומר את דעתי האישית, כמשורר שזכה להוציא עד היום 20 ספרים.

מירון איזקסון: השאלה היא לא רק עד כמה משתמשים בה ושהיא ניצחה את השפות האחרות.

מירון איזקסון: אתם צודקים.

מירון איזקסון: המוגבלות של מי שיוצא מבתי הספר התיכונים ביכולת שלו להתבטא - ואני יכול לתת עדות אישית כפרופסור באוניברסיטה, וכמי שחלק מילדיו הם מורים, וערכתי איתם שיחות לאחרונה.

מירון איזקסון: היכולת של הילדים, ולא רק הילדים אלא גם הסטודנטים - שלא נכחש לעצמנו - לבטא מהלך מחשבתי ארוך, מוגבלת ביותר.

מירון איזקסון: הם נבהלים כשצריך להביע איזושהי עמדה, לפרט ולהתמודד.

מירון איזקסון: צריך להבין את זה: כשהדיבור לקוי, המחשבה מוגבלת.

מירון איזקסון: כשהמחשבה מוגבלת, היכולת שלנו להעמיק בנושאים מוגבלת.

מירון איזקסון: כל אחד משפיע על השני.

מירון איזקסון: זה מלאכותי לחשוב שאנשים עם שפה מוגבלת חושבים עמוק.

מירון איזקסון: זה ממש קשה.

מירון איזקסון: סליחה אם אני מרגיז מישהו, אבל אני אומר את זה באמת מעומק ליבי, כי אלה הדברים שאני מנסה להיאבק בהם, במעט יכולתי הבאמת דלה.

שרן השכל: לא, אבל זה מתחבר מאוד גם לדברים שגם דוידסון אמר, משום שבמקום שבו אתה לא יכול להתבטא ולומר את מה שאתה מרגיש וחושב - אתה נהיה מתוסכל, ומתוך התסכול הזה הרבה פעמים גם הופך להיות אלים.

שרן השכל: אתה מתבטא באלימות, משום שאתה לא מסוגל לבטא את עצמך.

מירון איזקסון: לגמרי.

מירון איזקסון: רק לאחרונה דיברתי עם מורים של חטיבות ביניים.

מירון איזקסון: אמר לי מורה אחד, דווקא בבית ספר דתי, שאני מאוד סומך עליו - תראה, התחלתי ללמד אותם דברים וסוגיות, ולמדתי אז שאני מרמה את עצמי, כשאין להם יכולת לבטא דברים הרבה יותר יסודיים על רגשותיהם ועל עצמם ועל מה שעובר עליהם.

מירון איזקסון: עכשיו הוא פותח כל שיעור בשיחה איתם, שיציגו עמדות ושידונו ביניהם, מה שקוראים באנגלית Debating, ווכחנות.

מירון איזקסון: אני כבר שנים מבקש ממשרד החינוך שיפתחו את הנושא של הדיבייט בבתי הספר.

מירון איזקסון: שילדים יעמדו אחד מול השני, לא רק פה בכנסת, ויצטרכו ללמוד איך מפתחים ארגומנטציה.

שרן השכל: שיג ושיח.

מירון איזקסון: תודה רבה.

מירון איזקסון: איך מפתחים שיג ושיח בצורה עניינית.

מירון איזקסון: עכשיו, הוא גם אומר - הוא קורא איתם עכשיו כל פעם כמה שורות מסיפור או משיר.

מירון איזקסון: עכשיו, תבינו: כשאנחנו מדברים למשל על דלות החומר בתנ"ך, הפלא הכי גדול שבא לעולם.

מירון איזקסון: אני בוגר גמנסיה הרצליה ואני מכיר את העולם הלא דתי היטב, והתנ"ך הוא פלא שאין כמוהו.

מירון איזקסון: אתם אומרים שקוראים בתנ"ך - נו, באמת, את מי נרמה?

מירון איזקסון: כמה פעמים ישבתם בליל הסדר?

מירון איזקסון: אנחנו במשפחה נוהגים לשבת מסביב וכל אחד קורא חלקו.

מירון איזקסון: ילדים ממש אינטליגנטיים מתקשים לקרוא את הפסוקים מההגדה, על מה אתם מדברים?

מירון איזקסון: גם כשמצטטים מהנבואה, או גם מהתורה.

מירון איזקסון: הא'-ב' הזה, שצריך לגשת בצורה הרבה יותר נמרצת.

מירון איזקסון: בזה אני מסכים עם פרופ' שיין, והתכבדתי להיות בוועדה שלו של הצלת מדעי הרוח - אני מסכים שזה חלק מהמחלה הכוללת של מדעי הרוח.

