ועדת המשנה לתקציבי הספורט, כנסת 24, פרוטוקול מספר 3, 2021-12-21 09:00

סימון דוידסון: בוקר טוב, אנחנו מתחילים ישיבה של ועדת המשנה לספורט בנושא אולמות ומגרשים בבתי הספר.

סימון דוידסון: יש לציין שזה דיון שני בנושא הזה.

סימון דוידסון: אנחנו לפני כחודש, קצת יותר, עשינו דיון ראשון, בוועדת חינוך, ואנחנו ממשיכים את הנושא הזה, כי הנושא חשוב.

סימון דוידסון: כהקדמה, חשוב לי מאוד לציין שבסוף אם אנחנו מסתכלים על הספורט הישראלי, הספורט הישראלי אמור, כמו בכל מדינה מתוקנת, לצמוח ממערכת החינוך.

סימון דוידסון: לצמוח מבתי הספר.

סימון דוידסון: מספר הילדים העוסקים בספורט במדינת ישראל, אני מדבר על ספורטאים שרשומים באיגודים, הוא מהנמוכים בעולם.

סימון דוידסון: סך הכל במדינת ישראל רשומים מאה עשרים אלף ספורטאים באיגודי הספורט.

סימון דוידסון: איגודי הספורט שאני מדבר זה איגוד הכדורגל, איגוד הכדורסל, איגוד השחיה, איגוד האתלטיקה וכן הלאה.

סימון דוידסון: סך הכל מאה עשרים אלף ספורטאים רשומים.

סימון דוידסון: שזה קצת יותר מאחוז.

סימון דוידסון: ואם אנחנו מסתכלים מה קורה בעולם, במדינות המתקדמות, בואו נגיד באירופה זה בין עשרים לעשרים ושמונה אחוז רשומים באיגודים.

סימון דוידסון: אם אתם מסתכלים על מדינה כמו דנמרק, שהיא מדינה עם חמישה וחצי מיליון תושבים, יש מעל מיליון ספורטאים שרשומים באיגודים.

סימון דוידסון: עכשיו כשאנחנו מנתחים מה קורה במדינות האלו, המתקדמות, אנחנו מבינים דבר אחד, שהוא הבסיס.

סימון דוידסון: כל בתי הספר מרושתים במתקני ספורט מהמעלה הראשונה.

סימון דוידסון: זה אומר אולמות, מגרשים, בריכות שחיה, מגרשי אתלטיקה, איצטדיוני אתלטיקה, חלקם קטנים, חלקם גדולים.

סימון דוידסון: אבל הבסיס, בכל המדינות האלו, זה המתקנים.

סימון דוידסון: ברגע שיש את המתקנים האלו, זה נותן לנו בעצם שתי אפשרויות.

סימון דוידסון: האפשרות הראשונה היא, כמו שיש לנו התאחדות בתי הספר במדינת ישראל, אז רשת גדולה מאוד של אגודות, שמרושתות על ידי משרד החינוך.

סימון דוידסון: כשהילדים מסיימים את הפעילות של בתי הספר, ומייד לאחר מכן נכנסים לפעילות של אגודות, או פעילות של משרד החינוך בבתי הספר, וכולם עושים ספורט.

סימון דוידסון: זה הולך לשחיה וזה הולך לג'ודו וזה הולך לאתלטיקה, וזה הולך לכדורסל.

סימון דוידסון: ובשעה ארבע הם כבר אחרי הפעילות של הספורט, והולכים הביתה, אחרי שהם גם סיימו את הנושא של החוג עצמו.

סימון דוידסון: וזה בעצם, כשאני מסתכל על זה אחרי כל כך הרבה שנים שאני מתעסק בספורט התחרותי במדינת ישראל, אני מבין שזו הבעיה הראשונה שאנחנו צריכים וחייבים לטפל בה.

סימון דוידסון: לא יתכן שבמדינת ישראל יהיו חסרים מעל אלפיים מאתיים אולמות בבתי ספר.

סימון דוידסון: מעל אלפיים מאתיים אולמות בבתי הספר חסרים! בתי ספר יסודיים, חטיבות ביניים, תיכונים, חברה ערבית, חברה יהודית, חרדים, דתיים, בכל רשת של בתי הספר חסרים אולמות.

סימון דוידסון: עכשיו כשאין אולמות, אז אנחנו מגיעים למצב של שיעור חינוך גופני, ואני אומר את זה כאדם שבגילגול הקודם הייתי עשר שנים מורה לחינוך גופני.

סימון דוידסון: סיימתי גם כמחנך וכמורה לחינוך גופני.

סימון דוידסון: ואני אומר לכם שהייתי מגיע למצב שהייתי עומד בשמש, עם המשרוקית והכובע טמבל שלי, שעות, ממש משעה שבע וחצי בבוקר עד שעה ארבע אחר הצהריים, מתחת לכיפת השמיים, ומחפש פתרונות לשיעור חינוך גופני.

סימון דוידסון: אז השיעור חינוך גופני, אתם מבינים שהוא אחרי שעתיים שלוש אתה כבר לא יכול לדבר.

סימון דוידסון: אז ככה הוא נראה.

סימון דוידסון: ואתה אין לך כוח יותר לתלמידים, וברגע שלמורה אין את האנרציה ואין את התשוקה הזאת לבוא ולעשות שיעור חינוך גופני כמו שצריך אז הוא נהיה כאילו שיעור חינוך גופני.

סימון דוידסון: אז הילדים אחרי זה לא עושים חינוך גופני, והילדים לא רוצים לבוא יותר לשיעורים.

סימון דוידסון: ותארו לכם ילד שצריך לעשות שיעור בשעה שתים עשרה בצהריים מתחת לכיפת השמים בשלושים וחמש מעלות חום, האם זה בכלל אפשרי.

סימון דוידסון: וכל הנושא הזה של השיעורי חינוך גופני.

סימון דוידסון: ואני לא מאשים את המורים.

סימון דוידסון: כי יש מקומות שאין את האולם הבסיסי לעשות את זה.

סימון דוידסון: אז מה אנחנו מצפים, איפה אנחנו נעשה אחרי זה את החוגים של האגודות, איפה אנחנו נעלה את מספר הילדים שמשתתפים באגודות ספורט.

סימון דוידסון: כל הנושא הזה מתחיל מבתי הספר.

סימון דוידסון: אז עד 2010 משרד החינוך היה בונה בית ספר, יחד עם אולמות.

סימון דוידסון: יחד עם המגרשים.

סימון דוידסון: מ-2010 זה התנתק.

סימון דוידסון: בונים בית ספר, פשוט בפרוגרמה כותבים שאמור להיות מגרש או אולם, ואחרי זה לך תחפש את הכסף.

סימון דוידסון: לך תחפש אחרי זה את המימון לבנות את האולם ואת המגרש.

סימון דוידסון: אז הבית ספר יכול לעבוד כבר שלוש שנים, ולפעמים יותר מזה, ללא אולם, ללא מגרש, ואחר כך מתחילים לבנות את האולם ואת המגרש, אז צריכים לפרוץ את הגדרות, צריכים להתחיל להכניס כלי רכב, וכל מיני קבלנים שצריכים לבנות את האולם.

סימון דוידסון: למה?

סימון דוידסון: אני באמת לא מבין את זה.

סימון דוידסון: למה במדינה מתוקנת בעולם בונים את הבית ספר יחד עם האולם, יחד עם המגרש.

סימון דוידסון: הגיעו אלינו שני אורחים מאוד מאוד חשובים, אסף יסעור ויחיעם שרעבי.

סימון דוידסון: אסף זכה באליפות העולם בטקוונדו לפני מספר ימים, תיכף הוא יספר את הסיפור שלו.

סימון דוידסון: ואני החלטתי שכל פעם שתהיה ועדה אנחנו מביאים לפה באמת סיפור אמיתי על ספורטאי.

סימון דוידסון: הוא יספר לנו מה זה להיות ספורטאי ואיך זה להיות ספורטאי במדינת ישראל.

סימון דוידסון: ולא פחות חשוב מאסף, בעיניי זה הדבר הכי חשוב בספורט הישראלי, אתם יודעים מה, לפני האולמות, זה המאמנים.

