ועדת הכלכלה, כנסת 24, פרוטוקול מספר 127, 2021-12-27 11:14

מיכאל ביטון: אני שמח לפתוח את הדיון בוועדת הכלכלה בנושא "הדוח הלאומי לאובדן והצלת מזון של לקט ישראל" ועוד גופים שעוסקים בסוגיה הזאת, איך אפשר לא לזרוק מזון, ויתייחסו אליה.

מיכאל ביטון: אחרי דיון סוער של מסגרות אשראי ולפני דיונים סוערים על חקלאות עם זיקה לדיון הזה – גם בחקלאות זורקים מזון לפעמים – אנחנו שמחים שיש אנשים שכואבים את עניין זריקת המזון, שמחפשים דרכים יצירתיות ומעשיות לקחת את השפע הזה שיש בחברה, את השפע הזה שזכינו לו אנחנו בבתים שלנו, בארגונים, במלונות, באולמות, בשדות – את השפע הזה במקום לזרוק, להחזיר אותו למי שאין לו בצורה מכבדת, בצורה ראויה, בצורה שמאפשרת קיום בכבוד.

מיכאל ביטון: די אם נשיב את המזון שנזרק בישראל, לא יהיה אף אדם רעב, אפילו לא צריכים לתת משהו, אבל זה צריך להיות מושב בדרך הכי יפה, הכי שוויונית, הכי מכבדת, הכי נקייה, הכי טרייה.

מיכאל ביטון: זה לא צריך להיות מעשה של חרפה, אלא מעשה שיש בו גאווה אישית והעצמה אישית.

מיכאל ביטון: על כל הדברים האלה נדון בשעה הקרובה.

מיכאל ביטון: אני מבקש מגידי כרוך, מנכ"ל לקט ישראל לפתוח.

מיכאל ביטון: אנחנו ניתן למספר דוברים ואחר כך לחברי כנסת.

גדעון כרוך: תודה, אדוני היושב-ראש, חברי הכנסת, על ההזדמנות להציג את הדוח השישי של לקט ישראל.

גדעון כרוך: אני רוצה בהזדמנות זו גם להודות לשותפים שלנו, שאני לא בטוח אם הם נמצאים פה, המשרד להגנת הסביבה, שמאוד שותפים לדוח הזה וגם לדוח האחרון, ועשו עבודה נהדרת וקיבלו את הנתונים ומאמינים בנתונים כפי שהם.

גדעון כרוך: זה מאוד חשוב לי לציין.

גדעון כרוך: הדוח השישי שלנו דן באובדן והצלת מזון בישראל, הפעם בדגש על השפעת הקורונה.

גדעון כרוך: מבחינת הנתונים של הדוח, לצערי הנתונים לא משתנים במהלך השנים.

גדעון כרוך: אנחנו עדיין עומדים על סדר גודל של 20-19 מיליארדי שקלים של אובדן מזון בישראל, שזה מהווה 2.5 מיליון טון של מזון שנזרק לפח.

גדעון כרוך: אם מסתכלים על מזון בר אכילה, או מזון בר צריכה, אנחנו מסתכלים על בערך 50% מזה, 1.2 מיליון טון, בשווי של כ-6.5 מיליארדי שקלים.

גדעון כרוך: עדיין זה כמויות מאוד מאוד גדולות של מזון שהולך לפח, בשווי מאוד גדול, וזה בהחלט משהו שצריך להערכתנו להתייחס לזה.

גדעון כרוך: אנחנו לא שונים מכל מדינה מערבית אחרת.

גדעון כרוך: 35% מהמזון שאנחנו מייצרים נזרק לפח.

גדעון כרוך: אני חושב שבעידן כזה, שלא ברור לגבי העתיד, ויש דרישות, מעין שינוי אקלים וכל הנלווים לזה, לזרוק 35% מהמזון שמייצרים זה בהחלט חרפה וזה לא נכון שזה יקרה, בטח לא בישראל, מדינה קטנה כמו שלנו, שאפשר להגיע מצפון לדרום באותו יום ואף לחזור.

גדעון כרוך: מבחינת הנתונים של הדוח, אנחנו רואים שינוי במגמה בהשפעת הקורונה.

גדעון כרוך: נחסכו באובדן כ-50,000 טון, אבל שוב אנחנו מדברים על מיליוני טון ו-50,000 טון זה 1%, זה לא מספיק, צריך לקרות הרבה הרבה יותר מזה.

גדעון כרוך: אנחנו רואים שינוי בצריכה שנדבר עליו טיפה בהמשך.

גדעון כרוך: בתקופת הקורונה לקט ישראל הוסיפה 150,000 איש לתמיכה.

גדעון כרוך: בסך הכול לקט ישראל תומכת בכ-250,000 איש.

גדעון כרוך: עכשיו זה ירד טיפה.

מיכאל ביטון: אתה יכול להגיד בשתי דקות גם על ההיסטוריה של הקמת העמותה, המייסדים, השותפים?

מיכאל ביטון: מדובר באנשים מקנדה, גם עולים מקנדה מעורבים בזה.

גדעון כרוך: כן.

גדעון כרוך: היושב-ראש שלנו - - -

מיכאל ביטון: עבדתי עם יהדות קנדה, אז אני רוצה שתסקור גם את ההקמה.

משה אבוטבול: היושב-ראש גר ברעננה.

מיכאל ביטון: תסקור את ההקמה של הארגון הזה.

גדעון כרוך: בשמחה.

גדעון כרוך: היושב-ראש שלנו ג'וזף גיטלר עלה בשנת 2000 לארץ, והוא הקים את העמותה ב-2003.

גדעון כרוך: אנחנו חוגגים 18.

גדעון כרוך: הוא מאוד מחובר ליהדות קנדה, אישתו היא ממשפחת קושיצקי, תורמים מאוד מאוד גדולים ואנשים נפלאים, ובהזדמנות זו נאחל החלמה מלאה לחמותו.

גדעון כרוך: ג'וזף הקים את הארגון כארגון בהתחלה שעשה כל - - -

מיכאל ביטון: אתה מדבר על ג'ודי קושיצקי?

מיכאל ביטון: זאת חמותו?

גדעון כרוך: כן.

מיכאל ביטון: אישתו היא אחות של דיוויד קושיצקי או בת דודה שלו?

גדעון כרוך: אחותו.

משה אבוטבול: מיכאל, אתה עושה תחקיר על כל - - -

מיכאל ביטון: לא, אבל אלה יהודים טובים שאוהבים את המדינה.

מיכאל ביטון: דיוויד קושיצקי שלח את הילדים שלו לעשות צבא והסדר בישיבת הכותל, גר בקנדה וכל ליבו בארץ-ישראל, ובנו מתנ"סים ועשו חסד.

מיכאל ביטון: זאת הפעולה הכי צנועה שהם עשו.

מיכאל ביטון: הכרת הטוב.

מיכאל ביטון: אנחנו יהודים, אבוטבול.

מיכאל ביטון: בן אדם עשה טוב, לא נכיר בטוב שלו?

משה אבוטבול: אני מקבל את זה מאוד.

משה אבוטבול: אני שמח שאתה ככה יורד לפרטים.

משה אבוטבול: זה טוב.

מיכאל ביטון: תודה, ידידי.

מיכאל ביטון: בבקשה, המנכ"ל.

גדעון כרוך: עם זאת, הפעילות של העמותה היא פעילות בעלת השפעה רוחבית מאוד מאוד עמוקה בהצלת מזון.

גדעון כרוך: אנחנו רואים שהנושא הזה, הצלת מזון, מתפתח, אבל לא מתפתח מספיק בארץ.

גדעון כרוך: אנחנו רואים דוגמאות בעולם עם תמיכות ממשלתיות מאוד רחבות, גם בתחום הקורונה, והיו תמיכות מאוד מאוד גדולות גם בארץ, אבל הרבה מאוד בארצות-הברית.

גדעון כרוך: אני חושב שהתמיכות צריכות ללכת לכיוון של הצלת מזון.

גדעון כרוך: אין היום תוכנית לאומית בנושא של הצלת מזון.

גדעון כרוך: זאת אומרת, אנחנו יודעים שיש 2.5 מיליון טון בחוץ, שמתוכם כל העמותות ביחד מצילות כ-50,000 טון, אבל אין היום תוכנית לאומית, ואני חושב שזה הכרח.

יסמין פרידמן: בעולם יש תוכנית לאומית?

גדעון כרוך: סליחה?

יסמין פרידמן: יש מדינות בעולם שיש בהן ממש תוכנית לאומית להצלת מזון?

גדעון כרוך: כן.

גדעון כרוך: יש בארצות-הברית.

גדעון כרוך: זה מתוקצב ברמה מאוד מאוד גבוהה.

גדעון כרוך: אם אני זוכר את הנתונים נכון, ה-USDA קונה תוצרת חקלאית מחקלאים ב-70 מיליארד דולר, עודפים, ומעביר אותם דרך רשת בנקאי המזון לעמותות ולנזקקים עצמם.

גדעון כרוך: זאת אומרת, יש יותר חשיבה על הכיוון הזה.

מיכאל ביטון: כשאתה פונה בממשלה לדבר על הבעיה הזאת, איזה משרד הוא הכתובת שלך?

מיכאל ביטון: מי פתח לך דלת לדיון הזה?

גדעון כרוך: קודם כול משרד הרווחה בהחלט מודע היום יותר ויותר לעניין הזה.

גדעון כרוך: יש המיזם לביטחון תזונתי, שאנחנו חלק ממנו ביחד עם "אשל ירושלים", ומנדי בלוי נמצא פה, כדי שהוא יוכל לדבר גם על זה.

גדעון כרוך: אנחנו שותפים עם אשל ירושלים.

גדעון כרוך: משרד הרווחה היום מכיר יותר את הרעיון הזה של הצלת מזון.

גדעון כרוך: הרעיון בבסיס של הצלת מזון זה הנושא של המינוף, כאשר שקל אחד שמשקיעים בהצלת מזון מייצר 3.6 שקלים של מזון.

גדעון כרוך: אני חושב שצריך לעמוד בתור.

גדעון כרוך: אם היו משקיעים 3.6 שקלים עבור כל שקל השקעה, היו עומדים אצלנו בתור מאוד ארוך כדי להשקיע בנו, אבל כשמדובר במזון זה כנראה פחות מעניין.

גדעון כרוך: אני חושב שהיום משרד הרווחה בהחלט רואה את היתרון של זה ומנסה לקדם את זה איתנו, אבל לא רק.

גדעון כרוך: אני חושב שיש משרדים נוספים כמו משרד החקלאות שצריך להיכנס לתמונה הזאת מאוד חזק.

גדעון כרוך: יש המון תוצרת חקלאית שבאמצעות ובעזרת משרד החוץ והגופים הקשורים לו אפשר להגביר את כל הנושא של הצלת מזון.

גדעון כרוך: צריך תוכנית לאומית שתתכלל את זה, הצלת מזון.

יסמין פרידמן: יש תוכנית?

גדעון כרוך: יש תוכנית לביטחון תוזנתי.

יסמין פרידמן: אני שואלת אם לכם יש איזה תוכנית ואיזה חזון על איך המדינה יכולה להתנהל אחרת ולתקצב?

יסמין פרידמן: מה התקציב?

יסמין פרידמן: נניח אם אתם רוצים להציל פי שניים או פי שלושה מזון, בכמה תקציב מדובר ולכמה אנשים זה יעזור?

יסמין פרידמן: האם יש משהו כזה כתוב ומסודר?

גדעון כרוך: יש לנו את הרעיוניות שלנו.

גדעון כרוך: הם לא מונחים עדיין בצורה מסודרת.

גדעון כרוך: אני יכול לספר שב-2019 הצלנו 15,500 טון, ב-2021 עכשיו, בימים אלה, אנחנו מסיימים אותה עם 25,000 טון.

גדעון כרוך: זאת אומרת, בתוך שנתיים קפצנו ביותר מ-10,000 טון, ובשנה הבאה נגיע ל-30,000 טון.

גדעון כרוך: זאת אומרת, זה אפשרי.

גדעון כרוך: התקציבים שלנו הם רק תקציבים פילנתרופיים.

גדעון כרוך: ופה הנקודה המשמעותית, אם המדינה רואה בזה ערך, ואנחנו חושבים שכן, צריך להגדיל את התקציבים באמצעות תמיכה ממשלתית, אפשר ללוות את זה במחקר, אפשר ללוות את זה בהרבה דברים נוספים.

יסמין פרידמן: אני כבר אומרת לך שאני מעוניינת ללוות אותך בנושא הזה ולהוביל אותו.

גדעון כרוך: קודם כול, תודה רבה.

מיכאל ביטון: ראית איזה זכות יש ליסמין?

מיכאל ביטון: אתה יודע למה?

מיכאל ביטון: היא גדלה בבאר שבע, היא טיפלה בבלוקים, היא טיפלה בעניים, היא טיפלה בדיור ציבורי.

משה אבוטבול: בגלל זה גם אני רוצה לעזור, כי גדלתי שם?