מירון איזקסון: רק לאחרונה פרשתי מוועדת הספרות של משרד החינוך, ועדת המקצוע.

מירון איזקסון: יושבים שם אנשים נפלאים, אבל דעו את האמת:

מירון איזקסון: במשך שנים הדבר העיקרי שעשינו היה לצמצם ולמחוק תוכניות, כי יש פחות שעות.

מירון איזקסון: אז על מה אתם חברי הוועדה מציעים לוותר?

מירון איזקסון: עסקנו בזה ללא סוף.

מירון איזקסון: למרות רצון של המפקחים להרחיב.

מירון איזקסון: היו שואלים אותי מה אני חושב - ללמד שיר אחד לוקח למורה שלושה שיעורים, כי שיעור וחצי היא רק מלמדת אותם את המושגים שאלתרמן, רחל או לאה גולדברג כתבו.

מירון איזקסון: אז את מי נרמה?

מירון איזקסון: צריך לקרוא הרבה יותר, וסליחה - גם המורים.

מירון איזקסון: להקדיש הרבה יותר שעות שמארחים בהן סופרים ומשוררים.

מירון איזקסון: אני נותן הצעות מעשיות.

מירון איזקסון: לקרוא גם בישיבות של הכנסת וגם של הממשלה, ובטח של בתי הספר, קטעים בתנ"ך ושירה עברית.

מירון איזקסון: לתת לילדים לבטא את עצמם, עוד הרבה מעבר לכל הדיונים הפילוסופיים - מה רובץ על ליבם, אילו עמדות יש להם, ולהאדיר את מדעי הרוח.

מירון איזקסון: היום, בחברות הייטק של טכנולוגיה מתקדמת, מכבדים אנשים שיש להם יכולת לחשוב מחוץ לקופסה.

מירון איזקסון: אם יש אדם שטוב בטכנולוגיה אבל הוא יודע קצת גם לשון ושירה - ייקחו אותו.

מירון איזקסון: לכן, יש מה לעשות.

מירון איזקסון: אגב, אני לרשותכם, ויש בטח טובים ממני, לעבוד על תוכניות הכי מעשיות, יחד עם הוועדה, במסגרת השעות הקיימות.

מירון איזקסון: שלא יבוא כמו שלא מזמן סיפר לי שופט בית המשפט העליון, שבא עורך דין ואמר לשופט – 'אמה-מה, כך וכך'.

מירון איזקסון: שואל אותו השופט למה הוא מתכוון ב'אמה-מה'.

מירון איזקסון: עכשיו, זה ביטוי של מצב נפשי ושל מצב תודעתי.

מירון איזקסון: אני רוצה לסיים בשיר קצר שלי שנקרא מצור, שמבטא את זה שאת רוב הצרות אדם מביא על עצמו: לבנות מצור על עיר אפשר רק מעצים הגדלים לידה שרק הם יודעים כיצד לכסותה.

מירון איזקסון: להכין מצור על איש אפשר רק מילדיו שיצאו ממנו שהם היודעים כיצד להמיתו וממה נס מוחו.

מירון איזקסון: לפרק בית אפשר רק מלבניו הבונות אותו שהרי לבנים אחרות הורסות לעצמן מגדל משלהן.

מירון איזקסון: תודה.

שרן השכל: תודה רבה, ותודה רבה שהגעת אלינו לוועדה על מנת לחלוק את הדברים.

שרן השכל: לצערי אנחנו נאלצים לסכם את הדיון הזה, שכמובן יהיה לו דיון המשך משום שהנושא הזה כל כך חשוב ומהותי.

אופירה לובניצקי: אני חושבת שאני ביקשתי זכות דיבור.

אופירה לובניצקי: אני ממש רוצה לדבר גם בנושא של שפה ישראלית חיה ובועטת.

אופירה לובניצקי: אני מנכ"לית של חברת תמלוגים של היצירה הישראלית.

אופירה לובניצקי: אני רוצה להתחבר למה שאמר קודם פרופ' שיין על הנושא של - - -

שרן השכל: רגע, שנייה.

שרן השכל: אני מתנצלת אבל אנחנו חייבים לסיים משום שאנחנו כבר חורגים מזמן הדיון.

שרן השכל: אנחנו נקיים פה דיון המשך גם בעניין הזה.

אופירה לובניצקי: אני אשמח, כי לא נאמר כלל וכלל על השפה הדבורה.

שרן השכל: לא, לא.

שרן השכל: אי אפשר להתפרץ ככה.