סימון דוידסון: יחיעם שרעבי, המאמן הראשי של נבחרת ישראל בטקוונדו, שבעצם אימן וגידל את אסף, וגם את אבישג שזכתה במדליית ארד במשחקים האולימפים.

סימון דוידסון: ואני יודע שאתה בחור שקט, ואני יודע שאתה לא אוהב לדבר, ואני יודע שאתה לא אוהב תקשורת.

סימון דוידסון: אבל אני אגיד לך משהו יחיעם, אם אנחנו לא נעלה את הנושא הזה של הספורט, ושל המצוקה, של המתקנים ושל הכספים, ואני יודע מה עברתם כדי לנסוע לאליפות אירופה לפני כחודש ימים, שכמעט לא נסעתם בגלל מחסור של כסף לאליפות אירופה.

סימון דוידסון: צריך לדבר על זה, צריך להעלות את זה.

סימון דוידסון: גם אם אתה לא אוהב, יש לך אפשרות היום, רואים אותך הרבה מאוד אנשים, בטלויזיה ובזום, וכל הספורט הישראלי מחובר לזה, ואנחנו נעלה את זה כל יום.

סימון דוידסון: לפני שאנחנו נתחיל את הדיון החשוב הזה, לגבי האולמות והמגרשים בבתי הספר, אני רוצה להזמין את אסף, באמת אני מתרגש.

סימון דוידסון: אני כאיש ספורט, אני לא יודע אם אתה יודע, אבל הייתי מאמן כל חיי, ויושב ראש איגוד השחייה.

סימון דוידסון: אני יודע מה זה לאמן ספורטאי.

סימון דוידסון: אני יודע מה זה להיות ספורטאי במדינת ישראל.

סימון דוידסון: כמה זה קשה, וכמה המשפחה שלך צריכה להיות מעורבת, כספית, והסעות, ובאמת לוותר על הרבה דברים, לפעמים גם לאחים שלך, כדי שאתה תקבל את מה שאתה צריך.

סימון דוידסון: ואני אשמח אחרי זה שאתה תספר לנו את הסיפור שלך האישי.

סימון דוידסון: אז קודם כל אני רוצה להעניק לך משהו קטן, מוועדת הספורט, ועדת המשנה לספורט.

סימון דוידסון: ויחיעם שרעבי המאמן, אין ספורטאי בלי מאמן.

סימון דוידסון: זה תמיד הולך ביחד.

סימון דוידסון: אנחנו נתחיל דווקא עם אסף.

סימון דוידסון: כולם יודעים על הסיפור שלך.

סימון דוידסון: זה התחיל שבוע לפני הבר-מצווה שלך.

סימון דוידסון: תספר לנו במספר מלים איך זה קרה.

סימון דוידסון: ויותר חשוב, יש פה אנשי ספורט, יושב פה גיא, הוא האחראי על כל הנושא של החינוך גופני, כל הנושא של החינוך גופני במשרד החינוך.

סימון דוידסון: ואנשים מהשטח, ורואים אותנו הרבה אנשים בזום.

סימון דוידסון: תספר לנו מתי החלטת להיות ספורטאי, ואת התהליך עד שקיבלת את המדליה לפני מספר ימים.

אסף יסעור: טוב, אז קודם כל לכבוד הוא לי להיות פה היום.

אסף יסעור: כבוד לי לפגוש אתכם, ולקבל את התעודה הזאת.

אסף יסעור: ובאמת תודה רבה.

אסף יסעור: אז אני ברשות

אסף יסעור: כם אספר קצת מהסיפור שלי.

אסף יסעור: אני, לפני שנפצעתי, כשהייתי ילד קטן, תמיד אהבתי ספורט, תמיד עסקתי בספורט.

אסף יסעור: אבא שלי התעסק עם נוער בסיכון דרך ספורט, היה רץ מרתונים.

אסף יסעור: אז מגיל מאוד מאוד קטן החיים שלי היו סביב ספורט.

אסף יסעור: עוד לפני שהגעתי לטקוואנדו, עוד לפני שהתחלתי ענף ספורט תחרותי אולימפי.

אסף יסעור: בגיל שלוש עשרה, ממש יום אחרי הבר-מצווה, שבוע לפני החגיגות, אני גר ברמת הגולן, ביישוב שנקרא אלוני הבשן, יש שם מתקן של חברת החשמל, שיש בתוכו טרנספורמטור שמחלק את החשמל לכל השבעים משפחות ביישוב.

אסף יסעור: באותה שבת נכנסתי לחדר חשמל הזה כדי לחלץ כדור כדורגל משם, וכשיצאתי מהחדר בעצם נגעתי בכבל חשוף של מתח גבוה שמוליך עשרים ושתיים אלף וולט, סגרתי מעגל חשמלי כשתפסתי עם היד השנייה גדר, ובעצם נסגר מעגל, ואותו זרם חשמלי נכנס לי לתוך הגוף.

אסף יסעור: בעצם עברתי התחשמלות, הידיים נשרפו, והוטסתי עם מסוק לבית החולים שיבא ברמת גן.

אסף יסעור: הייתי מאושפז שמונה חודשים, עברתי חמישה עשר ניתוחים, בארץ, ובעולם.

אסף יסעור: ובמהלך השיקום הגיעה לבקר אותנו בבית החולים חברה של המשפחה, והיא הכירה לי בעצם את הענף ספורט הזה שנקרא טקוונדו.

אסף יסעור: ובעצם אבא שלי כתב בפייסבוק שאני רוצה בעצם להתחיל ללמוד טקוונדו.

אסף יסעור: נקרא לזה ככלי שיקומי ולא כספורט תחרותי.

אסף יסעור: יחיעם שרעבי, עד היום מאמן נבחרת ישראל, יצר קשר עם אבא שלי, ונפגשנו בקניון ליד בית החולים, ובעצם הזמין אותי אליו להתאמן.

אסף יסעור: והייתי נוסע פעם בשבוע מרמת הגולן לרמלה, להתאמן בטקוונדו, לעשות משהו שאני אוהב.

אסף יסעור: ועם הזמן זה הפך למשהו יותר רציני, משהו יותר משמעותי בחיים שלי.

אסף יסעור: התחלתי לחלום, וגם הגיעה מטרה.

סימון דוידסון: זה אומר שעזבת את רמת הגולן ועברת לגור ברמלה?

אסף יסעור: כן.

סימון דוידסון: ואיפה גרת ברמלה?

אסף יסעור: אז יש שם את המתקן אימונים שלנו, יש שם את האולם שלנו, ויש שם את המגורים של הספורטאים.

אסף יסעור: אנחנו חיים שם במשך השבוע, כמו מחנה אימונים כזה, וביום חמישי חוזרים הביתה כל אחד לבית שלו.

סימון דוידסון: ראיתי, ארבעה בחדר, נכון, מיטות קומותיים.

אסף יסעור: כן, אבל אנחנו מבסוטים.

אסף יסעור: זהו.

גיא דגן: זה מגורים שהאגודה עצמה דואגת או נבחרת, או כאיגוד?

יחיעם שרעבי: זה מגורים שכעקרון המועדון עשה את זה, וגם במימון עצמאי וגם בעזרת עיריית רמלה.

יחיעם שרעבי: עיריית רמלה הקצתה לנו שטח, והנבחרת שוכרת את זה לתקופות מסויימות, שבהן הספורטאים משתמשים.

סימון דוידסון: אסף, לפני שנעבור ליחיעם, יש לי שאלה, כל התקופה הזאת שהתאמנת, שהחלטת שאתה עובר לגור ברמלה, כמובן גם למדת שם בבית ספר, נכון?

אסף יסעור: כן.

סימון דוידסון: כלכלית, איך שרדת את התקופה הזאת?

אסף יסעור: שרדתי, זה לא אני שרדתי, יש לי משפחה שתומכת בי.

אסף יסעור: כמובן הם היו צריכים להיערך לזה, ולעשות כל מה שאפשר כדי להתמודד עם זה.

אסף יסעור: אבל אני שמח שהיה שם את המשפחה שלי לתת לי את הגב הזה.