מיכאל ביטון: ואז גם אבוטבול מצטרף.

משה אבוטבול: נולדתי בסורוקה, מיכאל.

מיכאל ביטון: ב-ד'?

משה אבוטבול: שכונה ד'.

מיכאל ביטון: לזימי ממגדל העמק.

מיכאל ביטון: כבר קיבלת שדולה להצלת מזון, שתעזור לנו.

משה אבוטבול: כי אנחנו יודעים מה ערכו של המזון.

מיכאל ביטון: אבוטבול, איך קרה שירוחם, מגדל העמק, בית שמש, באר שבע, באו לנושא הזה?

מיכאל ביטון: אתה יודע למה?

מיכאל ביטון: אני אגיד לך למה, כי אנחנו פגשנו רעבים.

משה אבוטבול: אולי גם אנחנו היינו קצת רעבים.

משה אבוטבול: מותר להגיד, מיכאל.

מיכאל ביטון: השבעים לא כואב להם.

מיכאל ביטון: אנחנו פגשנו רעבים.

מיכאל ביטון: אני שמח שאתם פה.

מיכאל ביטון: לפעמים אני בדיונים לבד, ואני שמח שבאתם.

מיכאל ביטון: תודה רבה.

מיכאל ביטון: תמשיך, המנכ"ל.

גדעון כרוך: אני חושב שהפעילות הזאת צריכה להיות פעילות מאוד מאוד משמעותית, שמחברת הרבה מאוד משרדי ממשלה, ואני חושב שמי שצריך לתכלל אותה בסופו של דבר, בגלל שזה פועל ועובד עם כל כך הרבה משרדים, זה צריך להיות משרד ראש הממשלה שיניע את זה, שידחוף את זה, שיחזיק את המשרדים הרלוונטיים האחראים לפעילות הזאת.

גדעון כרוך: יש לפעילות הזאת יתרון.

גדעון כרוך: כולנו מדברים עכשיו על נושא האקלים.

גדעון כרוך: הייתה עכשיו ועידת גלאזגו וכו', אז הצלת מזון בכלל, או אובדן המזון בכלל, אחראי על 6% מיצירת גזי החממה.

גדעון כרוך: באחת הוועידות האחרונות, נדמה לי בפריז, החליטו על צמצום גזי החממה ב-15% עד 2030.

גדעון כרוך: הינה, רק אובדן המזון יכול לתרום 6% לצורך זה.

גדעון כרוך: זה המון.

גדעון כרוך: מעבר לזה, יש גם בזבוז שאנחנו רואים מבחינת התשומות שמושקעות, וזה גם קשור להגנת הסביבה.

גדעון כרוך: אם מסתכלים על השטח הנדרש, או השטח שהולך לבזבוז בגלל כל הנושא הזה של ייצור המזון, שזה כולל בוודאי שדות חקלאיים, כולל מפעלים, תעשייה וכו', אנחנו מדברים על שטח שגודלו פי 20 מתל אביב.

גדעון כרוך: כמות המים שמושקעת והולכת לטמיון זה שווה ל-56,000 בריכות אולימפיות.

גדעון כרוך: זאת אומרת, אנחנו מדברים על מדינה, וברוך השם היום יש לנו מכוני התפלה, ולא חסרים לנו מים, אבל אנחנו מדברים על מדינה שלא רוויה במאגרי מים גדולים וכו', ופה אנחנו זורקים לפח כמויות אדירות, וזה ממש מיותר.

גדעון כרוך: יש שלושה יתרונות מרכזיים למה בכלל לעשות את הצלת המזון.

גדעון כרוך: קודם כול, זה היתרון הכלכלי.

גדעון כרוך: דיברתי על הנושא של המינוף.

גדעון כרוך: כל שקל מאפשר 3.6 שקלים של מזון, ואם מסתכלים על המשמעות של הגנת הסביבה, אנחנו כבר מדברים על 4.2 שקלים יתרון.

גדעון כרוך: יש פה יתרון חברתי בצמצום פערים, שהוא בוודאי חשוב לכולנו, וחשוב לנו לקחת את המזון הזה ולהעביר אותו למי שצריך.

גדעון כרוך: זה לא רע שיש עודפים, אנחנו מדינה מערבית, אנחנו רוצים ללכת לקנות בסופרמרקט ושיהיה לנו כל מה שאנחנו צריכים, זה מחייב את הסופרים, הקמעונאים, לעמוד ולייצר כל הזמן, שכל הזמן יהיה לנו בשוק ועל המדף מה שאנחנו רוצים, וזה יוצר עודפים.

גדעון כרוך: זה בסדר שיש עודפים.

גדעון כרוך: לא בסדר הכמויות, אבל זה בסדר שיש עודפים אם לוקחים את העודפים שיש ומעבירים אותם למי שאין לו.

גדעון כרוך: ואין.

גדעון כרוך: אנחנו מדברים היום על כ-20% מהאוכלוסייה שנמצאת באי-ביטחון תזונתי, שאפשר לסייע לה בקלות.

גדעון כרוך: ויש כמובן את היתרון הסביבתי, שדיברתי עליו קודם.

גדעון כרוך: אני חושב שיש כמה צעדים מאוד פשוטים, ראשוניים, שאפשר לעשות מעבר לתוכנית ממשלתית בהובלת משרד ראש הממשלה.

גדעון כרוך: אני חושב שיש חברות ממשלתיות.

גדעון כרוך: יש היום 41 חברות ממשלתיות, אפשר בהחלט לחייב חברות כאלה לתרום את העודפים שיש להן.

גדעון כרוך: יש לנו למשל שיתוף פעולה מצוין עם חברת החשמל, אבל היא כמעט היחידה.

גדעון כרוך: יש חברות ממשלתיות מאוד גדולות, שצריך לחייב אותן.

גדעון כרוך: זה נמצא בתוכנית ה-CSR שלהן, הן בוחרות לא ליישם את זה, וזה הדבר הכי קל.

יסמין פרידמן: ממה ההתנגדות נובעת?

גדעון כרוך: אני לא בדיוק יודע.

גדעון כרוך: זה חשש.

גדעון כרוך: בדרך כלל זה חשש של מוניטין.

גדעון כרוך: הם מפחדים לאבד את המוניטין שלהם, שחס וחלילה יש איזה תביעה וכו'.

מיכאל ביטון: יש פה סוגיה רוחבית, ואני אשמח לרעיונות איך אנחנו מתגברים עליה.

מיכאל ביטון: אם לוקחים מאולם את האוכל, ולמישהו יש חס ושלום הרעלת קיבה, הוא עוד יכול לתבוע את האולם.

מיכאל ביטון: האולם רצה לתת בחינם, והוא הופך להיות - - -.

מיכאל ביטון: אנחנו צריכים לחשוב למשל על ביטוח שהמדינה תעשה, ותממן את הביטוח הזה, ואז הם מוגנים ובשיעורים גבוהים, בפרמיה שאנחנו נשלם, כמדינה.

מיכאל ביטון: צריך לחשוב על הדבר הזה.

יסמין פרידמן: צריך להתייעץ עם משרד המשפטים.

גדעון כרוך: אם יורשה לי, היושב-ראש, הינה ב-2018 חבר הכנסת מקלב, בתמיכה כמובן שלנו, העביר את החוק לעידוד והצלת מזון, שפוטר מאחריות אזרחית ופלילית את תורמי המזון, כל עוד הם מקיימים את הוראות משרד הבריאות.

מיכאל ביטון: עדיין חוששים.

גדעון כרוך: אבל עדיין משרד הבריאות לא תיקן תקנות לצורך העניין הזה.

מיכאל ביטון: החוק נכנס לתוקף, עבר בקריאה השלישית, וללא תקנות.

מיכאל ביטון: בסיכום נטפל בתקנות האלה.

מיכאל ביטון: אנחנו גם נוסיף את הרעיון של פרמיה שאנחנו נייצר לזה.

גדעון כרוך: יש גם הנושא של הרגולציה שפוגעת בזה.

גדעון כרוך: למשל קחו גביע של גבינה לבנה או קוטג', שיש להם תאריך פג תוקף.

גדעון כרוך: מה קורה לאותו גביע היום בשעה 24:00 או 01:00 בלילה, או מחר דקה אחת אחרי חצות?

יסמין פרידמן: הוא הולך לפח.

גדעון כרוך: הוא הולך לפח, אבל בפנים לא קורה לו כלום, אפשר עדיין לצרוך אותו.

גדעון כרוך: היום אי-אפשר להמשיך לשווק אותו.

גדעון כרוך: בבית אני יכול לעשות מה שאני רוצה, אבל אי-אפשר להמשיך ולהעביר אותו בשוק, וזה משהו שחברות יודעות היום לתת הארכת תוקף, ובעבר גם אנחנו קיבלנו, כשעסקנו במוצרים האלה.

גדעון כרוך: זו דוגמה לרגולציה אחת בנושא הזה שאפשר בהחלט לקדם.

מיכאל ביטון: איך האירוע הזה מתקיים?

מיכאל ביטון: נניח יש לחברה גביעי קוטג' שפג תוקפם, היא תיתן לך יומיים-שלושה ותגדיר את זה לזמן?

גדעון כרוך: בדיוק.

גדעון כרוך: וזה צריך להיות להערכתי רק לעמותות.

גדעון כרוך: זאת אומרת, שאי-אפשר יהיה למכור את זה בתקופה הזאת.

מיכאל ביטון: לעמותות מוסמכות.

גדעון כרוך: עמותות יוכלו להמשיך ולקיים את זה.

גדעון כרוך: אני חושב שזה משהו של רגולציה שצריך לעבור.

מיכאל ביטון: יש הרבה מוצרים כאלה שפג תוקפם?

גדעון כרוך: המון.

מיכאל ביטון: וכיום הם מושמדים?

גדעון כרוך: כן.

גדעון כרוך: אין מה לעשות איתם.

מיכאל ביטון: בישראל היום יש מצב שאלפי גביעי קוטג' הולכים לפח כבר במפעל.

גדעון כרוך: לאו דווקא קוטג'.

גדעון כרוך: כל המוצרים שהם קצרי מועד יחסית.

יבגני סובה: אם נניח רשת מזון רוצה למכור במבצע, בגלל שיש מוצרים שעוד מעט פג תוקפם, אין שום חוק שמחייב אותם להגיד את זה.

יבגני סובה: אבל נניח בן אדם נכנס לחנות ורואה מבצע, הוא יודע שעדיין הוא יכול לקנות מוצר שהוא זול יותר, אבל לצרוך אותו ממש בשבוע-שבוע וחצי, ולא עכשיו לעשות בלגן בסטוקים של חלב או קוטג' ולחפש משהו שיחזיק לך שבועיים.

יבגני סובה: אנחנו יודעים שכולנו עם התנהגות צברית דומה.

מיכאל ביטון: עמדה של כל מה שבעוד שבוע פג תוקף.

מיכאל ביטון: חצי מחיר, תיקח.

יבגני סובה: זה מה שאני אומר.

יבגני סובה: עלה לי עכשיו רעיון.

יבגני סובה: בואו נחשוב כוועדת הכלכלה.

יבגני סובה: נקדם משהו שיחייב.

יבגני סובה: למשל מדף, לא מדף.

מיכאל ביטון: יש לנו תקנות המזון.

יבגני סובה: לא, אין את זה.

יבגני סובה: אין.

יבגני סובה: אתה לא מחויב.

יבגני סובה: אתה שם תווית של מבצע, ואנשים שואלים: למה יש מבצע?

יבגני סובה: למה פתאום אתה מוכר את זה ב-60%?

יבגני סובה: למה?

יבגני סובה: כי אתה שם לב, מישהו שם לב שבעוד שבוע יפוג התוקף שלו.

יבגני סובה: מה שאני אומר: זה רעיון טוב, זה רעיון שיכול לסייע לאנשים שאולי מעדיפים לקנות מוצרים יותר זולים, ואז לאכול את זה, לא לשים את זה במקפיא, וזה יאפשר גם להיפטר מסחורה במחיר סביר.

משה אבוטבול: מיכאל, בלי לשים לב נתת זכות דיבור לח"כים לפניי.

יבגני סובה: אני מוותר, שייקח את זכות הדיבור שלי.

משה אבוטבול: מוותר?

משה אבוטבול: בא אחרון, מדבר ראשון.

משה אבוטבול: זה כמו חוקת ההסתדרות.

מיכאל ביטון: אתה תדבר ראשון אחרי - - -

יבגני סובה: גם העלבת אותי וגם לא לקחת את זכות הדיבור שלי.

משה אבוטבול: חלילה.

משה אבוטבול: אני לא רוצה להעליב אתכם.

יבגני סובה: ויתרתי לך.

יבגני סובה: קח את זכות הדיבור שלי.

משה אבוטבול: עור של פיל יש לקואליציה הזאת.

מיכאל ביטון: אנחנו רק בטוב היום.

מיכאל ביטון: עכשיו, בשעה הזאת.

משה אבוטבול: עד ל-40 חתימות.