אופירה לובניצקי: כן, אבל גם לא יכול להתקיים דיון בלי יצירה ישראלית.

שרן השכל: אני מבינה, ואני מתנצלת בעניין הזה.

אופירה לובניצקי: אני מבקשת שלפחות שיופיע בפרוטוקול, אנחנו נהיה בישיבה הבאה.

שרן השכל: אני מתנצלת בעניין הזה בפני כל מי שהגיע ולצערי לא הספיק לומר את הדברים.

שרן השכל: אני נאלצת לסכם את הדיון.

שרן השכל: אנחנו כבר חורגים בחמש דקות ואנחנו גוזלים זמן מהדיון הבא שנקבע, שהוא גם דיון מאוד-מאוד חשוב והגיעו מורים מכל הארץ על מנת להשתתף בו.

שרן השכל: קודם כל, אני רוצה להודות לכל מי שהגיע לדיון החשוב הזה היום.

שרן השכל: הוועדה מבקשת ממשרד החינוך, ממשרד החוץ, מהסוכנות היהודית ומהסוכנות הציונית לשבת יחד לגיבוש תוכנית לתחיית השפה העברית גם בבתי הספר היהודיים בקהילות היהודיות בחו"ל.

שרן השכל: תוכנית כזו שישתפו בה פעולה מגוון של משרדים וגורמים תוכל רק להיות חזקה יותר ותוכל להגיע לקהל הרבה יותר גדול ורחב.

אופירה לובניצקי: אני מתנצלת, אני חייבת להתפרץ.

שרן השכל: אי אפשר להתפרץ לדבריי ובטח שלא בסיכום.

שרן השכל: על מקרים כאלו אנחנו מוציאים אנשים מהדיון.

שרן השכל: אני מתנצלת אבל על התפרצויות כאלו אנחנו מוציאים אנשים מהוועדה.

שרן השכל: ביקשתי לא להתפרץ.

שרן השכל: אני לא רוצה להוציא אף אחד מהוועדה.

שרן השכל: אני אמרתי שאין זמן ותינתן זכות הדיבור בדיון ההמשך.

שרן השכל: אי אפשר לקטוע אותי בדברי הסיכום.

שרן השכל: אי אפשר; לא עושים את זה.

שרן השכל: אני מבקשת לשמור על השקט אחרת הסדרנית תיאלץ להוציא אותך החוצה.

שרן השכל: בתוך התוכנית המשותפת אנחנו רוצים בבקשה שתתנו דגש לעניין אותן קהילות יהודיות שלומדות לא בהכרח רק בבתי הספר היהודיים, אלא גם ב-Public schools כפי שאומרים.

שרן השכל: אנחנו מבינים שלא נצליח להגיע לכל קהילה וקהילה קטנה, אבל יש כמובן קהילות מאוד גדולות במיקומים מאוד מסוימים, שבהן יכולות להיות כמויות מאוד גדולות של תלמידים יהודים וישראלים ב-Public school עצמו.

שרן השכל: אולי להכין תוכנית משותפת, לגבש את הנקודות ואת עיקרי התוכנית ולהביא לפני הוועדה.

שרן השכל: אנחנו מבקשים שבחודש-חודשיים הקרובים תשבו ותעשו את זה, תקיימו את אותו שולחן עגול ותחזרו אלינו בתוך 12 שבועות כדי להציג את הדברים ואת המסקנות מאותו שולחן עגול.

שרן השכל: בנוסף, הוועדה קובעת כי על משרד החינוך לקיים תוכנית דיבייט, שיג ושיח בתוך בתי הספר.

שרן השכל: אני יודעת שהם נמצאים איתנו בזום אבל חשוב להעביר אליהם את הדברים.

שרן השכל: זה נושא שעלה מספר פעמים.

שרן השכל: אנחנו רואים גם בבתי ספר בחו"ל, בשפה האנגלית, בשפה הספרדית - עד כמה זה נותן כלים אדירים לאותם תלמידים ליכולת לבטא את עצמם.

שרן השכל: יש תלמידים שהגיעו למקומות הכי גבוהים, בפוליטיקה, באמנות ובכל כך הרבה תחומים, שלמדו בבית הספר והיו חלק ממועדון שיג ושיח.

שרן השכל: לכן, הנושא הזה הוא קריטי - החל מבתי הספר היסודיים.

שרן השכל: אנחנו יודעים שלפעמים קצת משעמם להגיע לשיעורי לשון, אבל כאשר עושים את שיעורי הלשון בתוך איזושהי הפעלה דינמית, כששני תלמידים צריכים להביא טיעונים, לדבר ולבטא את עצמם - אי אפשר לבטא במילים את ההעשרה שאותו הדבר נותן לילדים, ואת הערך האדיר שהם מקבלים מהתוכנית הזו.