סימון דוידסון: כמה הספורט, כמה המסגרת הזאת של יחיעם והטקוונדו בעצם אוששה אותך נפשית?

סימון דוידסון: עזוב גופנית, נפשית, מהפציעה הנוראית הזאת שעברת?

אסף יסעור: אם נדבר באחוזים זה כמעט מאה אחוז, זה הדבר שאחרי הפציעה זה מה שנאחזתי בו.

אסף יסעור: אחד הדברים שהכי הרבה עזרו לי לצאת מהפציעה הזאת.

גיא דגן: למדת בבית ספר ברמלה, אני מניח?

אסף יסעור: ברחובות.

אסף יסעור: בבית ספר עמית עמיחי.

גיא דגן: אז היית נוסע, וכל הדבר הזה היה ממומן על ידי ההורים?

אסף יסעור: כן, בשלב הראשוני כן.

גיא דגן: והיום, אחרי שאתה כבר מוכר, יש לך תמיכות נוספות?

אסף יסעור: כן.

אסף יסעור: בשנים האחרונות, אחרי כמה הישגים שהגיעו, בעצם דרך חשיפה בטלויזיה פנו אליי, ואל ההורים שלי, בעצם כל מיני חברות שרוצות לתמוך בי.

אסף יסעור: כמובן גם הוועד האולימפי, וגם עיריית רמלה, וגם נותני החסות שלי.

גיא דגן: מי נותן לך חסות היום?

אסף יסעור: חברת כלל, שטראוס, וסוכנות לביטוח.

מאיר אליהו: אפשר לשאול שאלה?

מאיר אליהו: טקוונדו זה ענף בעיקר עם הרגליים.

מאיר אליהו: יכולת בעצם למעשה להתחרות גם בתחרויות הרגילות.

מאיר אליהו: איך שם היית בא לידי ביטוי?

אסף יסעור: קודם כל, אני כשנכנסתי לטקוונדו הכריזו שבטוקיו בעצם 2020 פעם ראשונה הולך להיכנס למשחקים האולימפיים טקוונדו כענף פרה-לימפי.

אסף יסעור: זאת היתה בשבילי הזדמנות בעצם להיכנס לזה.

אסף יסעור: החוקים טיפה שונים, בעצם אסורות הבעיטות לראש, ודברים כאלה.

אסף יסעור: יש יתרון למי שיש ידיים, אבל אני הספורטאי היחידי בישראל שמתאמן בטקוונדו פרה-לימפי בעצם, אז אני מתאמן בנבחרת ישראל הרגילה.

אסף יסעור: אני לא בטוח לגבי החוקים, אם הייתי יכול להתחרות בתחרויות רגילות.

יחיעם שרעבי: צריך לזכור שבטקוונדו הרגיל מנקדים גם על אגרופים.

יחיעם שרעבי: בפרה-אולימפי מנקדים רק על רגליים, בטקוונדו הרגיל מנקדים על אגרופים, ויש לידיים גם דומיננטיות שאפשר לדחוף, לעשות דברים, אבל אם זה הוא מתמודד גם בפרה-אולימפי, כי הרבה מהיריבים שלו יש להם רק כף יד קטועה, ושתי ידיים כמעט בריאות.

יחיעם שרעבי: עם זה הוא מתמודד.

יחיעם שרעבי: אבל לא מזכים אותם על אגרופים, מה שבטקוונדו הרגיל כן מזכים.

סימון דוידסון: יחיעם, כמאמן למאמן.

סימון דוידסון: אני תמיד מגדיר את עצמי מאמן.

סימון דוידסון: זה מה שעשיתי עשרים וחמש שנה כמעט.

סימון דוידסון: לא פשוט להיות מאמן במדינת ישראל.

סימון דוידסון: תהליך קשה.

סימון דוידסון: הייתי רוצה לשאול אותך, אנחנו מדברים פה היום על מערכת החינוך, על הספורט במערכת החינוך.

סימון דוידסון: על הנושא של האולמות והמגרשים.

סימון דוידסון: איך אתה רואה כמאמן, ומי שמוביל בעצם ענף שזכה במדליה במשחקים האולימפיים.

סימון דוידסון: לא כל ענף עושה את זה.

סימון דוידסון: איך אתה רואה את הקשר שלך, של המסגרת שלך, עם נושא של מערכת החינוך?

יחיעם שרעבי: קודם כל זה ברור, בשביל ספורטאי עלית צריך שיהיו תשתיות רחבות.

יחיעם שרעבי: וברגע שאנחנו זקוקים לתשתיות רחבות אז נגישות של אולמות זה מאוד מאוד קריטי.

יחיעם שרעבי: קודם כל בשביל שיהיו יותר חוגים, כי בלי החוגים, בלי הכמויות של ילדים בחוגים אין סיכוי להגיע לספורטאי עלית.

יחיעם שרעבי: כל ספורטאי מתחיל בחוגים, עד שמאתרים אותו והופכים אותו לספורטאי תחרותי יותר.

יחיעם שרעבי: בנוסף, דיברתם על שיעורי ספורט, ואולמות לשיעורי ספורט, אני חושב שאסף, קיבלתי אותו באמת מבחינה פיזית מהרגע הראשון בצורה טובה.

יחיעם שרעבי: בגלל שהוא עסק בספורט לפני.

יחיעם שרעבי: יש חשיבות מאוד גדולה, במיוחד היום שרוב הילדים נמצאים כל היום במחשבים, בפלאפונים, יש חשיבות מאוד גדולה לחינוך גופני בבית הספר, כדי שיהיה להם מגוון רחב של פעולות ספורטיביות, כמה שיותר.

יחיעם שרעבי: ואז אפשר בהמשך כל אחד לייעד אותו לספורט, ענף ספורט שיותר מתאים לו.

יחיעם שרעבי: אז יש לזה חשיבות מאוד גבוהה.

יחיעם שרעבי: נגישות של אולמות ספורט, אני עוד פעם אומר, זו חשיבות מאוד גבוהה, בגלל שבלי חוגים נגישים לכל ילד יהיה מאוד קשה להגיע לספורטאי העלית.

סימון דוידסון: עכשיו ראיתי שאתם מתאמנים באיזה האנגר.

סימון דוידסון: זה לא אולם ספורט, נכון?

יחיעם שרעבי: זה אולם ספורט שהוא נמצא מתחת, יורדים במדרגות אבל זה אולם ספורט לכל דבר.

יחיעם שרעבי: מבחינתנו נקרא לזה אנחנו נמצאים במקום טוב, בהשוואה למדינת ישראל.

יחיעם שרעבי: אנחנו נמצאים במקום טוב, שעונה לנו על הצרכים.

סימון דוידסון: זה בתוך בית ספר?

יחיעם שרעבי: זה בית ספר לשעבר שנסגר, ופשוט עיריית רמלה הקצו לנו את האולם הזה, ונתנו לנו להקים שם מתקן של טקוונדו, שזה מבחינתנו דבר מאוד מבורך.

יחיעם שרעבי: אני לא מכיר הרבה אופציות כאלה במדינת ישראל, בכלל לאנשים.

יחיעם שרעבי: שזה מאוד חבל.

יחיעם שרעבי: וזה באמת מה שנתן לנו לפתח גם את אבישג עם המדליה האולימפית, וגם את אסף בפרה-אולימפי.

יחיעם שרעבי: זה נותן לנו מקום להתמקד בספורט.

סימון דוידסון: אז קודם כל תודה רבה, באמת תודה רבה שהגעתם.

סימון דוידסון: כנסת ישראל מעריכה ומוקירה אתכם, על כל מה שאתם עשיתם ועושים ותעשו בעתיד.

סימון דוידסון: הספורט הוא חלק מפעילות נרחבת שאנחנו עושים פה בכנסת, ורוצים להזיז תהליכים, למען הילדים, למען העתיד של הילדים.

סימון דוידסון: ואני אומר לכם, ויושבים פה אנשים שהם אנשי ספורט.

סימון דוידסון: הספורט הוא חלק אינטגרלי, ולא פחות חשוב, מהחינוך בבתי הספר.