מיכאל ביטון: יש פה שעה של חסד.

מיכאל ביטון: שעה של כוונות טובות.

גדעון כרוך: רק עוד שני נתונים שלדעתי מאוד חשובים.

גדעון כרוך: כל הפער של ביטחון תזונתי בישראל נמדד ושווה בערך, לפי נתוני הלמ"ס – שווה בערך 3.9 מיליארד שקלים, ואז זה יביא את כל האנשים בישראל לתמיכה נורמטיבית של העשירון בין השלישי לרביעי.

גדעון כרוך: אלה נתוני הלמ"ס.

גדעון כרוך: הם עברו עיבוד וכו', אבל אלה נתוני הלמ"ס.

גדעון כרוך: אותם 3.9 מיליארד שקלים, באמצעות הצלת מזון זה יעלה רק 1.1 מיליארד שקלים, בגלל הנושא של המינוף.

גדעון כרוך: זאת החשיבות של המינוף בפעילות של הצלת מזון, שזאת פעולה כלכלית חשובה מאין כמוה, וגם הופכת מיד להיות חברתית.

גדעון כרוך: נתון שני ואחרון, ואז אני אסיים.

גדעון כרוך: כל משפחה בישראל זורקת היום לפח ישירות 615 שקלים במזון שהולך לאיבוד.

יסמין פרידמן: כל חודש.

גדעון כרוך: כן.

גדעון כרוך: בכל חודש.

גדעון כרוך: 3,600 בשנה, קצת יותר מזה.

מיכאל ביטון: בממוצע.

גדעון כרוך: למעשה הנתון הוא 7,400 אם מסתכלים על ה - - - של זה.

גדעון כרוך: למה?

גדעון כרוך: כי כל אחד בשרשרת ייצור המזון מעמיס על השני.

גדעון כרוך: זאת אומרת, אותו חקלאי לא מוכן לסבול שהוא ישלם עבור העודפים, אז המחיר שלו עולה.

גדעון כרוך: המתווך שקונה, גם מעלה את המחיר, הקמעוני, היצרן.

גדעון כרוך: כולם מעלים את המחיר ובסופו של דבר זה מצטבר ל-7,400 שקלים למשפחה.

גדעון כרוך: זאת אומרת, יש פה יוקר מחיה בגלל אובדן מזון, ויוקר המחיה עולה ב-11%.

גדעון כרוך: זה נתון מדהים.

גדעון כרוך: הנתון המדהים שבגלל אובדן המזון בישראל יוקר המחיה עולה ב-11%.

גדעון כרוך: אני חושב שזה נתון שמאוד צריך להתייחס אליו, כי זה משפיע על כל אחד ואחד מאיתנו.

גדעון כרוך: אנחנו זורקים לפח 7,400 שקל.

גדעון כרוך: אני רוצה להודות לכם על הקשב.

מיכאל ביטון: אנחנו עוד איתך, אפילו הארכנו את הדיון הזה.

מיכאל ביטון: לקחתי חצי שעה מדיון אחר, כי זה דיון חשוב.

מיכאל ביטון: חברי הכנסת ואחרי זה עוד דוברים.

מיכאל ביטון: חבר הכנסת אבוטבול.

משה אבוטבול: קודם כול יישר כוח ליושב-ראש, לוועדה שמקיימת דיון כזה חשוב בעניין הזה.

משה אבוטבול: זכיתי להיות אורח בלקט ישראל, וראיתי את העבודה הנפלאה שהם עושים, גם המתנדבים, גם החקלאים שנותנים את התנובה למען אותן משפחות, לאחר מכן את כל התהליך של השרשור, איך זה מגיע לאותן עמותות בכל חבלי הארץ.

משה אבוטבול: כאשר הייתי ראש העיר בית שמש, זכינו שמשפחות רבות נהנו מהמיזם הזה.

משה אבוטבול: הדברים חשובים לנו, למדינה עצמה.

משה אבוטבול: ראשית, הרי הרבה מהדיונים אנחנו מקיימים על זה שאין היום לצערנו דברים שהיו בעבר, כמו למשל באותה קדנציה קודמת שהיו השוברים של משרד הפנים, שיזם בזמנו שר הפנים, הרב אריה דרעי וכו', אבל יש תחליפים.

משה אבוטבול: לקט ישראל יכולה בהחלט להיות היום, אם יעשו את זה בצורה נכונה, אם יגיעו לכל קצה של חקלאי, אם יגיעו לכל נקודה, רק מה, יש להם הרבה עלויות בנושא הזה.

משה אבוטבול: את העלויות האלה חייבים לראות איך אנחנו מביאים, אם זה הדלקים להגיע לאותם חקלאים, להחזיר את זה, לקחת את זה.

משה אבוטבול: עצם העובדה שאותו חקלאי עושה מחווה ומוכן לתת לך: קח ממני את הכול, זה כבר, איך אומרים, "קדוש יאמר לו".

משה אבוטבול: אתה בא פתאום ועכשיו גם צריך לשנע את זה, וכל הדברים שמסביב.

משה אבוטבול: אלה עלויות מאוד גדולות והמדינה חייבת לשים יד בכיס ולתת את זה, כי זה יפתור לנו המון בעיות.

משה אבוטבול: דבר נוסף שאני רוצה לבוא ולומר: דיברתם על הנושא הזה של מוצרי גבינה.

משה אבוטבול: אני יודע שמכל דבר שקיים בגבינה – אפשרי לבדוק את זה.

משה אבוטבול: אני לא כימאי – אבל מי שמבין טוב בנושא הזה, יכול לקחת דברים שטיפ-טיפה פג תוקפם ולערב אותם, כמובן במעבדה נכונה, סטרילית, כמובן לעבד אותם ולהפוך אותם למוצר אחר, שיכול להאריך את חיי המדף שלו, ואת זה כן יוכלו לתת לאותן משפחות.

משה אבוטבול: אוקיי, לא יהיה לו קוטג', אבל יהיה לו משהו אחר טעים, שהוא יוכל למלא את הקיבה הריקה שלו של אותו אדם.

משה אבוטבול: כך שיש פתרונות כאלה ואחרים.

משה אבוטבול: לצערי היו גם מיזמים שלקט ישראל עשו ונתקלו בקשיים, אם זה לקחת מזון מבתי מלון וכו' וכו', אבל זה נעצר בחלק מהמקומות מכל מיני סיבות.

משה אבוטבול: בטוח שלקט ישראל לא הייתה הסיבה ל"לא", אבל אנחנו חייבים למצוא כל מיני פטנטים ודברים מהסוג הזה.

משה אבוטבול: ואני רוצה בסוף לזרוק איזה הצעה שיכולה טיפה לעודד ולתמרץ את הנושא הזה.

משה אבוטבול: חייבים לחשוב על כיוון, עידוד ותמריצים, מעבר לנושא של כסף, כי כסף זה לא הכול אצל אותם חקלאים – ולפעמים יש להם הרבה כסף והם לא צריכים אותנו, אבל לפעמים אם עושים, ואני אומר את זה לך: מיכאל, היקר, כיושב-ראש ועדת הכלכלה, אולי אתה תרים את זה ותוכל לעשות משהו יפה ביחד אולי עם שר החקלאות או שר האוצר – אם רק יתפנו לנושאים מהסוג הזה, ולעשות ערב הוקרה לכל אלה שנותנים, ללקט ישראל או כל מיני ארגונים, לתת להם סוג של תעודת כבוד.

משה אבוטבול: זה יתמרץ גם אחרים שעדיין לא נמצאים באותם הדברים האלה, לבוא ולהגיד: גם אנחנו רוצים להיות ה"אחיעזר" וה"אחיסמך" לאותן המשפחות האלה.

משה אבוטבול: אני אומר שוב: אין בכוחה של המדינה לתת את הדברים האלה.

משה אבוטבול: אני זוכר שכאשר כמובן למדתי את הנושא כראש עיר, הרווחה עצמה, המחלקה של הרווחה, לא היו לה כספים, הם היו פונים לכל מיני פילנתרופים, לכל מיני גופים: תעזרו לו בתנור, תעזרו לו בשמיכות לחורף.

משה אבוטבול: חבר'ה, אין בעיות.

משה אבוטבול: רוצים לעשות את זה, רוצים להישען גם על אחרים, אבל בואו נעשה גם להם, לאותם אנשים, ניתן להם קצת דלק, באותה צורה שכאשר מיכאל יזמין 1,000 אנשים מהסוג הזה לאולם – נדאג לנושא של תו ירוק וכל הדברים, לאולם בנייני האומה – ולכל אותם אלה יחלקו תעודות, יעשו להם תמרוץ לנושא הזה, אני בטוח שזה יגביר פי שניים גם את החלוקה וגם את הנתינה.

משה אבוטבול: יש מספיק אנשים שרוצים לתת, אבל לא מספיק מודעים.

משה אבוטבול: בואו נחבר אותם על ידי העידוד הזה.

משה אבוטבול: ואיך כתוב שם?

משה אבוטבול: "קנאת סופרים תרבה חכמה", אז גם פה קנאת חקלאים תרבה תנובה, ובכך נוכל למנוע את אותו כאב גדול של אותם ילדים.

משה אבוטבול: יש ארגון בבני ברק, שנקרא "חסדי נעמי", והלוגו שלהם כל הזמן מצמרר אותי: אימא, הבטחת לנו עוף לשבת.

משה אבוטבול: מדובר בסוג כזה של ילדים, שאם הם לא יקבלו את אותה מנה חמה שתורמים כל מיני ארגונים, לא בטוח שהם יאכלו את העוף החם הזה לשבת.

משה אבוטבול: תודה לכל הארגונים מראש על כל העזרה שלכם, ואנחנו פה לצדכם, ומזלנו ומזלכם שנפלנו עם יושב-ראש ועדה שיודע מה זה עוני ומה זה גם להילחם בעוני.

משה אבוטבול: תודה רבה.

מיכאל ביטון: תודה.

מיכאל ביטון: יסמין, בבקשה.

יסמין פרידמן: עשר שנים לא אכלתי עוף וגם לא בקר, ולא קרה לי כלום.

משה אבוטבול: מטעמים אחרים.

יסמין פרידמן: ברור שמטעמים.

משה אבוטבול: אידיאולוגיה.

יסמין פרידמן: לא קורה כלום לאנשים שלא אוכלים.

יסמין פרידמן: אין לי הרבה מה לומר.

יסמין פרידמן: אני אשמח להוביל את זה.

יסמין פרידמן: יישר כוח על העבודה.

יסמין פרידמן: אני רוצה להוביל את זה, אני רוצה לקחת את זה צעד אחד קדימה, אני רוצה ללמוד את הנושא לעומק ולראות איך אפשר להפוך את זה לפרויקט לאומי.

יסמין פרידמן: מבחינתי, איך שנצא מהוועדה נדאג לתאם, וכל מי שרוצה להצטרף אליי כמובן מוזמן.

מיכאל ביטון: תבורכי.

מיכאל ביטון: איך אני מבסוט ממך – גם קצר, גם מחויב.

מיכאל ביטון: מה צריך יותר מזה?

מיכאל ביטון: נעמה, בבקשה.

נעמה לזימי: תודה.

נעמה לזימי: מעטים הדברים שאנחנו נתקלים בהם שהם כמו שאני אוהבת, גם חברתיים, גם כלכליים וגם סביבתיים.

נעמה לזימי: הצלת מזון זאת בהחלט הנקודה שבה אנחנו רואים את כל האפשרויות הנכונות מתכנסות יחדיו.

נעמה לזימי: בחיפה, מי שיודע, היה לפני כמה שנים מין מיזם מדהים שקראו לו "רובין פוד".

נעמה לזימי: זו המסעדה הראשונה שממש פעלה להצלת מזון.

נעמה לזימי: זה היה מדהים, כל יום מהסחורה שהייתה נשארת בשוק, בשוק תלפיות בהדר, היו עושים את הבישול.

נעמה לזימי: הכול גם היה טבעוני, יסמין.

נעמה לזימי: כמובן זה היה מרשים מאוד.

נעמה לזימי: בסופו של דבר, בגלל כל מיני עניינים המקום נסגר, אבל זו הפעם הראשונה שנחשפתי באמת לאפשרויות המדהימות של הצלת המזון, וכמה לא נתפס שזה לא עוגן מרכזי פה, במיוחד בעולם שבו יש אוכל אין-סופי ועוני מעמיק וקשה ורעב אין-סופי, שזה פרדוקס שחייבים לטפל בו.

נעמה לזימי: הדיון שלך היום, מיכאל, הוא דיון של כלכלת חמלה, משהו שאנחנו צריכים להחדיר יותר במדינה הזאת שלנו.

מיכאל ביטון: את יודעת מה הבעיה עם הביטוי הזה, שאנחנו חומלים מישהו?

נעמה לזימי: חמלה על כדור הארץ, חמלה על המזון, על המשאבים.

מיכאל ביטון: כאילו אנחנו המיטיבים שחמלנו.