שרן השכל: לכן, אנחנו מבקשים ממשרד החינוך לגבש תוכנית לשיג ושיח, החל מבתי הספר היסודיים.

שרן השכל: הדבר השלישי הוא בעצם צמצום תוכניות הלימוד.

שרן השכל: אנחנו מבינים שמצמצמים ומצמצמים את תוכנית הלשון ותוכנית העברית בבתי הספר.

שרן השכל: אני מבקשת שלדיון הבא משרד החינוך יגיע אלינו עם מיפוי ממש, כיצד התוכנית הצטמצמה בעשר השנים האחרונות ומדוע.

שרן השכל: אנחנו רוצים לראות נתונים - עד כמה זה פגע ביכולת השפה של הדור הצעיר.

שרן השכל: אני אומרת לכם - אנחנו כחברי כנסת רואים את זה בעיקר כשאנחנו רוצים לקחת אלינו דוברים.

שרן השכל: מגיעים אלינו אנשים לעבוד כדוברים, שעבדו בעבר כדוברים וכיועצי תקשורת, כותבים הודעות לעיתונות ומאמרים, כותבים דברים - ואין להם את השפה הנכונה.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: בלי סימני פיסוק לגמרי.

שרן השכל: כן, כן.

שרן השכל: אני אומרת לכם - אתם לא יודעים עד כמה אנחנו, כחברי כנסת, יושבים ומתקנים סימני פיסוק, שגיאות כתיב, שגיאות הגהה.

שרן השכל: עכשיו, אני אומרת: העברית שלי היא לא ברמה הגבוהה ביותר.

שרן השכל: אמרתי גם - אני גדלתי בבית עם אימא שהייתה עולה חדשה.

שרן השכל: גם לי יש שיבושים בשפה העברית.

שרן השכל: ועדיין, כל כך קשה למצוא דובר מקצועי, אנשי מקצוע שעובדים בתחום הזה כבר שנים, שמסוגלים לכתוב בצורה נאותה.

שרן השכל: באמת.

שרן השכל: אז אני חושבת שאנחנו כחברי כנסת מרגישים את זה על בשרנו.

שרן השכל: לכן, גם בעניין צמצום תוכניות הלימוד אנחנו מבקשים שתגיעו, משרד החינוך, מוכנים עם הבנה גם של היכן הייתה הפגיעה ואיזשהם מדדים - לראות על פי אותם צמצומים בעשר שנים.

שרן השכל: אנחנו אולי גם ניצור קשר עם מומחים ועם האקדמיה שחקרו אולי את העניין הזה קצת יותר לעומק: איפה באמת הייתה פגיעה, בצמצום איזו תוכנית, ואילו המלצות יש להוספה לתוך התוכנית ללימודי עברית ולשון בבתי הספר, כדי שגם אנחנו כוועדה נוכל להמליץ למשרד החינוך ולגבש את עמדתנו בעניין הזה.

שרן השכל: בעניין החברה הערבית: אנחנו מבקשים ממשרד החינוך להגיע גם עם תוכנית מסודרת, קודם כל כדי לראות מהי תוכנית לימודי השפה העברית בחברה הערבית ובבתי הספר הערביים, וכיצד התוכנית מסייעת להם ליישם ולדבר.

שרן השכל: כלומר, לא רק ללמוד, כמו שחבר הכנסת דוידסון אמר על חמש יחידות אנגלית שבסוף יוצאים מהן עם ציון 100 ולא יודעים לדבר.

שרן השכל: ממש מעגלי שיח שבהם הם מתרגלים את השפה, משום שבסופו של דבר אם אנחנו רוצים לבנות גשר בחברה הישראלית בין יהודים לערבים, הגשר החזק או המשמעותי ביותר הוא באמת בשפה, ביכולת לתקשר יחד באותה שפה.

שרן השכל: אגב, זה גם הולך להפך: אין סיבה שתלמידים בבתי הספר, נקרא לזה הממלכתיים, לא ילמדו כולם גם ערבית על מנת לתקשר; אבל בטח ובטח כאשר אנחנו מדברים על הכשרה מקצועית מאוחר יותר, אקדמיה וכולי, שרובה מתנהלת בשפה העברית.

שרן השכל: אנחנו מבקשים גם את התוכנית הזו.

שרן השכל: תודה רבה לכולם.

שרן השכל: אני נועלת את הישיבה.

שרן השכל: תודה לכל מי שהגיע.

שרן השכל: הישיבה נעולה.