סימון דוידסון: ככל שיותר ויותר ילדים יעסקו בספורט, במסגרות ספורטיביות, אנחנו כאנשי ספורט מבינים את זה, הילדים יתנהגו בצורה אחרת, בעיקר בחברה הערבית, אני חוזר על זה כל הזמן.

סימון דוידסון: יושבת פה נציגה, חברת כנסת שמייצגת את החברה הערבית, ויש לה ילד ספורטאי, שחיין, והיא מבינה מה זה עושה לילדים.

סימון דוידסון: אנחנו חייבים להנגיש את הנושא הזה.

סימון דוידסון: אולמות, מתקנים, מאמנים, אגודות, משרד החינוך, לאגד כולם כוחות ביחד, כדי שיותר ויותר ילדים יהיה להם את הזכות להיות ספורטאי.

סימון דוידסון: ואני מזכיר מה שאסף אמר – ההתאוששות הנפשית שלו מהפציעה, הוא מגדיר את זה כמאה אחוז בזכות הספורט.

סימון דוידסון: מאה אחוז בזכות הספורט.

סימון דוידסון: מי יודע איפה הוא היה היום אם לא היה את הספורט.

סימון דוידסון: אז תודה רבה.

סימון דוידסון: אנחנו נמשיך את הדיון, ונתחיל עם גיא.

סימון דוידסון: עשיתי איזו שהיא פתיחה.

סימון דוידסון: אתה מכיר את הרציונל שלי, ושל הוועדה, ושל האנשים שמגיעים לפה.

סימון דוידסון: אני רוצה באמת שתיתן לנו איזו פתיחה, אתה כמי שמייצג את מערכת החינוך, לגבי הפתיחה שאמרתי, לגבי הקשר של משרד החינוך לספורט.

סימון דוידסון: ובסוף להגיע למחסור הגדול שיש במדינת ישראל של אולמות, ומה אפשר לעשות בנדון, בדרך הכי מהירה שיש.

גיא דגן: קודם כל אני רוצה להודות מאוד על עצם קיום הדיון הזה, והדיון הקודם, ובכלל הרוח שאתה מביא לעניין הזה, בעצם העובדה שאתה מונית כאיש ספורט לקדם את כל התחום הזה של הספורט, של מתקני הספורט.

גיא דגן: אני מאוד מתחבר גם למה שאמרת בפתיח של הדברים.

גיא דגן: אני רוצה להזכיר לכולנו שבעצם הבסיס של כל הפעילות הגופנית שקיימת במדינת ישראל, ובכלל בכל העולם, זה החינוך הגופני בבתי הספר.

גיא דגן: כי חינוך גופני בבתי הספר זה בעצם הבסיס של כל ילד במדינת ישראל.

גיא דגן: כל ילד זכאי לקבל שעתיים חינוך גופני לפחות במהלך השבוע.

גיא דגן: אנחנו כולנו חושבים ששעתיים זה לא מספיק והיינו רוצים יותר, וצריך לחשוב על איך עושים את זה, ויש לי גם בעניין הזה כמה רעיונות.

גיא דגן: אבל בגדול זה הבסיס, שממנו בעצם מקבלים את החינוך הראשוני, להכיר גם את גוף האדם, להבין את החשיבות, להכיר ענפי ספורט, מיומנויות גופניות, מכיתה א' עד כיתה יב', ואפילו בגני הילדים, במסגרת של תל"נ, תכנית לימודים נוספת, נכנסים מורים לחינוך גופני.

גיא דגן: לא בכולם.

גיא דגן: זה לגבי העניין הזה.

גיא דגן: לגבי עניין המתקנים, אני מסכים מאוד שכדי בעצם להשתוות למדינות העולם, בטח המפותחות, זה לא הגיוני שבתי ספר במדינה שבקיץ היא חמה מאוד, בחורף יש גם הרבה ימי גשם, כל הסיפור של ההתחממות הגלובלית ומשבר האקלים, שהולך ויביא את זה לידי ביטוי בצורה יותר משמעותית, שלא יהיה בכל בית ספר את המעבדה של החינוך הגופני, שזה בעצם אולם הספורט.

גיא דגן: כמו שיש מעבדה לביולוגיה, ואם יש מוזיקה יש את המקום הייחודי לעשות מוזיקה, צריך להיות בכל בית ספר אולם ספורט.

גיא דגן: אני מסכים עם הנושא הזה.

סימון דוידסון: מה המחסור שיש היום באמת במדינת ישראל?

גיא דגן: זה נתון כללי.

גיא דגן: ממה שאני מכיר אני חושב שבערך חמישים אחוז מבתי הספר אין להם אולמות ספורט.

סימון דוידסון: חמישים אחוז מבתי הספר?

גיא דגן: וגם בתי ספר שיש להם אולמות ספורט לפעמים זה אולם ספורט שמשמש תיכון ושתי חטיבות ביניים.

גיא דגן: כלומר גם שם יש לפעמים עשרה מורים ושנים עשר מורים לחינוך גופני, ובו זמנית באולם יכולים להיכנס, נאמר שזה אולם גדול, חמישה.

גיא דגן: אם יש שתי מחיצות, וחדר כושר וחדר ספח נוסף סטודיו, חמישה.

מאיר אליהו: רוב האולמות האלה שאתה מדבר עליהם, חלקם הגדול לא תקניים.

מאיר אליהו: זה אולמות קטנים של עשרים על עשר.

מאיר אליהו: זה הישנים, מה שבנו לפני קום המדינה.

גיא דגן: בעבר זאת היתה התפיסה.

גיא דגן: כשנבנה בית ספר הוא נבנה עם חלל לפעילות גופנית.

גיא דגן: זה לא אולם ספורט, אבל יש בתי ספר ותיקים שזה משמש.

סימון דוידסון: כשאתה אומר חמישים אחוז מבתי הספר, אני רוצה להעביר את רשות הדיבור לח"כ אימאן ח'טיב יאסין, אחר כך לח"כ עופר כסיף.

סימון דוידסון: ולמה, כשאתה אומר חמישים אחוז מבתי הספר זה מכל החברה הישראלית.

סימון דוידסון: ואני בטוח שבחברה הערבית אנחנו נגיע למספרים הרבה יותר גבוהים.

סימון דוידסון: של מחסור של אולמות ומגרשים.

סימון דוידסון: אנחנו גם נגיע למנכ"ל רשת שובו בהמשך.

סימון דוידסון: ולמה מנכ"ל רשת שובו נמצא פה, כי אני הייתי בסיור בבית ספר מדהים של הרשת בנתניה, וכאב לי לראות, אתה יודע, את המתקנים שנמצאים שם, שכמו שאמרתם, האולמות הקטנים האלו שבנו לפני ארבעים שנה, ולחשוב שבבית ספר שיש מאות ילדים כולם בסוף צריכים להתכנס לתוך אולם כזה, שאני חושב שמבחינה בטיחותית זו בעיה להכניס ארבעים ילדים לאולם כזה, לעשות שיעור חינוך גופני, זה גם בעייתי.

סימון דוידסון: אחרי שאנחנו נדבר גם על החברה הערבית, ועל רשת שובו, אני רוצה אחרי זה שנתחיל לחשוב על איזה דברים אנחנו צריכים להזיז ולפעול, כדי להתחיל להגיע לאיזה שהוא שינוי בנושא הזה.

גיא דגן: עוד משפט אחד לסיום דבריי, אני רוצה לומר שקודם כל נמצאת איתנו גם אילנית, סמנכ"לית וראש מינהל הפיתוח בזום.

גיא דגן: כשנגיע לנושא המשאבים.

גיא דגן: משרד החינוך מאמין בחשיבות, ורוצה לבנות.

גיא דגן: זה עניין של משאבים.

גיא דגן: מה שכן משרד החינוך בונה בכל תכנון של כל פרוגרמה של בית ספר, זה את מגרשי הספורט, את מסלול הריצה, את בור הקפיצה למרחק, את מה שקיים בחוץ.

גיא דגן: והוא מחייב רשות מקומית שבונה בית ספר להשאיר שטח פנוי לבניית אולם ספורט, כשאין בעצם תקציב לבניית האולם.

גיא דגן: ואז האולם נבנה, או לא נבנה.

גיא דגן: אני חושב, יש פערים לסגור, אבל יש גם הסתכלות קדימה.