נעמה לזימי: להפך, חמלה זה מושג - - -

מיכאל ביטון: הקדוש ברוך הוא הוריד לעולם הזה את הטוב ואת - - -

נעמה לזימי: מיכאל, רווחה נתפס כסעד.

נעמה לזימי: חמלה נתפס כאילו - - -

מיכאל ביטון: חובתנו.

משה אבוטבול: היושב-ראש, במקום חמלה, אנחנו צריכים חמ"ל, חדר שיטפל בדברים היפים שלהם.

נעמה לזימי: כלכלה שחומלת על המקום הזה, קודם כול, לא רק על בני האנוש שחיים פה.

מיכאל ביטון: זו חובתנו.

מיכאל ביטון: זה הבסיס של ההתנהגות האנושית.

נעמה לזימי: זו החובה שלנו.

נעמה לזימי: הגיע הזמן שאם המדינה, מה שנקרא "המשרדים", לא תופסים את הנושאים האלה שמתפתחים בכל העולם כמו שצריך, אנחנו המחוקקים נתחיל להכניס יותר תקנות של רגולציה וחקיקה, כדי לאפשר את זה.

נעמה לזימי: כמו שאמרת, משה, באולמות האירועים כל כך הרבה אוכל טוב מתבזבז, נזרק, במקום שיגיע למקומות שצריך.

נעמה לזימי: יד אחת לא יודעת מה עושה היד השנייה.

נעמה לזימי: והגיע הזמן להסדיר את התחום הזה, מתוך הבנה שאנשים חיים פה גם בעוני ומצוקת רעב, אבל גם יש ערך למשאבים שאנחנו מייצרים, וזה גם אקולוגי יותר, מונע פלסטיק, מונע זריקת מזון, מונע בזבוז, מונע זיהום, וזה גם יכול להיות, תתפלאו, כלכלי מאוד.

נעמה לזימי: זה יכול להיות מנוע שמייצר כלכלה שהיא אורגניזם כזה, שמייצרת כל הזמן תחלופה לעצמה, וביטול הזיהום שפוגע בכלכלה.

נעמה לזימי: כל הכבוד על הדיון הזה, וגם אני, כמו שיסמין אמרה, אנחנו לשירותכם בכל מה שקשור לזה, ונותנים גיבוי מלא.

נעמה לזימי: ההצעה שלך, יגבני, הצעה מצוינת, תורמת להורדת יוקר המחיה בסל המזון, מאפשרת רגע לעשות איזה הערכה, לא לבזבז, לא למכור בהיחבא ובסתר משהו שהוא עוד מעט פג תוקף.

נעמה לזימי: במקום כל ההסתר, לקחת את זה ולשים אותו קדימה ולהגיד: תקנו יותר בזול.

יבגני סובה: אני אשמח מאוד אם תצטרפי.

נעמה לזימי: מעולה.

נעמה לזימי: אני לגמרי מסכימה עם הרעיון.

יבגני סובה: הרעיון של חובת דיווח.

נעמה לזימי: במקום שהרשתות יסתירו את הפג תוקף, בואו נשים את זה קדימה, וניתן בזול יותר.

נעמה לזימי: לא יקרה שום דבר.

נעמה לזימי: תודה.

מיכאל ביטון: תודה לך.

יבגני סובה: אני רוצה קודם כול לברך אותך, את הוועדה, על הדיון החשוב הזה.

יבגני סובה: כולנו באנו ממקומות שאנחנו יודעים להעריך כל שקל וכל פיסת לחם שנשארת על השולחן.

יבגני סובה: אני, בתור ילד, שגדל לא בישראל, מגיל צעיר אני יודע שאסור לזרוק לחם, ככה אמרו לי.

יבגני סובה: אסור לזרוק לחם, ואני אף פעם לא זורק לחם, אני משתדל גם לחנך את ילדיי שלא זורקים לחם.

יבגני סובה: עדיף לא לקחת מאשר לקחת ולזרוק.

יבגני סובה: מה שאני מבקש ומה שאני מציע.

יבגני סובה: אנחנו בעניין של הצלת מזון, ויש הרבה אנשים נזקקים במדינה שישמחו לצרוך את זה.

יבגני סובה: צריך לא לשכוח דבר אחד, יש הרבה אנשים שמרגישים לא בנוח.

יבגני סובה: לא לשכוח כשאתה מחלק מזון שנשאר, אתה גם צריך להכיר את הגישה.

יבגני סובה: הרבה פעמים האנשים האלה, דווקא האנשים הכי חלשים והכי זקוקים, הם אלה שהכי פחות יצעקו ויבקשו.

יבגני סובה: ככה זה עובד.

יבגני סובה: אני מכיר את זה מאוכלוסיות שונות, בן אדם חושב פעמיים לפני שהוא קונה לחם או חלב, ובחיים לא ביקש, בחיים גם לא יבקש ובחיים גם לא ייקח משהו שהוא ידע שנשאר באיזה אולם אירועים.

יבגני סובה: גם את זה צריך להביא בחשבון.

יבגני סובה: תרשה לי להשוות את האוכל למשל לבגדים.

יבגני סובה: יש משפחות עמידות שרוצות לתרום בגדים, אז יש נקודות איסוף, כמו בעמותות שלכם, כמו בעמותות אחרות.

יבגני סובה: בן אדם תורם את הבגדים, הוא אומר: יש לי בגדים שהם כבר יד שנייה, אבל הבגדים האלה עדיין טובים, אז הוא נותן לאיזה מרכז שבודק, שעושה ניקוי לבגדים, ואז מחלקים את זה בהתאם לצורך, ואותו בן אדם שלוקח את זה, אין לו תחושה שהוא עכשיו לקח ממישהו, והוא צריך להסתכל לו בעיניים.

יבגני סובה: אלה דברים שצריך להביא בחשבון, כשאנחנו מתייחסים לאנשים שהם מעוטי יכולת.

יבגני סובה: הרבה פעמים אותם אנשים מתביישים לבקש, ואנחנו יודעים שהם זקוקים.

יבגני סובה: פה צריך לא לשכוח את העניין הזה.

יבגני סובה: אני מצטרף פה לקריאה, אני לא יודע אם לעשות חמ"ל, אני מניח שיש משרדים שאפשר במסגרת העבודה שלהם למצוא את הדרך לבנות לוגיסטיקה של הדבר הזה, כי אנחנו יודעים שהחוקים מקשים על שמירת המזון, והרבה פעמים המזון נזרק בגלל שיש רגולציה – רגולציה היא דבר טוב, כי זה שומר על בריאות האדם, אבל מצד שני, אנחנו יודעים שאם אתה מוריד מעלה אחת בשימור, אז על פי התקנים אתה מחויב לזרוק – ואנחנו יודעים שהאוכל הזה הוא טוב יחסית.

יבגני סובה: אלה דברים שצריך תמיד למצוא את האיזון הנכון בין הצורך לשמור על המזון לבין הצורך לחלק אותו לנזקקים.

יבגני סובה: אם המדינה או המשרדים יידרשו פה להפחית טיפה ברגולציה, במסגרת שעדיין מאפשרת שמירה על החוק, שמירה על איכות המזון, אז צריך לעשות את זה.

יבגני סובה: לפעמים אנחנו יודעים שהרבה אוכל, גם בצבא, גם באולמות אירועים ובעיקר בבתי מלון, פשוט נזרק, כי מישהו לא שם את הטמפרטורה הנכונה, איבד מעלה אחת-שתיים, הוא לא לוקח סיכון, כי אם חלילה הוא ייקח סיכון, מחר ידווחו עליו שהוא לקח סיכון, הוא יאבד את מקום העבודה שלו.

יבגני סובה: נכון?

יבגני סובה: אני אומר דברים מציאותיים.

יבגני סובה: זה מה שקורה במציאות.

מיכאל ביטון: יש ארגונים אמיצים שלא פחדו לעשות את זה, ובגדול.

מיכאל ביטון: אנחנו ניתן להם גם אפשרות לדבר.

יבגני סובה: אני חוזר, אני שמח על ההצעה לחוקק חוק שיאפשר לרשתות המזון למכור את המוצרים לא בסתר, שאנשים לא יתחילו לבדוק את הפג תוקף, אלא יהיה מדף של מוצרים שניתן - - -

מיכאל ביטון: שבוע.

מיכאל ביטון: שבוע אחרון.

יבגני סובה: בהתאם לחיי המוצר, למשל המוצר יכול להיות על המדף שלושה חודשים.

מיכאל ביטון: - - - שבוע אחרון.

יבגני סובה: בדיוק.

יבגני סובה: צריך לחשב את האחוזים.

מיכאל ביטון: תביא הצעה.

יבגני סובה: אני מביא את ההצעה.

יבגני סובה: הינה, סיכמנו.

משה אבוטבול: ברשותך, אני אשלים אותך.

משה אבוטבול: צריכים להיות על כל מוצר שני תאריכים, תאריך למכירה ותאריך לאפשרות חלוקה.

משה אבוטבול: ואז יודעים במכולת שהוא יכול להישאר ולתת עוד שבוע-שבועיים אם רוצים לחלק את זה.

משה אבוטבול: אחרי זה כבר מסוכן לאכול את זה.

מיכאל ביטון: אני סומך עליכם שתנסחו נוסח.

יבגני סובה: אין בעיה.

יבגני סובה: סיכמנו.

יבגני סובה: דבר טוב.

יבגני סובה: תודה.

יסמין פרידמן: סליחה, אני צריכה לצאת.

יסמין פרידמן: אני מתנצלת, אני ממש רוצה להישאר - - -

מיכאל ביטון: נתת התחייבות וזה בסדר.

יסמין פרידמן: אני גם אתעדכן בפרוטוקול של הוועדה.

מיכאל ביטון: תעבדו ביחד.

מיכאל ביטון: אנחנו נוציא סיכום ותעקבו אחרי סיכום הדיון היום.

יסמין פרידמן: תודה רבה.

מיכאל ביטון: חיים שפיגל, ראש אגף מזון ומשקאות במלונות דן, שלמדו לעשות את זה, ובאמת מופת לשותפות הזאת עם המגזר השלישי ולהראות שאפשר.

מיכאל ביטון: בבקשה.

משה אבוטבול: התעודה בדרך.

חיים שפיגל: תודה לכם.

חיים שפיגל: אני לוקח את המושג שטבע היושב-ראש, "ארגונים אמיצים" ואני מצטרף.

חיים שפיגל: אני לא חושב שמלונות דן הם ארגון אמיץ במיוחד, אבל עינינו פקוחות.

חיים שפיגל: חלק גדול מהעובדים שלנו באים ממגזרים שהם אינם הייטקיסטים וכו', ואנחנו בהחלט מכירים בחשיבות של זה.

חיים שפיגל: שני מושגים שעלו פה ואני רוצה להתייחס אליהם.

חיים שפיגל: דבר אחד, הנושא של ייצור עודף.

חיים שפיגל: אנחנו למעשה סוף השרשרת שמשתמשים במוצרים, ולמעשה כחלק מצורת ההגשה של המזון – ודרך אגב היא לא רק במלונות, אלא בכל המדינה, כולל במפעלי תעשייה, כולל במקומות עבודה, כולל בכל מקום, חברות קייטרינג וכו' – ברגע שאנחנו מתעסקים בהגשת מזון במזנונים, ורוב רובנו אוכל מזון ממזנונים כאשר הוא מגיע או למקומות עבודה או למלונות וכן הלאה, באופן אוטומטי יש בזה ייצור עודף, מכיוון שאף אחד מאיתנו לא רוצה לגשת למזנון שהתחיל את הפעילות שלו בשעה 18:00, להגיע ב-20:30 בערב ולראות שהמזנון ריק.

חיים שפיגל: ברגע שאנחנו מחויבים, וזה חלק מהמסורת המקצועית שלנו למלא את המזנון גם ב-20:30, זה אומר שמ-20:300 עד 21:00, נגיד שזה סיום הארוחה, מ-21:00 ועד למוחרת בבוקר יש הרבה מאוד ייצור עודף לקראת הדבר הזה.

חיים שפיגל: דרך אגב גם במכרזים שהם חלק מחובת המכרזים במקומות עבודה ענקיים: חברת החשמל, רפא"ל, התעשייה האווירית וכן הלאה וכן הלאה, גם שם התופעה הזאת היא אותה תופעה, מכיוון שבחוזה של חברת הקייטרינג, ולנו במלונות דן יש שתי חברות קייטרינג גדולות מלבד 20 מלונות – בחוזה של חברות הקייטרינג מוטבע הנושא של כמות המזון שתישאר וכמות המזון שקיימת עד העובד האחרון.

חיים שפיגל: וזה אומר באופן כמעט מובנה ייצור עודף.

חיים שפיגל: שיטת המזנונים זה דבר אחד.

חיים שפיגל: דבר שני, אני רוצה לדבר על בזבוז מזון.

חיים שפיגל: הרבה מאוד זה קשור לחלק האבולוציוני שלנו, קשור מאוד מאוד למקומות הלידה שלנו, אם נרצה להגיד מאיפה עלינו לארץ וכן הלאה, וקשור גם ואולי בעיקר בנושא של החינוך.