גיא דגן: אני באמת חושב ומאמין שצריך שכל בית ספר, אני לא יודע אם בשנת 2022-2023, אבל אני יודע שיש כבר דיונים, והיה דיון אצל שר האוצר בעניין הזה, עם משרדים.

גיא דגן: אני חושב שכל בית ספר צריך להיבנות עם אולם ספורט.

גיא דגן: למשרד אין כרגע תקציב לבנות את זה.

גיא דגן: זה צריך להיות משהו תוספתי, שבית ספר שנבנה על פי מפתח מסויים, מגודל מסויים, גודל האולם בהתאם לגודל בית הספר.

סימון דוידסון: האולם צריך להיבנות מראש הכי גדול שיש.

סימון דוידסון: ואני אסביר לך למה.

סימון דוידסון: זה האבסורד.

סימון דוידסון: בזמנו היה חטיבות ביניים, והיה תיכונים, בנפרד.

סימון דוידסון: חיברו את האולמות האלו, אבל מבחינת הספורט השאירו את זה כאילו זה בית ספר אחד.

סימון דוידסון: זה שני בתי ספר.

סימון דוידסון: אז נוצר מצב שבשיעור מסויים יש לך שמונה כיתות שעושות שיעורי חינוך גופני בשעה.

סימון דוידסון: שמונה כיתות.

סימון דוידסון: אז בסוף אתה מוצא את עצמך שאתה צריך לעשות שיעור מסביב לעץ.

סימון דוידסון: אין לך איפה לעשות.

גיא דגן: אני אגיד דבר נוסף ואחרון, ביקשתי עוד קצת לדבר.

גיא דגן: לבוא ולומר שבסוף כל אולם ספורט זה בעצם אולם הספורט של אותה שכונה, של אותה קהילה.

גיא דגן: כי בסוף בתי ספר מחלקים את העיר, את היישוב, פחות או יותר על פי שכונות, ועל פי קהילות.

גיא דגן: ואז בעצם יהיה מצב שכל שכונה שנבנית, ונבנה לה בית ספר, ייבנה לה גם אולם ספורט.

גיא דגן: ובאמת יהיה את המקום להתחיל להרחיב את מה שאתה טענת בתחילת הדברים.

אימאן ח'טיב יאסין: בוקר טוב לכולם, כבוד היו"ר, אין ספק שהנושא אכן חשוב, ומחייב.

אימאן ח'טיב יאסין: אתה התחלת כאילו במהלך הדברים שלך אמרת להסתובב מסביב לעץ.

אימאן ח'טיב יאסין: אני רוצה להגיד לכם שהשיעור של הספורט שלי היה מסע ריצה בין העצים.

אימאן ח'טיב יאסין: זה מה שהיה אז.

אימאן ח'טיב יאסין: באמת בתוך בית הספר לא היתה לנו האפשרות.

אימאן ח'טיב יאסין: נכון שעברו ימים מאז, אבל המצב לא השתנה.

אימאן ח'טיב יאסין: מבחינת האפשרויות בפני התלמידים שלנו.

אימאן ח'טיב יאסין: אנחנו נמצאים בזמן שיש בו, במיוחד בתוך החברה הערבית, כל הנושא של השמנת יתר.

אימאן ח'טיב יאסין: זה לא בא סתם.

אימאן ח'טיב יאסין: פשוט מאוד, אנחנו בצפיפות, אין מקומות אפילו להליכה בתוך היישובים.

אימאן ח'טיב יאסין: ויש לנו, אתה דיברת על שני שיעורים, צריך יותר.

אימאן ח'טיב יאסין: אני חושבת שצריך שעת ספורט כל יום.

אימאן ח'טיב יאסין: כי זה המקום היחיד שהתלמידים או הילדים שלנו באמת יכולים לנוע.

אימאן ח'טיב יאסין: במיוחד בעידן כזה שהם יושבים כל היום מול המחשבים והאפליקציות.

אימאן ח'טיב יאסין: רצו או לא רצו, זאת המציאות.

אימאן ח'טיב יאסין: ואנחנו כמערכת צריכים למצוא פתרונות לדבר הזה.

אימאן ח'טיב יאסין: ואנחנו צריכים להמציא פתרון שהם מובנים.

אימאן ח'טיב יאסין: אם ניקח את כל הנסיבות, שאין במרחב אפשרות ללכת ולעשות ספורט, וגם אין אפשרות אחר כך ללכת לחדרי כושר, שאינם נמצאים גם במרחבים הציבוריים בכל היישובים.

אימאן ח'טיב יאסין: תוסיף לזה שזה מאוד יקר, תוסיף לזה, בדיוק אני יוצאת עכשיו לדיון בנושא של עוני, שאין למשפחות מאיפה לשלם גם עבור מנוי באולם ספורט.

אימאן ח'טיב יאסין: אז כל התרכובת הזאת, בעידן של אלימות, ואין ספק שכולנו יודעים שלעשות ספורט זה דבר שמשחרר, משחרר לחצים, משחרר אלימות.

אימאן ח'טיב יאסין: אז לכן צריך לעשות את כל, לקחת את כל התמונה הזאת, ולשים פתרונות שהם הוליסטיים ושלמים.

אימאן ח'טיב יאסין: עוד נושא, שאנחנו לא תמיד שמים לב אליו.

אימאן ח'טיב יאסין: אפילו כשאנחנו מגיעים לרמה הזאת, שיש לנו מבנה של אולם ספורט, עד שאנחנו נמצא את ההצטיידות אז אנחנו אומרים בסדר גמור, יש לנו, אנחנו חשבנו שהכל מסודר.

אימאן ח'טיב יאסין: אבל מה, ברשויות אין הרבה תקנים, או אין אפשרות אפילו לתקנים להחזיק את אותם אולמות ספורט.

אימאן ח'טיב יאסין: ואז כאילו אנחנו כל פעם, עד שאנחנו מוצאים את השקל הזה ומשקיעים אותו, בסופו של יום אנחנו ממסמסים את השקל הזה, כי אנחנו לא נותנים את הפתרון הכולל, של כל הדברים.

אימאן ח'טיב יאסין: אני חושבת שאני נגעתי ברוב הנקודות.

סימון דוידסון: את היית מנהלת מתנ"ס, כמה באחוזים מהאזור שאת ניהלת, כמה ילדים אחר הצהריים עסקו בפעילות ספורטיבית, בחוגים, משהו מרוכז?

אימאן ח'טיב יאסין: תשמע, אני לא רוצה לקחת את יפיע כדוגמא.

אימאן ח'טיב יאסין: יש לנו כמה עמותות ספורט, ואני חושבת שיש פה עוד סוגיה שצריך לשים לב אליה, וזאת הסוגיה המגדרית.

אימאן ח'טיב יאסין: לרוב אנחנו מוצאים בנים בספורט ולא בנות.

אימאן ח'טיב יאסין: ולרוב אנחנו מוצאים את הכדורגל.

אימאן ח'טיב יאסין: קצת כדורסל, כי היה ביפיע כדורסל.

אימאן ח'טיב יאסין: אבל אני לא רוצה לקחת את יפיע כדוגמא, כי באמת היא קצת שונה.

אימאן ח'טיב יאסין: ועדיין, לא הרבה.

אימאן ח'טיב יאסין: אני אומרת שצריך להנגיש, לא לדבר על תחבורה ציבורית כדי להגיע, איפה ממוקדם אולם הספורט היחידי שנמצא בתוך היישוב.

אימאן ח'טיב יאסין: בתי ספר ישנים שאין בהם מרחבים.

אימאן ח'טיב יאסין: בית ספר של שמונה מאות ילדים שיש בו חצר כמו האולם הזה, ואין בו אולם ספורט.

סימון דוידסון: אין ביפיע אולם ספורט בבית הספר?

אימאן ח'טיב יאסין: יש עכשיו, אבל אתה שאלת אותי על לפני חמש שנים, שש שנים.

אימאן ח'טיב יאסין: עכשיו כל בתי הספר הם חדשים, יש לנו בית ספר אחד שאין בו אולם ספורט, אבל הוא קרוב לאולם ספורט, שמשרת שלושה בתי הספר: חטיבת ביניים, חטיבה עליונה ויסודי.