חיים שפיגל: אין לי שום בעיה עם שום אורח שלוקח לצלחת שלו הרבה אוכל, אני אומר לו אפילו "בתיאבון", ואני עושה כל מאמץ כדי שייהנה מהאוכל, אבל עיני לא טובה באלה שמשאירים על הצלחת שני שלישים או שלושה רבעים מהמזון, ופה זה הרבה עניין של חינוך.

חיים שפיגל: ומכיוון שלא עסקינן בוועדת החינוך, אלא רק בוועדת הכלכלה, אני אומר כך - - -

משה אבוטבול: זה חינוך לכלכלה נבונה.

חיים שפיגל: נכון.

חיים שפיגל: זה דבר שהיה פעם מוטבע - - -

מיכאל ביטון: אני צריך שתסיים, כי יש לי הרבה דוברים ואני עוד חורג מהזמן.

יבגני סובה: אתה חושש להגביל אותם כי לא יבואו למלון שלך?

יבגני סובה: אם תגביל אותם, מה יקרה?

מיכאל ביטון: חיים, תגיד מילה על השותפות עם לקט.

חיים שפיגל: אני חושב שהשותפות שלנו עם לקט זה אחד הדברים החשובים במסגרת האחריות התאגידית שלנו.

חיים שפיגל: השפים, הטבחים ובעלי המקצוע במלונות שמחים להפריש את מה שנשאר, את אותו ייצור עודף שדיברנו עליו קודם, בצורה סופר מסודרת.

חיים שפיגל: לקט זה גם הארגון היחיד במדינה, שאני מכיר בכל אופן, שעושה את זה בצורה סופר מקצועית.

חיים שפיגל: נגענו פה בנושא טמפרטורות, נגענו בנושא של תברואת מזון וכן הלאה וכן הלאה, מהבחינה הזאת לקט נותנים לנו פוליסת ביטוח שהדברים האלה נעשים נכון.

חיים שפיגל: אני חושב שסוג כזה של שיתוף פעולה צריך להגביר אותו, כי ייצור עודף קיים, השאלה איך הוא מגיע אחרי שנגמרת הארוחה ולמי הוא מגיע.

מיכאל ביטון: תודה לך.

מיכאל ביטון: חברת הכנסת מיקי חיימוביץ' בזום.

מיקי חיימוביץ: שלום לכולם, אני מכירה את המפעל האדיר הזה של לקט כבר יותר מ-12 שנה.

מיקי חיימוביץ: ג'וזף גיטלר, המייסד, היה אחד האנשים שעשיתי עליהם כתבה ב"ישראלים 10".

מיקי חיימוביץ: זה אחד הארגונים המרשימים ביותר שיש בחברה האזרחית שיצא לי להכיר.

מיקי חיימוביץ: הקדשתי סרט בתוכנית "המערכת" על התופעה של בזבוז מזון בארץ, בגלל זה אני מכירה אותה לעומק, ואני חייבת להגיד שלמרות שבעקבות הסרט השתפר המצב בצבא, אני שומעת את הדברים האלה פה וזה כואב לי.

מיקי חיימוביץ: הסרט הזה, אם הוא היה משודר היום, הוא עדיין הכי אקטואלי, כי עקרונית שום דבר לא השתנה.

מיקי חיימוביץ: אני שומעת את גידי כרוך ואני אומרת: הוא מגיע לכנסת בכל שנה, מביא את הדוח הזה, מספר על הווין-ווין הזה, זה פשוט להציל אוכל ולהציל כסף ביחד.

מיקי חיימוביץ: הלוגיסטיקה קיימת, חבר הכנסת אבוטבול, היא קיימת כי לקט הקימה אותה, ולקט מקיימת היום לוגיסטיקה לאומית עם אפס הכנסה מהמדינה.

מיקי חיימוביץ: גידי, נכון?

מיקי חיימוביץ: תקן אותי אם אני טועה.

מיקי חיימוביץ: אפס שקלים קיבלתם בשנה האחרונה, נכון?

גדעון כרוך: נכון.

גדעון כרוך: לא קיבלנו תמיכות.

משה אבוטבול: זה נראה לך תקין?

מיקי חיימוביץ: זה נראה לכם הגיוני?

מיקי חיימוביץ: זה נראה לכם הגיוני לגבי מפעל מטורף כזה?

מיקי חיימוביץ: תלכו לבקר שם, זו לוגיסטיקה מטורפת.

מיקי חיימוביץ: כל הדברים האלה של מוצרים פגי תוקף למשל, שדיברתם עליהם, נעשו על זה כבר אין-סוף דיונים.

מיקי חיימוביץ: בזמנו נפגשתי עם המנכ"ל של שופרסל, הצעתי להם לעשות מקרר בצד, שיהיו שם המוצרים שתיכף פג תוקפם, כי אנשים יכולים לקנות אותם ב-50% הנחה, לחסוך כל כך הרבה כסף, הם לא מעוניינים בזה והם לא עושים את זה.

מיקי חיימוביץ: הצבא ששנים לא תרם, היום תורם, ועובדה היא שזה אפשרי גם עם החוק הקיים.

מיקי חיימוביץ: כלומר, החוק הקיים מאפשר לתרום בביטחון את כל מה שאפשר, וזה טונות של אוכל באופן יום-יומי.

מיקי חיימוביץ: מה שבטוח שאנחנו יודעים היום שחייבים שינוי במדיניות.

מיקי חיימוביץ: כמו שגידי כרוך, המנכ"ל של לקט, אמר, הנושא הזה לא צריך להיות מטופל רק על ידי עמותה.

מיקי חיימוביץ: משרד ראש הממשלה, אין ספק, הוא המקום שצריך להתייחס לסוגיה הזאת, כי זאת באמת סוגיה שהיא בין-משרדית, גם הגנת הסביבה, גם חקלאות, גם רווחה, גם כלכלה.

מיקי חיימוביץ: צריכה להיות פה תוכנית שסוף-סוף תיקח את הנושא הזה ותוציא כסף מאוכל שהולך לפח.

מיקי חיימוביץ: זה בלתי אפשרי לתאר את המצב הזה שאנחנו נמצאים בו.

מיקי חיימוביץ: אנחנו מדינה מערבית, יש לנו עודפים, זה ברור לכולם, ואפשר לצמצם את זה.

מיקי חיימוביץ: זאת משימה לאומית, וככה צריך להתייחס אליה.

מיקי חיימוביץ: תודה רבה.

מיכאל ביטון: תודה.

מיכאל ביטון: איזה תשוקה.

מיכאל ביטון: כאילו שאת כאן עדיין בכנסת.

מיכאל ביטון: כל הכבוד, מיקי, על הגיבוי, הליווי והמסירות לנושא.

מיכאל ביטון: נרתום אותך גם למהלך של ביסוס הרעיון הזה בממשלת ישראל ובכנסת ישראל.

מיכאל ביטון: מנדי בלוי, יושב-ראש המיזם הלאומי לביטחון תזונתי.

מיכאל ביטון: גילוי נאות, לפני עשר שנים הייתי ראש העיר בירוחם, ואחד הפרויקטים הכי יפים שזכיתי להשיק, אולי מהראשונים במדינה, זה להעניק לכל אדם שחשבנו שיש לו חוסר במזון בבית תשובה ברווחה, באחריות העירייה, עם המיזם לביטחון תזונתי בצורה ממלכתית, דיסקרטית, מכבדת.

מיכאל ביטון: יש לכם הרבה זכויות, מנדי, ואני שמח שיש לכם שותפות עם לקט ישראל.

מיכאל ביטון: בבקשה.

מנחם מנדי בלוי: תודה רבה, אני שמח שהזמנתם אותנו.

מנחם מנדי בלוי: אנחנו מפעילים את המיזם הלאומי לביטחון תזונתי מטעם המדינה, ולכן באיזה מקום בצורה עקיפה המדינה כן שותפה בלקט, כי לקט ביחד עם אשל ירושלים מפעילים את זה.

מנחם מנדי בלוי: נכון להיום יש 10,000 משפחות שמקבלות מדי חודש, מעבר לכרטיס מזון – מקבלות גם פירות וירקות, כ-22 קילו של פירות וירקות בחודש, מגוון של פירות ומגוון של ירקות.

מנחם מנדי בלוי: אם דיבר חבר הכנסת אבוטבול על עוף לשבת, אני חושב שהבעיה כרגע זה תפוח עץ ליום חול.

מנחם מנדי בלוי: המשפחות שאנחנו מדברים עליהן לא מסוגלות לקנות פירות בכלל וירקות במצב הבסיסי ביותר.

מנחם מנדי בלוי: לשמחתי שר הרווחה יחד עם שר האוצר עומדים להגדיל את המיזם ל-25,000 משפחות וגם להגדיל את סל הפירות והירקות.

מיכאל ביטון: אנחנו משבחים את שר האוצר ואת שר הרווחה שעיגנו בתקציב המדינה החדש הגדלה לנושא של ביטחון תזונתי, וגם הכנסת הסעיף הזה לבסיס התקציב, בלי טובות בכל שנה ובלי חיפוש הכסף הזה, לעגן אותו בתוך הממשלה.

מנחם מנדי בלוי: בהחלט.

מנחם מנדי בלוי: חצי דרך עשו.

מנחם מנדי בלוי: זאת אומרת, חצי מהתקציב מעוגן בבסיס, החצי השני, נקווה שימשיך הלאה.

מנחם מנדי בלוי: התקציב גם עומד לגדול בשנים הבאות.

מנחם מנדי בלוי: זאת המגמה וזה הכיוון.

מיכאל ביטון: אמרתי בנאום, כשדיברנו על ביטחון תזונתי, היה פה יום כזה בכנסת, שזאת בעיה של 200-100 מיליוני שקלים, זהו, ואנחנו נדאג ששום אדם לא יהיה רעב ללחם בישראל.

מיכאל ביטון: זה לא סיפור למדינה עשירה.

מנחם מנדי בלוי: אנחנו מעריכים את זה בקצת יותר, חצי מיליארד, אבל גם המספרים הם לא גבוהים.

מיכאל ביטון: זה היה פחות מ-100, זה נהיה 100, זה צריך להיות 200.

מנחם מנדי בלוי: המספרים לא גבוהים.

מיכאל ביטון: זה אפשרי.

מיכאל ביטון: חוץ מזה, לא הכול כסף.

מיכאל ביטון: חלק מהכסף ילך להצלת המזון האבוד.

מנחם מנדי בלוי: בהחלט.

מנחם מנדי בלוי: אנחנו היום משולבים, אשל ירושלים יחד עם לקט ישראל, במיזם.

מנחם מנדי בלוי: אם סיפקנו עד עכשיו כ-2,600 טון של פירות וירקות, אנחנו מדברים כרגע, החל מאפריל, שזה יהיה סדר גודל של 8,000 טון של פירות וירקות בשנה.

מנחם מנדי בלוי: ושוב, אנחנו מדברים על משפחות שללא זה, אין להן פירות ואין להן ירקות.

מנחם מנדי בלוי: יש להן אולי תפוח אדמה.

מיכאל ביטון: וגם תלכו לרכש ישיר מהחקלאי.

מיכאל ביטון: תאמין לי, שליש מחיר טרי וישראלי.

מנחם מנדי בלוי: אנחנו עושים גם את זה.

מנחם מנדי בלוי: צורת העבודה שלנו – זה גם תהליך שעברנו יחד עם לקט ישראל – אם בשלב הראשון בן אדם קיבל 22 קילו שכללו 10 קילו שומר, די מהר הכנו סלים של מקסימום פירות ומקסימום ירקות שתקבל משפחה, סוגים שונים, מגוון שלם.

מנחם מנדי בלוי: אין משמעות לזה שבמקום שהחקלאי יזרוק, המשפחה תזרוק.

מנחם מנדי בלוי: היום מקבלים לפחות שישה-שמונה סוגים של פירות וירקות.

מיכאל ביטון: מנדי, אני רוצה לשבח אתכם.

מיכאל ביטון: אני יודע כמה קשה לבנות שותפויות בין עמותות במגזר השלישי.

מיכאל ביטון: הרבה פעמים יש ביקורת על הממשלה ששני משרדים לא מדברים אחד עם השני, אבל שותפות בין עמותות זה מורכב, לכל אחד יש את התפיסות שלו, הרעיונות שלו, שיטת עבודה, מבנה ארגוני אחר, ואתם משלימים אחד את השני.

מנחם מנדי בלוי: אנחנו בהחלט משלימים אחד את השני.

מיכאל ביטון: אתם גם יודעים לקנות אוכל וגם לאסוף אוכל.

מיכאל ביטון: הם זרוע איסוף איכותי ועם בקרות.

מיכאל ביטון: וזה ממש ווין-ווין.

מיכאל ביטון: השותפות בפני עצמה היא בשורה למדינה הזאת.