אימאן ח'טיב יאסין: יש שם קרוב לאלפיים תלמידים על אולם אחד.

אימאן ח'טיב יאסין: תתאר לעצמך איך זה.

אימאן ח'טיב יאסין: וזה אולם ספורט שמהווה גם לפעילות ספורט ותחרויות אחרי הצהריים.

אימאן ח'טיב יאסין: ויש לנו ליגת נשים וליגת גברים.

אימאן ח'טיב יאסין: שוב, אני אומרת, יפיע זו לא הדוגמא.

אימאן ח'טיב יאסין: אני רוצה שנסכם על הסוגיה הזאת אחת ולתמיד.

אימאן ח'טיב יאסין: לתת פתרונות כוללים, שלמים והוליסיטים שלוקחים את כל הדברים ביחד.

אימאן ח'טיב יאסין: ובבתי הספר, אני חושבת כבוד היו"ר שצריך לפעול מול משרד החינוך.

אימאן ח'טיב יאסין: כל יום צריך לפחות שעה לתלמיד שיעשה ספורט.

סימון דוידסון: זה מיליארד שקל,

אימאן ח'טיב יאסין: זה עניין של בריאות ושל אורח חיים.

אימאן ח'טיב יאסין: ועוד נקודה אחרונה, גם כשאנחנו עושים ובונים אולמות ספורט אנחנו לא מתייחסים לאנשים עם צרכים מיוחדים.

אימאן ח'טיב יאסין: גם באולמות הכי מפוארים,

סימון דוידסון: היום חייבים, על פי חוק,

אימאן ח'טיב יאסין: על פי חוק חייבים, אבל בואו נבדוק בשטח מה יש לנו.

גיא דגן: היום לא תהיה שום תכנית בלי הנגשה.

אימאן ח'טיב יאסין: צריך לתת גם אפשרות לבעלי צרכים מיוחדים, לצרוך את השירות הזה.

אימאן ח'טיב יאסין: לא מספיק שאנחנו מעמידים את האולם ועושים כניסה לאנשים עם מוגבלויות.

אימאן ח'טיב יאסין: לא יכול להיות.

אימאן ח'טיב יאסין: בפנים אתה צריך עוד תיגבור לאותה הפעילות.

אימאן ח'טיב יאסין: עוד משאבים כדי לעשות קבוצה במקום הזה, ואם אתה רוצה לשלב, זה עוד יותר.

אימאן ח'טיב יאסין: אני בטוחה שכל הילדים בבתי הספר, במיוחד בבתי הספר, אם אנחנו מדברים על שיעורי ספורט, הם כמעט לא משתתפים, בעלי צרכים מיוחדים.

אימאן ח'טיב יאסין: כי אין אפשרות לאותה מורה שיש לה ארבעים תלמידים להתעסק גם עם הילד הזה, או הילדה הזאת.

גיא דגן: מאחר ואנחנו לא יותר מידיי, ברור שהמצב הוא לא אידיאלי, אבל אני חייב להציג כמה דברים, שעשינו בשנים האחרונות.

גיא דגן: לא מדבר כרגע על מתקנים.

גיא דגן: מתקנים זה דבר שדיברנו עליו, ויש גם בעניין הזה שיפור מסויים.

גיא דגן: אבל כמובן כשיש בית ספר ללא מתקן, ויש כאלה, אז צריך לעשות עוד הרבה.

גיא דגן: אבל אם נעבור על צרכים מיוחדים, אנחנו הקמנו מועדונים בית ספריים לתלמידים בעלי צרכים מיוחדים.

גיא דגן: פרה-לימפי, וספיישל-אולימפיקס.

גיא דגן: גם פיזי, כל בית ספר שרוצה להקים,

סימון דוידסון: זה דרך ההתאחדות?

אימאן ח'טיב יאסין: יש תקציב לזה?

אימאן ח'טיב יאסין: כל בית ספר שרוצה?

גיא דגן: יש תקציב לזה, וכל בית ספר שרוצה ומגיש.

גיא דגן: כן.

גיא דגן: יש אוכלוסיות כאלה שמאוד סיעודיות, וזה קצת יותר בעייתי, אבל יש, ויש תחרויות, והיום אני גם מאפשר לעשות מקצים של צרכים מיוחדים גם בתחרויות רגילות.

גיא דגן: אנחנו משפרים את זה, עובדים יחד גם עם התאחדות הפרה-לימפי, וגם עם הספיישל-לימפיקס, ויש לנו עבודות משותפות, בשלוש-ארבע השנים האחרונות.

אימאן ח'טיב יאסין: תוכל להגיד לי בבקשה כמה אולמות כאלה יש?

גיא דגן: לא דיברתי על אולמות.

גיא דגן: המועדון הבית ספרי זה בעצם מסגרת.

גיא דגן: יכול להיות שיש מועדון בית ספרי גם בבית ספר שאין אולם.

גיא דגן: עושים את זה באולם במקום אחר.

גיא דגן: על מתקנים אין לי ויכוח.

גיא דגן: דיברנו כרגע על מה אנחנו משפרים.

גיא דגן: דיברתי על המגזר הערבי.

גיא דגן: הוספנו תקציבים מיוחדים ללימודי שחייה.

אימאן ח'טיב יאסין: איפה?

אימאן ח'טיב יאסין: אני יודעת שאני משלמת, שמונה תשע שנים, כל חודש, שש מאות שקל,

גיא דגן: בצפון, במשולש, ברהט לפזורה הבדואית, איפה שיש בריכות שחיה.

גיא דגן: אבל אנחנו בסביבות החמשת אלפים, ששת אלפים תלמידים נוספים, חוץ מאלה שממילא,

סימון דוידסון: אבל תקשיב, אני שחייה קצת מבין.

סימון דוידסון: הוא מדבר על הפרוייקט של כיתות ד'-ה', של עשרה שיעורים, שנים עשר שיעורים.

סימון דוידסון: את מדברת על חוג שנתי, זה משהו נקודתי, שחשוב מאוד לילדים שבחיים לא מגיעים לבריכה.

סימון דוידסון: את מדברת על חוגים שנתיים, על פעילות שהיא קבועה כל השנה, שזה משהו אחר לגמרי.

סימון דוידסון: זה לא העולם של משרד החינוך בכלל.

סימון דוידסון: הבעיה שלך שאת צריכה להסיע את הילד שלך שעה לאימון.

אימאן ח'טיב יאסין: זה אחד, אבל אני דיברתי על זה ביום הראשון שפתחנו את השדולה כאן, בנושא של שחייה.

אימאן ח'טיב יאסין: אתה אומר שיגיעו לבריכה.

אימאן ח'טיב יאסין: אלף לא כולם מקבלים.

אימאן ח'טיב יאסין: בית, יש עשרות אלפי ילדים שלא מגיעים לבריכה, ועד שהם מגיעים לים, הם לא יוצאים ממנו.

אימאן ח'טיב יאסין: וזה בושה לנו כחברה.

סימון דוידסון: לגבי הנושא הזה, אנחנו נעשה דיון מיוחד בנושא של השחייה.

אימאן ח'טיב יאסין: אם אנחנו נסתכל על מספר הילדים שטובעים בים, ומה הרקע העדתי שלהם,

סימון דוידסון: זה חרדים וערבים.

אימאן ח'טיב יאסין: בדיוק.

גיא דגן: אז התכנית התוספתית היא לחרדים וערבים.

גיא דגן: עוד פעם, התקציב לא מספיק לכולם,

סימון דוידסון: אנחנו נעשה דיון מיוחד על הנושא הזה, כי הוא מאוד חשוב.

סימון דוידסון: אני רוצה להעביר את רשות הדיבור לח"כ עופר כסיף.

עופר כסיף: תודה רבה על הדיון החשוב הזה.

עופר כסיף: אני רוצה לתת כאן כמה מספרים.

עופר כסיף: הממ"מ, מרכז המחקר והמידע של הכנסת, הוציא ביוני האחרון מחקר לגבי המתקנים, לגבי אולמות ומגרשים.