מנחם מנדי בלוי: אני חושב שגם אחד הדברים המיוחדים במיזם, שזה שותפות של ממשלה, רשויות מקומיות, שהן כולן שותפות בפרויקט הזה, אגפי רווחה.

מנחם מנדי בלוי: יש רכזי ביטחון תזונתי בכל אחת מהרשויות שמשתתפות כרגע בפיילוט, ועכשיו זה יגדל כנראה לערים נוספות יחד עם העמותות.

מנחם מנדי בלוי: המענה הזה הוא המענה הממלכתי הנכון, המכובד, הדיסקרטי, שמגיע לאותם אנשים שנזקקים לזה.

מנחם מנדי בלוי: אני מקווה שנגיע למספרים שאנחנו רוצים בסופו של דבר להגיע לפי הבדיקות שלנו יחד עם הביטוח הלאומי.

מנחם מנדי בלוי: אנחנו מדברים על כ-150,000 משפחות שמבחינת הקריטריון של המיזם צריכות לקבל את הסיוע.

מנחם מנדי בלוי: אם השנה כבר נגיע ל-25,000 משפחות, אני חושב שאנחנו צועדים בכיוון הנכון.

מיכאל ביטון: תודה רבה.

מנחם מנדי בלוי: ממש עוד שתי מילים, כבוד היושב-ראש, רק בהקשר למה שהוא אמר.

מנחם מנדי בלוי: אנחנו גם מפעילים פרויקט מאוד מאוד גדול של מרכזי הפצה יחד עם לקט ישראל, של ליקוט המזון מהמלונות, מהצבא וכן הלאה.

מנחם מנדי בלוי: עשינו צעדים מאוד מאוד גדולים יחד עם לקט בייעול עם הסיוע במזון.

מנחם מנדי בלוי: פעם היו לוקחים ממלון ומעבירים מייד למשפחה או לבית תמחוי, וזה גרם לבזבוז מאוד גדול והאפשרויות להצלה היו מאוד מאוד קטנות.

מנחם מנדי בלוי: כבר הקמנו ארבעה מרכזים.

מנחם מנדי בלוי: אנחנו נקים עוד ארבעה או חמישה מרכזים ביחד, שאליהם יגיע מזון מכל המקומות, וממנו נשלח להרבה מקומות.

מנחם מנדי בלוי: אנחנו מדברים כרגע על סדר גודל של אלפי מנות ביום.

מנחם מנדי בלוי: אני מאמין שנוכל להגיע לעשרות אלפי מנות ביום בהמשך.

מיכאל ביטון: תבורכו על השיפור המתמיד ועל איתור החסמים והפריסה הארצית של מרכזים כאלה.

מיכאל ביטון: תבורכו.

משה אבוטבול: יש מידע לגבי יהדות העולם והשתתפותם במזמים כאלה, אדוני היושב-ראש?

מיכאל ביטון: המידע הוא פשוט, הם שילמו על 90% מהעלויות האלה.

מנחם מנדי בלוי: 98%.

מיכאל ביטון: המידע הוא ברכה ליהדות העולם על הלב הרחב, ולא ברכה למדינת ישראל, אבל לאט-לאט אנחנו מכניסים את הנושא הזה לתוך הממשלה, כמו ששמעת, וזה טוב.

מנחם מנדי בלוי: יש לציין שלא רק יהדות העולם.

מנחם מנדי בלוי: אחד מהתורמים הגדולים של המיזם הוא ערבי מדובאי.

מנחם מנדי בלוי: הבעל בית של בורג' חליפה הוא אחד מהתורמים הגדולים של המיזם.

מיכאל ביטון: מדהים.

מיכאל ביטון: ד"ר דורית אדלר, נשיאת הפורום הישראלי לתזונה בת קיימא.

דורית אדלר: תודה, כבוד היושב-ראש, חברי הוועדה, שהזמנתם אותי לדבר פה.

דורית אדלר: הגעתי מוועדת הבריאות ולפני שבוע הייתי בוועדת הכספים.

דורית אדלר: בוועדת הבריאות על ביטחון תזונתי.

דורית אדלר: אני רוצה לקחת זום אאוט.

דורית אדלר: האווירה פה היא מאוד נעימה, אבל צריך להבין שאיבוד ובזבוז מזון זה חלק ממערכות מזון שבורות.

דורית אדלר: לבוא ולומר שזה בסדר לייצר מזון בעודף בכמויות שאנחנו מייצרים, לא עולה בקנה אחד עם ההמלצות לא של האו"ם ולא של כל המהלכים להצלה של כדור הארץ ממשבר האקלים.

דורית אדלר: יש תמימות דעים, את העודפים של הבזבוז צריך קודם כול להפחית בייצור.

דורית אדלר: לא כל מזון הוא מזין, יש מזון ויש משמון.

דורית אדלר: יש מזון שנושא את התו הירוק ויש מזון שנושא את התו האדום, שאנחנו מטילים עליו כבר מיסים.

דורית אדלר: ולמה אנחנו מטילים עליו מיסים?

דורית אדלר: כי הוא מטיל עלינו מיסים מטורפים.

דורית אדלר: אמר כאן כבוד היושב-ראש 200-100 מיליון.

דורית אדלר: אתה יודע מה, חצי מיליארד-מיליארד שקלים פותרים את כל בעיית האי-ביטחון התזונתי של מדינת ישראל.

דורית אדלר: אם אתם מכבדים את האוכלוסייה באי-ביטחון תזונתי, הגיע הזמן לנתק את הצלת המזון מאי-ביטחון תזונתי.

מיכאל ביטון: למה לנתק?

מיכאל ביטון: אם במודל שהוא קונה רק מה שהוא חייב, ומה שהוא אסף הוא מביא, הוא מקטין את הקנייה שלו.

מיכאל ביטון: דווקא הסינרגיה פה עוזרת.

דורית אדלר: כבודו, אני אסביר.

דורית אדלר: נאמר פה שהצילו הרבה שומר וכל מיני כאלה.

דורית אדלר: באופן עקרוני יש פה כמה אלמנטים שצריך להבין.

דורית אדלר: האוכלוסייה באי-ביטחון תזונתי מבחינת הזכות למזון זכאית לקבל את המזון לא מתרומות.

דורית אדלר: תרומות זה לא נחשב מכבד.

דורית אדלר: זאת אומרת, כרטיס לרכישת מזון, שהכרטיס הזה יאפשר לקנות סל מזון רחב, בריא, בסיסי ובר-קיימא, כי הדיון הבא יהיה על פתיחת גידול הביצים, ייצור ביצים בעודף, שפעת העופות, ועוד פעם מיליארדי שקלים שאנחנו נצטרך להתמודד איתם עם מגפות נוספות.

מנחם מנדי בלוי: שני שלישים מהסיוע הוא בכרטיס.

דורית אדלר: הצלת מזון צריכה להיות רק על מזון בריא.

דורית אדלר: נכון להיום חלק מהצלת המזון מצילה את תעשיית המזון שמייצרת מזון מזיק בעודף.

דורית אדלר: אנחנו באים ואומרים הפוך, תעשיית המזון שתורמת מזון מזיק, לא רק לא לפטור מעלות הטמנה, אלא לחייב אותם בעלות הטמנה גבוהה, כי המחקרים המקצועיים מראים שאז הם מייצרים הרבה פחות מזון מזיק בעודף.

דורית אדלר: לגבי הצלת מזון של הירקות והפירות, אין ספק שזאת משימה לאומית.

דורית אדלר: כל ירק ופרי שמגדלים במדינת ישראל הם למעשה משאב לאומי.

דורית אדלר: אנחנו לא יכולים לצפות מהחקלאים להמשיך לתרום חלק גדול ממה שהם מגדלים.

דורית אדלר: החקלאים הם לוחמי המזון שלנו.

דורית אדלר: המדינה צריכה לרכוש את המזון כמו בארצות-הברית ולדעתי יכול להיות שהמדינה צריכה להעביר את זה לבתי חולים, כי הרבה פעמים אתה מציל סוג מזון מסוים, והעניים לא יכולים לקלוט כמויות כאלה, והעניים יקנו בכרטיס את המזון הבריא.

דורית אדלר: להוזיל את המזון הבריא והבר-קיימא.

דורית אדלר: עלויות ההשמנה זה 20 מיליארד שקל, עלויות סוכרת – 9 מיליארד.

דורית אדלר: תודה.

מיכאל ביטון: תודה רבה.

מיכאל ביטון: חברי הכנסת שנכנסו עכשיו לדיון, אנחנו כבר בסוף.

מיכאל ביטון: אם אתם רוצים להגיד מילה זה דקה, ולא יותר מדקה, כי כבר עמדתי לסכם עכשיו את הדיון בזמן כניסתכם.

מיכאל ביטון: שני דוברים אחרונים, כל אחד ממש דקה, שלושה חברי כנסת – דקה, ואני מסכם.

מיכאל ביטון: רותם שמאי, תחום חדשנות, המשרד לאיכות הסביבה.

רותם שמאי: קודם כול, תודה רבה שאתם נותנים לי לדבר.

מיכאל ביטון: את יודעת למה נותנים לך לדבר?

מיכאל ביטון: כי את שותפה של לקט ישראל, את יודעת לעבוד איתם.

מיכאל ביטון: זאת הסיבה.

מיכאל ביטון: אנחנו אוהבים את מי שעובד.

מיכאל ביטון: מי שכבר עובד, אנחנו אוהבים אותו.

רותם שמאי: אני מאוד שמחה שהדיון היום הוא דווקא בוועדת הכלכלה ולא רק בוועדת הפנים ואיכות הסביבה, כי זה נושא מאוד חשוב עם השלכות רוחביות גדולות מאוד.

רותם שמאי: כבר אמרו לפניי שכאשר אנחנו משליכים מזון לפח, אנחנו זורקים איתו את כל המשאבים שהשקענו בו, עד לנקודה שהוא הושלך, וככל שאנחנו מתקדמים בשרשרת, עוד ועוד משאבים הולכים לטמיון, ובסוף אנחנו גם צריכים להשקיע משאבים כלכליים אדירים לטיפול בפסולת המיותרת, כמו שגם אמרו שכאשר אנחנו באים לטפל באובדן מזון, קודם כול, אנחנו רואים לנגד עינינו את המניעה של העודפים במקור, עם זאת, אנחנו גם יודעים שלא נוכל למנוע מראש ולחלוטין היווצרות של עודפים לאורך כל השרשרת, ואם נוצרים עודפים כאלה אצל החקלאי, תעשייה, רשתות שיווק, צרכנים גדולים, החלופה הטובה ביותר תהיה לדאוג שהמזון הזה, שכבר השקיעו בו משאבים, יגיע למי שזקוק לו.

רותם שמאי: אני כן רוצה להגיד שהנושא של הפחתת אובדן מזון הוא חלק מאסטרטגיית הפסולת של המשרד שלנו, והוא חלק מהתוכנית הלאומית לשינוי אקלים.

רותם שמאי: אנחנו מכירים את מורכבות הבעיה ואת ההכרח למצוא דרכים לשיפור המצב, ובכוונתנו בשנה הקרובה גם לקדם תוכנית פעולה בנושא, וכיוון שאובדן מזון מצריך ראייה רוחבית ממשלתית, אנחנו מקווים לרתום את הממשלה כולה לקידום הנושא.

רותם שמאי: כבר היום יש שיח פתוח בין המשרדים: כלכלה, רווחה, חקלאות, המשרד להגנת הסביבה.

רותם שמאי: אני מקווה שלא שכחתי אף אחד.

רותם שמאי: יש שיתוף פעולה יפה.

רותם שמאי: וכמו שציינו כבר קודם אין דבר יותר טוב מלפתור בעיה סביבתית יחד עם בעיה חברתית וכלכלית.

מיכאל ביטון: תודה רבה לך וגם על הדרך להגיד את הדברים בתמצית.

מיכאל ביטון: נמרוד גלילי, איגוד רשתות השיווק.

מיכאל ביטון: עמדתכם, בקצרה בבקשה.

נמרוד הגלילי: בוקר טוב לאדוני היושב-ראש ולחברי הכנסת, אכן זה נושא חשוב ביותר, ואני יודע שיש רשתות לא מעטות שהתקשרו עם ארגונים כאלה ואחרים כדי לתרום את עודפי המזון שיש להם ברשתות ובמחסנים הלוגיסטיים.

נמרוד הגלילי: אני רוצה להציג נקודה אחת בעייתית, הנקודה שרוצה לגרום לרשתות למכור מוצרים שהתוקף שלהם עומד לפוג במחיר אטרקטיבי יותר.

נמרוד הגלילי: אני חושב שזה בהחלט דבר חשוב וכדאי לקדם אותו, אבל בשביל לקדם אותו צריך לעשות שני דברים חשובים: האחד, לאפשר לעשות סימון מחירים באמצעות צגים אלקטרוניים, ולא להתחיל להדביק על כל מוצר את המחיר.

מיכאל ביטון: זה נושא שלא קשור לדיון, אדוני.

נמרוד הגלילי: אני אגיד למה זה קשור.

מיכאל ביטון: נתתי לך דקה, ועברת את הדקה והלכת לנושא שלא קשור לדיון.

נמרוד הגלילי: ברשותך, תן לי חצי דקה, ואני מסיים.

מיכאל ביטון: לא.

מיכאל ביטון: אני לא נותן לך לדבר על סימון אלקטרוני עכשיו.

נמרוד הגלילי: אז אני לא אדבר על סימון אלקטרוני.

מיכאל ביטון: תגיד משפט סיום שקשור לדיון הזה בבקשה.

נמרוד הגלילי: בשביל שנוכל לעשות תמחור דינמי, לא מספיק להגיד "תעשו תמחור דינמי", צריך שהטכנולוגיה תאפשר את זה באמצעות ברקוד דו-ממדי.

מיכאל ביטון: בסוף הגעת לסימון דיגיטלי.

מיכאל ביטון: תודה רבה לך, אדוני.

מיכאל ביטון: אורי צוק-בר סמנכ"ל אסטרטגיה, משרד החקלאות.

אורי צוק-בר: שלום לכולם, תודה רבה.

אורי צוק-בר: אנחנו פועלים במשרד, בעיקר בתחום הראשון של שרשרת הערך של הסכום החקלאי, בהטמעה של טכנולוגיות לבחינת איכות פנימית של פרי באמצעים דיגיטליים.

אורי צוק-בר: אנחנו מפתחים עכשיו אפליקציה עם יכולת בדיקה וסיווג של איכויות.

אורי צוק-בר: זה יחסוך קטיף של פרי לא בשל, זה ידע לסווג את הפירות ואת הירקות לפי רמות של איכות ואפשר גם להתאים - - -

מיכאל ביטון: אתה כבר שותף ללקט ישראל ולביטחון תזונתי?

אורי צוק-בר: בהחלט.

מיכאל ביטון: אתה כבר פתחת להם דלת במשרד החקלאות?

אורי צוק-בר: בהחלט.

מיכאל ביטון: אז תבוא עליך הברכה.

מיכאל ביטון: והשאר תעבדו לפרטי פרטים, אורי.

מיכאל ביטון: נעשה עוד דיון כזה.

מיכאל ביטון: פשוט אנחנו באיחור.

אורי צוק-בר: גם פעולות יחד איתם של פינוי תוצרת עודפת, במקום לזרוק אותה, לעמותות של קליטת תוצרת עודפת.

מיכאל ביטון: תודה לך, אורי, גם שפתחת דלת, וסליחה שקיצצתי אותך כי אנחנו בחריגת זמן, אבל אני מאוד מאוד מעריך את אנשי המקצוע שעלו מאיכות הסביבה וחקלאות, וכל המשרדים האחרים, רווחה, ביטחון, שפתחו את הדלת לשותפות הזאת.

מיכאל ביטון: תודה רבה לכם.

מיכאל ביטון: חברי הכנסת, הדיון אמור להסתיים, ואני לא יכול להשאיר אתכם בלי משפט.

מיכאל ביטון: כל אחד דקה.

מיכאל ביטון: יעקב אשר, בבקשה.

אדוני היושב-ראש תודה וסליחה על האיחור.

קודם כול אני כמובן רוצה לשבח את הארגונים של המגזר השלישי, לקט וכל האחרים.

אמרתי גם בישיבה קודמת שהייתה בנושא הזה, אני לא זוכר אם באיזה שדולה או משהו, שחייב להיות גורם גג שמסנכרן.

אדוני, מי כמוך יודע כמה עמותות טובות היו עובדות אצלך בעירייה, אבל בסוף היה קורה שאדם אחד היה מקבל שמונה-עשר חבילות, והשני היה מת מרעב, כי הוא לא קיבל.

מיכאל ביטון: שיבחנו את המיזם של הביטחון התזונתי, את הרכז העירוני שפתאום יודע את כל התמונה.

מיכאל ביטון: חייבים רכז כדי להכניס את המיזם.

אני מנסה לעמוד בדקה, אדוני.

מיכאל ביטון: אבל אני מפריע לך בארבע שניות.

מיכאל ביטון: מס הכנסה.

מיכאל ביטון: ..

לכן אני אומר שחייבים לשים דגש על הסנכרון.

נקודה נוספת.

גם בתרומות של חקלאים ודברים מהסוג הזה, אחת הבעיות שקיימות זה שינוע של הסחורה הזאת, זאת אומרת, בסופו של יום יכולה להיות סחורה, עם הרבה הוצאה כדי להביא אותה ולשנע אותה וכו', ולא תמיד כל העמותות יודעות לעבוד עם זה.

חלקן כן, חלקן לא.

זו הוצאה כספית.

צריך לשקול, אדוני, אולי שזה יהיה דבר שאפשר יהיה להכיר בזה כתרומה, תרומת מס, כי זה לא כסף, אבל זה שווה כסף, ואז גם החקלאי או מי שמביא את התרומה יהיה לו כדאי לעסוק בזה.

מיכאל ביטון: הוצאה מוכרת לצורך תרומה.

דבר אחרון, אדוני, בעבר היה פה חוק שנקרא "בל תשחית" שמישהו מחברי הכנסת לפני הרבה שנים הגיש.

רון כץ: מי?

יש מחלוקת אם זה זבולון אורלב או המר.

משה אבוטבול: זה היה זבולון.

מיכאל ביטון: ידידי, יש לך חוק מגניב של מקלב, שנכנס לתוקף ב-2018.

אני מכיר.

מיכאל ביטון: בלי תקנות.

מיכאל ביטון: מעולה החוק הזה, נותר ללא תקנות.

מיכאל ביטון: אין לו תקנה.

מיכאל ביטון: חוק ללא תקנה.

יש לו תקנה, אם אנחנו נחיה אותו.

מיכאל ביטון: אנחנו נביא את התקנות האלה.

אני לא יודע אם החוק הזה מדבר על העניין של השמדת מזון עודף.

בהשמדת מזון עודף רק היום הייתה או הולכת להיות הצעת חוק לגבי הנושא של ביצי מאכל והשמדה של כמויות ענקיות של הדברים הללו.

רון כץ: יש לי חלק.

אני אומר דבר אחד, אני מאוד מברך על זה שמשרד החקלאות פותח דלת, וההוא פותח דלת, אבל אנחנו לא צריכים להיות שנוררים.

לדעתי צריך לשים פה צוות בין-משרדי עם ראש כלכלי, שידע לתמחר את אותם הדברים הללו, וגם אם זה לא לתת בחינם, זה לתת אותם במחירים שמצד אחד זה יעזור לענף החקלאות, שיוכלו לפחות לממן הוצאות ראשוניות שלהם, ולא להרוויח הרבה, או רשתות שיעשו מבצעים מיוחדים, כי כשאתה מכניס את זה ברשת עצמה, אתה מערבב בין אוכלוסיות היעד, ואני לא לבטוח שנגיע לאותן אוכלוסיות שאנחנו רוצים להגיע אליהן.

נדמה לי שגברתי אמרה את העניין הזה, שאפשר יהיה לעשות את זה בצורה מוסדרת.

מיכאל ביטון: דקה זה כבר לא, גם בברוטו, גם בנטו וגם בעלות מעביד.

מה שאני מבקש לסיום, שאדוני בסיכום שלו יעשה עוד ישיבה, אבל הישיבה הזאת תהיה איך מקימים צוות בין-משרדי עם אוריינטציה כלכלית, לא רק רחמים.

רחמים יש, נגמר.

כולנו בעד, אנחנו בסדר.

מיכאל ביטון: עבודה, ותוצאות וממשלה לקחת אחריות.

מה שלא כלכלי, הממשלה תפיל בסופו של יום.

מיכאל ביטון: תודה רבה לך.

מיכאל ביטון: זה בעיה, ראש עיר, יש לו תפיסות שלמות.

מיכאל ביטון: יש לו את התורה, אז הוא מביא לנו את חוכמת המעשה.

מיכאל ביטון: רון כץ, גם סגן ראש עיר.

מיכאל ביטון: תראה את הסריה שיושבת כאן.

מיכאל ביטון: בבקשה, סגן ראש העיר פתח תקוה לשעבר.

רון כץ: תודה רבה, אדוני, קודם כול, אני רוצה לברך אותך, אני יודע שזה נושא מהנושאים החשובים שאתה מבקש לקדם, ואין דבר חשוב יותר.

רון כץ: זה ממש כאב לב הדיון הזה על תוצרת שזורקים, כשאנשים כל כך צריכים את זה.

רון כץ: הפרדוקס פה הוא משהו שחייבים לטפל בו.

רון כץ: זו גם הזדמנות טובה לברך את שר הרווחה, שהקים מיזם שלם סביב הדבר הזה.

רון כץ: מאיר הוא האיש הנכון בנושא הזה, אין בכלל ספק.

רון כץ: אם יש מישהו שיכול להרים את זה כמו שצריך, זה יהיה שר הרווחה הנוכחי, שבאמת חי את הנושא הזה.

רון כץ: אני חושב שאנחנו צריכים להמשיך ולעקוב אחרי הנושא הזה, ואני גם מצטרף לדבריו של חברי.

רון כץ: צריך להיות פה עם ראש כלכלי, לראות איך מתמחרים את זה, כי אנחנו לא צריכים להיות כמו אחרוני הקבצנים.

רון כץ: להפך, זה צריך להיות דבר גדול, זה צריך לבוא מהלב, זה צריך לבוא מרצון לעזור, ורק ברגע שנהפוך את המשוואה הזאת וזה יהיה מרצון לעזור ורצון לתת, באמת זה יהיה כמו שצריך.

רון כץ: ואני חושב שנצליח לעשות את זה, כי יש ממשלה שבאמת אכפת לה, ויש את כל הגורמים שרוצים לעזור, ויש אותך, מיכאל, שלא תרפה מזה, אני מכיר אותך ואני יודע שאנחנו נצליח.

רון כץ: תודה רבה.

מיכאל ביטון: תודה רבה, רונצ'וק, מופת לתמצית.

מיכאל ביטון: גילה גמליאלה, בבקשה – אחרונת הדוברים.

גילה גמליאל: חבר הכנסת מיכאל ביטון, אני חושבת שאין ראוי ממך להוביל את הנושא הזה, חברות וחברי הכנסת, ארגון לקט ישראל, שאני מלווה אותו, אתה לא תאמין, אבל עוד מתקופת היותי סגנית שר במשרד החקלאות, ובשנה שעברה הייתה לי הזכות להוביל לראשונה את שיתוף הפעולה בין המשרד להגנת הסביבה לבין ארגון לקט ישראל סביב הדוח של אובדן המזון.

מיכאל ביטון: אני מוריד בפנייך את הכובע על שני הדברים, גם את הכיפה של אשר, גם הוא עשה לך.

גילה גמליאל: אשריך.

במקום הכובע, שים כיפה, נגמר הסיפור.

מיכאל ביטון: אני שם קסקט של מסורתיים.

מיכאל ביטון: אני יהודי מסורתי.

אתה צדיק, אתה.

גילה גמליאל: כולנו אחים יהודים, אתם זוכרים את זה.

גילה גמליאל: זאת האמירה של מנחם בגין, זיכרונו לברכה.

מיכאל ביטון: בבקשה.

גילה גמליאל: היום כולנו כבר מבינים שלסוגיית אובדן המזון יש גם מחיר כלכלי וגם מחיר חברתי, ולא פחות גם מחיר סביבתי מאוד מאוד כבד.

גילה גמליאל: 2.5 מיליון טון של מזון ראוי למאכל נזרקים לפח בכל שנה.

גילה גמליאל: לפח.

גילה גמליאל: לפח.

גילה גמליאל: זה אומר שכ-35% מכלל המזון המיוצר בישראל פשוט מושלכים לפח.

גילה גמליאל: אלה הבשורות הרעות, אבל יש גם בשורות טובות, שהשינוי תלוי רק בנו.

גילה גמליאל: אני מאמינה בך, מיכאל, גם בשר הרווחה, אני בהחלט חושבת שזה עניין שצריך להכיל את כלל משרדי הממשלה.

גילה גמליאל: צריכה לבוא החלטת ממשלה.

גילה גמליאל: אם היה עוד זמן, היינו מספיקים גם את זה כבר לעשות, לתכלל את כל הנושא הזה, וגם הייתי ממליצה לוועדה לקיים סיור בארגון של לקט, כדי לראות מול העיניים את הדברים הללו, לראות ולא להאמין.

גילה גמליאל: הקלות הבלתי נתפסת שבה אנו משליכים לפח מזון ראוי למאכל היא כתוצאה של אורח חיים ותרבות צריכה בזבזנית, התרבות שלנו פשוט בזבזנית, וזאת מציאות אבסורדית שבה כסף ומשאבים פשוט נזרקים לפח.

גילה גמליאל: בשנה שעברה הוכחנו שבמדינת ישראל, ההיבט הסביבתי לדוגמה, יכול וצריך לבוא ביחד עם הרווח הכלכלי והרווח החברתי, ורואים את זה כמעט בכל התחומים.