עופר כסיף: תשימו לב רגע לנתונים ספציפיים שנוגעים לפערים בין היישובים הערביים לבין היישובים הלא ערביים.

עופר כסיף: כשאני אומר רשויות לא ערביות אני בכוונה לא אומר רשויות יהודיות, כי זה כולל גם מה שנקרא ראשויות מעורבות.

עופר כסיף: אז תשימו לב, כשמדובר על אולמות ספורט ומגרשי כדורגל, תשימו לב לפער.

עופר כסיף: מדובר על אולמות פר עשרת אלפים נפש.

עופר כסיף: אז ברשויות הלא ערביות יש שניים נקודה שניים אולמות לעשרת אלפים נפש.

עופר כסיף: וברשויות הערביות אחד נקודה שלוש.

עופר כסיף: זאת אומרת שברשויות הלא ערביות יש למעלה מפי אחד וחצי אולמות פר עשרת אלפים איש.

עופר כסיף: זה פער גדול, שצריך לצמצם אותו.

עופר כסיף: ואפשר לצמצם אותו מהר.

עופר כסיף: צריך להשקיע.

עופר כסיף: כמובן שכבר דובר בזה, ועוד ידובר בזה אני מניח.

עופר כסיף: ודובר כמובן גם על העניין הבריאותי.

עופר כסיף: מדובר על העניין של עיסוק.

עופר כסיף: כי צריך לקחת בחשבון, זה לא רק הפער הגדול שהזכרתי.

עופר כסיף: אם כל הדברים האחרים היו שווים, עדיין היה פער גדול.

עופר כסיף: אבל על אחת כמה וכמה כשמדובר על הזנחה ועל הפקרה ברמות אחרות.

עופר כסיף: יש לזה השלכות על פשיעה.

עופר כסיף: עכשיו תקחו בחשבון שביישובים ערביים אין פארקים.

עופר כסיף: אין כמעט אפשרויות של עיסוקי פנאי.

עופר כסיף: ולכן יש עוד יותר חשיבות לדבר הזה.

עופר כסיף: עכשיו תשימו לב רגע למשהו מעניין, לגבי מגרשי כדורגל.

עופר כסיף: שוב, זה נמדד פר עשרת אלפים איש.

עופר כסיף: על פניו נראה שהפער לא גדול.

עופר כסיף: אפס נקודה תשע ברשויות ערביות, ועשר נקודה שמונה ברשויות לא ערביות.

עופר כסיף: כאילו יש יותר.

עופר כסיף: אבל תשימו לב, למה הפער בכל זאת גדול, לרעת הרשויות הערביות, משום שזה לא נותן מענה למספר הכדורגלנים.

עופר כסיף: כי במגרשי כדורגל למשל, גם זה מתוך הדו"ח, הדו"ח אומר שברשויות לא ערביות, עוד פעם, גם פה מדובר כדורגלנים לעשרת אלפים נפש בגילאי 10 עד 19.

עופר כסיף: ברשויות לא ערביות, יש מאה ששים ושבעה.

עופר כסיף: ברשויות ערביות יש מאתיים שלושים וארבעה.

עופר כסיף: זאת אומרת שעדיין פר הצורך, הפער הוא גדול לרעת הציבור הערבי.

עופר כסיף: עכשיו מה שאני אומר בשורה תחתונה, וכמובן שאני, כפי שיודע היושב ראש, בתור חובב ספורט, רק לצפות, כן, רואים שזה לא בתור מי שעוסק.

עופר כסיף: המקסימום שאני עושה זה שכיבות שמיכה בחורף עם השמיכה.

עופר כסיף: זה המקסימום.

עופר כסיף: למרות שהייתי אתלט פעם.

עופר כסיף: אני חושב שאולי זה פוסט-טראומה, בגלל זה אני עכשיו לא.

עופר כסיף: בכל אופן, אני באמת רואה את הנושא הזה של ספורט ועידוד הצעירים, ובכלל הציבור לעשות ספורט, בלי קשר, אני לא דוגמא אישית טובה, אבל ברמה העקרונית אני לחלוטין יותר ממאה אחוז מצדד בזה, ויודע היושב ראש שאני משתדל לעשות ככל הניתן כדי שנקדם את זה.

עופר כסיף: במקרה הספציפי הזה של מתקנים, אולמות ומגרשים, אני חושב, ואני מקווה שהוועדה גם תקדם את זה, ואני מאמין שהיושב ראש יעשה הכל כדי לקדם את זה, שבאמת תהיה השקעה מאסיבית, בעיקר לטובת הצעירים, בשיפור מתקנים קיימים, והקמת מתקנים איפה שלא קיימים.

עופר כסיף: ולסיכום, כפי שאני כרגע אמרתי, על בסיס המספרים, היישובים הערביים צריכים להיות מספר אחד, משום ששם ההזנחה של כל מה שקשור למתקני ספורט היא כפולה ומכופלת.

עופר כסיף: כמובן בלי להקל בראש גם בכלל במה שמכונה פריפריה.

עופר כסיף: וביישובים אשכולות נמוכים, יש גם כן צורך כמובן עוד יותר לחזק את המתקנים האלה.

מאיר אליהו: אני מאיר אליהו, אני מנהל אגף הספורט בעיריית לוד, ויושב ראש ועדת מתקנים באיגוד מנהלי הספורט ברשויות.

מאיר אליהו: נגעת ביישובים הלא ערביים, אז אם תיכנס לתוך הדו"ח הזה, אני לא יודע אם עשו את המיפוי הזה, תראה שיש פער גם בין הרשויות החלשות, בלמ"ס 1-4, הפערים שם, תסתכל בלמ"ס 5-10 ותראה שגם שם יש פער מאוד מאוד גדול.

עופר כסיף: חד משמעית, אמרתי, לכן אני חוזר ואומר שאני התמקדתי בנושא של היישובים הערביים, משום ששם באמת הפערים הם עצומים.

עופר כסיף: הזכרתי, אני לא אחזור על זה, אבל אני מסכים לחלוטין עם מה שאתה אומר.

עופר כסיף: וגם אמרתי, יש הזנחה, וגם יש צורך אובייקטיבי בעוד יותר חיזוק מתקנים קיימים והקמת מתקנים שאין, בעיקר באיזורים מוחלשים, בין אם זה האשכולות הנמוכים, ובין אם זה בשכונות מסויימות בתוך הרשויות.

עופר כסיף: אתה מכיר את זה מלוד היטב.

סימון דוידסון: אני אגיד לך, אנחנו הגענו למצב במדינת ישראל, אני אומר את זה לצערי הרב מאוד, שכדי שהילד שלך יהיה ספורטאי אתה צריך להיות בעל אמצעים.

סימון דוידסון: אני קורא לזה ספורט לעשירים.

סימון דוידסון: היום, אני אתן לכם נתונים, שלא כולם מבינים.

סימון דוידסון: היום כדי להיות שחיין בקבוצה תחרותית, הצטרף אלינו חבר הכנסת בליאק שהיה בעצמו ספורטאי צמרת בברית המועצות, שהגיע לארץ ורצה להמשיך להתאמן, אבל הבין שאף אחד לא הולך לעזור לו, אז הוא הלך ללמוד ראיית חשבון, ולמזלנו עשה את זה, כי היום הוא חלק דומיננטי בוועדת כספים בכנסת ישראל, ויש לספורט הישראלי אמירה בוועדת הכספים, בגלל שהוא מבין את המשמעות של זה.

סימון דוידסון: אבל יש לו גם ילדה שהיא שחיינית.

סימון דוידסון: והיום כדי שספורטאי, עופר, זה מספרים אמיתיים, זה בין שש מאות לאלף שקל לחודש, תשלום חודשי.

סימון דוידסון: זה בלי הבגדי ים, בלי התחרויות, נגיד יש לך שני ילדים, זה עולה בסביבות אלפיים חמש מאות, שלושת אלפים שקל בחודש להחזיק את הספורטאים.

סימון דוידסון: מי יכול לעשות את זה?

סימון דוידסון: ילד בכפר בחברה הערבית יכול לשלם את הסכומים האלו?

סימון דוידסון: ההורים שלו יכולים לשלם?