גילה גמליאל: אם אנחנו מונעים אובדן מזון והצלת מזון, איך זה בא לידי ביטוי?

גילה גמליאל: זה בא לידי ביטוי שהמשאבים שיורדים לטמיון, כמו קרקע, מים, אנרגיה, חומרי הדברה ודשנים – כולם מושקעים בגידול, ייצור, יבוא ושיווק של התוצרת, ולאורך כל התהליך נפלטים לסביבה גזי חממה, הם מזהמים – ובסוף אנחנו גם נדרשים להשקיע משאבים כלכליים לטיפול בפסולת המיותרת הזאת.

גילה גמליאל: זה פשוט לא נתפס.

מיכאל ביטון: יקירתי, הרבה נאמר קודם.

מיכאל ביטון: אנחנו בסוף.

מיכאל ביטון: משפט סיום.

גילה גמליאל: אסטרטגיית הפסולת שהובלתי, כשרה להגנת הסביבה – שמנו לנו למטרה להפחית את שיעור הפסולת שמוטמנת בישראל ב-20%.

גילה גמליאל: חלק מהיכולת למימוש האסטרטגיה זה בדיוק זה, לקחת את אובדן המזון, במקום לזרוק אותו לפח, לתעל אותו למקומות שצריך, ואז נוכל להציל מזון שיתרום משמעותית לא רק להפחתת הפסולת, אלא גם לסיוע לנזקקים.

גילה גמליאל: וכפי שנאמר כאן בצורה מאוד נכונה, אפשר לתעל את זה שזה יהיה גם ווין-ווין לכולם, גם לחקלאים.

גילה גמליאל: בעיית אובדן מזון היא בעיה לא רק פה בארץ, היא בעיה כלל עולמית.

גילה גמליאל: האום הגדיר ביעדיו לפיתוח בר-קיימא כי עד שנת 2030 יש להפחית את בזבוז המזון ב-50%, וגם מדינת ישראל צריכה להצטרף למאמץ הגלובלי, וזה מה שאני ממליצה לך כאן, מיכאל, לסיכום הישיבה.

מיכאל ביטון: תודה.

גילה גמליאל: פשוט לקרוא לממשלה להצטרף ליעד הזה של האום, ושנגדיר - - -

מיכאל ביטון: לגרום לממשלה, להזיז אותה.

גילה גמליאל: בדיוק.

גילה גמליאל: לדרוש את היעד הזה, שעד שנת 2030 נפחית את בזבוז המזון ב-50%.

מיכאל ביטון: תודה רבה, אני לא רוצה לסיים בלי הזכות להראות שיש עוד המון עמותות וגופים שעושים עשייה נפלאה, גם בתחום המזון, גם בהצלה של המזון וגם בחלוקת מזון.

מיכאל ביטון: לא נצליח לתת לכולם פתחון פה היום, אבל ניתן רק למאיה סגל מארגון לתת.

מיכאל ביטון: ממש דקה, מאיה.

מאיה סגל דורון: תודה רבה לוועדה ותודה לידידינו בלקט ישראל.

מאיה סגל דורון: זה מקום מכובד וחשוב, והיה לי רק חשוב להזכיר במילה את ארגון לתת, שזה החצי המשלים של ארגון לקט ישראל.

מאיה סגל דורון: ארגון לתת פועל בכל הסקטורים של רשתות השיווק, הרשתות הקמעונאיות, שמהוות יותר מ-50% מכלל פוטנציאל ההצלה במדינת ישראל, והסקטור השני זה חברות המזון.

מאיה סגל דורון: היה לי הרבה מה להגיד, אני לא אאריך, אני רק אגיד תודה רבה.

מיכאל ביטון: ניתן לך בפעם הבאה קצת יותר, מאיה.

מאיה סגל דורון: ברשותך, אני אגיד רק דבר אחד מהסעיפים שכתבתי לי.

מאיה סגל דורון: חברת הכנסת נעמה לזימי אמרה שהצלת המזון יכולה להיות כלכלית, ואני מאוד מאוד מסכימה איתך.

מאיה סגל דורון: לצערי הרב כרגע היא לא כלכלית, והמצב אבסורד.

מאיה סגל דורון: ההפך, לרשתות השיווק וחברות המזון יותר משתלם כלכלית – ואנחנו בוועדת הכלכלה – להשמיד את המזון מאשר להציל אותו.

מאיה סגל דורון: אני לא אפרוט פה את הסיבות, נצטרך לעשות את זה אחר כך בצורה מסודרת.

מאיה סגל דורון: אני רק אגיד פה, כי זה מאוד מאוד חשוב.

מיכאל ביטון: השולחן העגול שאנחנו דורשים מהממשלה מחייב גם שולחן עגול וארגון גג לכל ארגוני המזון והעמותות שעוסקות בחלוקת מזון ואיסוף מזון, גם להביא אינפוט משותף של מדיניות, גם לייצר תיאום, סינרגיה, שותפויות.

מיכאל ביטון: גם לכם אני קורא לבנות שולחן עגול של כל מי שעוסק בהצלת מזון וחלוקת מזון, ויש הרבה מקרים יפים שארגונים בתחום מסוים חברו יחד, ויש להם עוצמה יותר גדולה לפעול גם מול הממשלה.

מיכאל ביטון: למשל ארגוני הצעירים בישראל, ארגוני הנוער הקימו ארגון משותף, וזה נותן להם כוח אדיר.

מיכאל ביטון: תודה רבה לך, מאיה.

מיכאל ביטון: אני מסכם את הישיבה.

אורי מקלב: אפשר דקה אחת?

מיכאל ביטון: איך אני יכול להגיד לך לא?

אורי מקלב: אני מכבד את לקט, התוודיתי לפעילות שלהם בעקבות חוק שהעברנו כאן בכנסת, חוק הצלת מזון.

מיכאל ביטון: זאת הבעיה איתך.

מיכאל ביטון: פרגנו לחוק שלך, דיברנו על התקנות.

מיכאל ביטון: תגיד משהו שלא אמרנו.

אורי מקלב: אני לא יודע מה אמרתם ומה לא אמרתם.

אורי מקלב: אני רוצה להגיד לך שזה עשה שינוי במודעות.

אורי מקלב: גם אם לחוק עדיין אין תקנות, באופן מעשי זה הביא לכך שיש תגבור ואנשים שמוצאים את האומץ וגופים שונים שתורמים.

מיכאל ביטון: אשריך.

מיכאל ביטון: אני גאה בך.

מיכאל ביטון: תודה רבה.

מיכאל ביטון: יש לך זכות יסוד שלמעטים מאיתנו יש, שהבאת חוק, ואנחנו צריכים להביא את התקנות, כולנו, להשלים את המלאכה שהתחלת בה.

מיכאל ביטון: תודה רבה לך, חבר הכנסת מקלב.

מיכאל ביטון: קודם כול, אני רוצה להתנצל בפני חן הרצוג, הכלכלן הראשי, שישב פה בצניעות וענווה וכתב את הדוח הזה של לקט ישראל.

מיכאל ביטון: לא דיברת אבל השפעת.

מיכאל ביטון: תאמין לי, זה יותר טוב.

מיכאל ביטון: מעט דיבורים, יותר השפעה.

מיכאל ביטון: אשריך ותודה רבה, ואני מסכם.

מיכאל ביטון: ראשית, אני שולח רפואה שלמה לג'ודי קושיצקי ממשפחת קושיצקי, שהיא עשתה דברים גדולים מאוד בישראל.

מיכאל ביטון: ג'וזף גיטלר מייסד לקט ישראל הוא החתן שלה; לכל המשפחה הזאת על המעשים הטובים, לג'וזף על הקמת לקט ישראל, ואני מוריד בפניכם את הכובע, על הארגון הזה שהתחיל בקטן.

מיכאל ביטון: אני זוכר את זה לפני 15 ו-20 שנה במגבית קנדה, זה הסתכם בתמונות של נוער אוסף מלפפונים בשדות.

מיכאל ביטון: שכללתם את הארגון, הפכתם אותו למשפיע, למרכזי.

מיכאל ביטון: ויחד אתכם עשרות ארגונים: כוח לתת, לתת, מאיר פנים, חסדי נעמי – אין-סוף ארגונים, וגם של חסד ומזון.

מיכאל ביטון: לא חייבים עמותות ולא חייבים ארגונים, די אם תלכו לקהילות ותראו מה זה גמ"חים, ותראו איך בתים שלמים נפתחים, ואיך אוספים מבית הכנסת אדם שאין לו מה לאכול, ואיך שכנים יודעים למי אין אוכל ומניחים בבית באופן מכבד מנות שלמות, ואיך אדם רואה זקן ערירי בביתו ושולח לו ומזמין אותו אליו.

מיכאל ביטון: יש עולם של חסד שנבנה בישראל, אבל אנחנו לא יכולים להשאיר את זה רק לקהילה, כי בעולם המודרני הרבה פעמים יש זרות, ניכור, חומות, מעליות, גדרות ושערים ביישובים.

מיכאל ביטון: אנחנו חייבים שהמדינה תיקח אחריות על הביטחון התזונתי של אזרחיה ועל הצלת המזון הזה, שמצד אחד לאנשים חסר, ומצד שני אנחנו זורקים.

מיכאל ביטון: אני משבח את כולכם, משבח אתכם על השותפויות ביניכם, על ביטול האגו, ובסוף זה נשען עשרות שנים על תורמים, על תרומות, על פילנתרופיה ישראלית ועולמית.

מיכאל ביטון: והגיע הזמן שזה יהיה בשער הראשי של כנסת ישראל וממשלת ישראל, וזה מתחיל ומתקדם.

מיכאל ביטון: הוועדה קוראת להכנה ולביצוע של תוכנית לאומית להצלת מזון וביטחון תזונתי.

מיכאל ביטון: אנחנו מבקשים משר הרווחה מאיר כהן להיות הפיבוט והמנהיג של כל משרדי הממשלה שהוא יחשוב לנכון שהם רלוונטיים לביטחון תזונתי ולהצלת מזון, לקיים דיון ראשון, ולדווח לוועדה בתוך חודשיים.

מיכאל ביטון: יש מכתב שנשלח אליו, והוא יבוא ויציג מפגש בין-משרדי: רווחה, סביבה, כלכלה, ביטחון, שוויון חברתי - -

דורית אדלר: בריאות.

מיכאל ביטון: עוד לא סיימתי.

מיכאל ביטון: - - בריאות וחקלאות.

מיכאל ביטון: אני מחויב.

מיכאל ביטון: אני מצדיע לחברת הכנסת יסמין פרידמן שלקחה על עצמה גם להעמיק אתכם, גם להקים שדולה בכנסת לביטחון תזונתי והצלת מזון, וכל חברי הכנסת שיצטרפו לעשייה הזאת יבואו על הברכה.

מיכאל ביטון: הוועדה במכתב קוראת לשר הבריאות, שליבו בעניין, לתקן את התקנות שכבר שנתיים ממתינות, החל מינואר 2020, מאז שהחוק נכנס לתוקף, ועדיין אין תקנות במסגרת חוק עידוד תרומות מזון, להביא לנו תקנות טובות, תקנות שנותנות ביטחון למי שתרם את המזון, וביטוח למי שתרם את המזון, סדר בממשלה, פיקוח והסדרה, מי הגופים שיכולים לאסוף ולחלק מזון, מה חל עליהם, איזה הובלה, איזה אריזה, איזה קירור, ועל הדרך כל מה שיידרש.

מיכאל ביטון: אנחנו דורשים משר הבריאות במכתב שיצא מהוועדה להביא את התקנות לאישור ועדת הבריאות, ואם יחפוץ גם לוועדת הכלכלה או לוועדה משותפת של החוק שהוביל חבר הכנסת מקלב.

מיכאל ביטון: אנחנו גם דורשים שבתקנות הללו יהיה מענה לסוגיות של רגולציה שנדרשו פה על מוצרים שאומנם פג תוקפם, אבל הם עדיין ברי-אכילה – מהו אותו מועד שניתן לחלק אותם, למרות שפג תוקפם, וכל בעיה רגולטורית אחרת, ואני לוקח את המלצתו של חבר הכנסת יעקב אשר.

מיכאל ביטון: הוועדה תכנס ישיבה נוספת בסוגיית הביטחון התזונתי והצלת מזון בישראל, תעקוב אחר הממשלה, ובחודשים הקרובים נודיע לכם על מועד.

במיוחד בנושא השמדת יבולים.

משה אבוטבול: או תאריכים כפולים שהצעתי.

מיכאל ביטון: בשורה התחתונה אנחנו מצדיעים לכל אחד ואחת מכם שעוסקים בנושא, מצדיעים לאנשי המקצוע בממשלה, בין שדיברו ובין שלא דיברו, שפתחו את הדלת במשרדי הממשלה, אבל לא לפתוח את הדלת, לפתוח את השער הראשי ואת הכיס הראשי, וסעיף תקציבי קבוע במשרדים להצלת מזון וביטחון תזונתי.

מיכאל ביטון: תודה רבה לכם.