סימון דוידסון: ילדים בלוד יכולים לשלם סכומים כאלו?

סימון דוידסון: אם אין עזרה משמעותית של העירייה, ואין תמיכה?

סימון דוידסון: אז הכל נופל בסוף על העירייה, ועל ראש עיר, אם הוא אוהב ספורט או לא אוהב ספורט, וככה זה נראה.

מאיר אליהו: יש גם את הפערים בין הרשויות החזקות למוחלשות.

סימון דוידסון: ישב פה קודם אסף יסעור, זכה באליפות עולם פרה-אולימפי, הילד שמתחרה בלי ידיים.

סימון דוידסון: אתה שומע, ילד שגר ברמת הגולן, צריך לעבור לגור ברמלה כדי להתאמן, מרמת הגולן לרמלה, תחשבו, במדינת ישראל.

סימון דוידסון: אין לנו עוד מקום.

סימון דוידסון: תחשבו, טקוונדו היום מתאמים, יש מרכז אחד שהוא מרכז ספורטיבי אמיתי, זה ברמלה.

סימון דוידסון: אבל למה ילד ברמת הגולן לא מגיע לו שיגיע להישגים?

סימון דוידסון: ילד ברהט לא מגיע לו שיגיע להישגים?

סימון דוידסון: לכל ילד מגיע להגיע להישגים.

סימון דוידסון: זו המדינה שלו.

סימון דוידסון: אנחנו חייבים, במיוחד היום כשמדברים על הנושא של העוני במדינת ישראל, אחד הדברים הבסיסיים שהמדינה חייבת לאפשר לילדים, כן, אני לא מתבייש להגיד את זה, כמו שהיה בברית המועצות, שלכל ילד תהיה אפשרות לעשות ספורט.

סימון דוידסון: כל ילד יהיה אפשרות ללכת לחוג ספורטיבי.

סימון דוידסון: זה יחסוך במערכת הבריאות, זה יחסוך במערכת הבטחון.

סימון דוידסון: זה יחסוך ברווחה.

סימון דוידסון: זה המניה הכי בטוחה.

סימון דוידסון: להשקיע בילדים בספורט, בגיל הצעיר, אני לא מדבר רק על ספורט, יש דברים אחרים, יש מוזיקה.

סימון דוידסון: ילד שיהיה עסוק, שיהיה במסגרת, זה יחסוך לנו בעתיד, על כל ילד, מדובר על מאות מליונים, אם לא מיליארדים.

עופר כסיף: אפרופו מה שאמר אדוני, וגם מה שאתה אומר, שימו לב בדו"ח, אמות המידה בתכנית, שנקראת תכנית מתקנים 2027, אמות המידה בתכנית ייקבעו באופן שמיטיב עם רשויות מקומיות שמשתייכות לאשכולות 1 עד 6, וכן הלאה, כך שבתנאים מסויימים לא יידרשו הרשויות להעמיד מימון משלים.

עופר כסיף: אבל תשימו לב – וזה אני רוצה להעלות כשאלה – בראשון לינואר 2020 פקע תוקף תכנית מתקנים 2027, ובשל המצב הפוליטי טרם נקבעה תכנית חדשה.

י מאיר אליהו: יש כבר תכנית חדשה.

י מאיר אליהו: אבל יש קטש פה, זה לא מצינג, אבל אתה צריך לוותר על מתקן, אם יש לך זכאות,

סימון דוידסון: בעוד שבועיים הוועדה הזו תדון בתכנית המתקנים החדשה, יהיו שלושה דיונים בנושא הזה.

סימון דוידסון: אנחנו מחלקים אותם לענפי ספורט קבוצתיים, אישיים, וענפים לא אולימפיים.

סימון דוידסון: אנחנו נחלק את זה, ואנחנו נדון על הנושא של התכנית החדשה, וכמה שאפשר אנחנו ננסה להשפיע על שינויים בתכנית הזאת.

סימון דוידסון: צריך להבין שהתכנית מחולקת לשניים.

סימון דוידסון: יש תכנית של אגף המתקנים, זו כבר לא קרן המתקנים, פעם אחת.

סימון דוידסון: ויש תכנית חומש לחברה הערבית, זו תכנית שבעצם הן מתערבבות ביחד, אבל זה כסף חיצוני לתכנית הזאת.

סימון דוידסון: זה שבע מאות מיליון שקל, ועוד מאתיים שישים מיליון שקל כל שנה.

סימון דוידסון: זה סדר גודל של המספרים.

ולדימיר בליאק: תודה אדוני היושב ראש.

ולדימיר בליאק: קודם כל אני יצאתי מהדיון בוועדת הכספים, בעיקר כדי לברך אותך על הקמת הוועדה הזאת, ועל כך שאתה מעלה את נושא הספורט יום יום, בכנסת ישראל, וזה חידוש מרענן, בטח בשבילי.

ולדימיר בליאק: כפי שציינת אני איש ספורט, וספורט הוא חלק אינטגרלי מהחיים שלי.

ולדימיר בליאק: חשוב מאוד שנושא הספורט לא יירד מסדר היום של כנסת ישראל ושל ממשלת ישראל.

ולדימיר בליאק: אני מבין שבתקציב האחרון אנחנו העלינו את תקציב הספורט בעשרים וחמישה אחוז, אבל זה לא מספיק.

ולדימיר בליאק: אנחנו חייבים לקדם מהפיכה של ממש בתחום הזה.

ולדימיר בליאק: במתקנים, במעמד המאמן.

ולדימיר בליאק: כפי שציינת שנושא הספורט, החוגים יהיו נגישים לכל ילד, ולא משנה איפה הוא גר.

ולדימיר בליאק: ויש לי, כפי שאמרת, ילדה שחיינית, ואני יודע כמה זה עולה, ואני יודע כמה מאמץ נדרש מההורים.

ולדימיר בליאק: אבל ספורט, הרי זה לא רק ספורט.

ולדימיר בליאק: זה גם חינוך, וגם תרבות, וזה הרבה מאוד היבטים שאנחנו כחברה חייבים לטפל בזה, וחייבים לקדם את זה.

ולדימיר בליאק: אני יכול להבטיח, במרכז הקואליציה וועדת הכספים, יש לכם אוזן קשבת בוועדה.

ולדימיר בליאק: וכל ועדה וכל דרישה אנחנו נטפל בה ואנחנו נקדם אותה.

ולדימיר בליאק: תודה רבה.

סימון דוידסון: חבר הכנסת בליאק תודה רבה.

סימון דוידסון: אתם יודעים, זה שחבר הכנסת בליאק נכנס לוועדה, אני אגיד לכם למה זה חשוב.

סימון דוידסון: חשוב לנו, לעולם הספורט.

סימון דוידסון: וצופים בנו מאות אנשים עכשיו.

סימון דוידסון: בסוף בסוף, בהתחלה כשהתחלתי לדבר על הספורט חברי בליאק אנשים הסתכלו עליי בעין עקומה.

סימון דוידסון: אמרו מה זה השטויות שלו עכשיו.

סימון דוידסון: אתה לא, כי אתה מגיע מהעולם הזה.

סימון דוידסון: היום אנשים מסתכלים אחרת.

סימון דוידסון: מבינים שהאג'נדה הזאת שנקראת ספורט היא ענקית.

סימון דוידסון: היא נוגעת לעשרות אלפי משפחות.

סימון דוידסון: לכל כך הרבה ילדים שרוצים לעשות ספורט ואין להם.

סימון דוידסון: לכל כך הרבה הורים שמתחברים למה שאמרת, אבל אין להם את הכסף לעשות את זה, או אין להם מתקן.

סימון דוידסון: אז ילד צריך לנסוע מרמת הגולן לרמלה.

סימון דוידסון: זה הזוי.

סימון דוידסון: אז אני רוצה לומר לנו, לאנשי הספורט שצופים בנו ושנמצאים פה, שחבר הכנסת בליאק הוא יותר מאוזן קשבת.

סימון דוידסון: הוא באמת מאמין במה שהוא אומר.

סימון דוידסון: ושאנחנו צריכים לעשות מהפיכה בספורט הישראלי.

סימון דוידסון: כי בסוף במספרים היבשים רק מאתיים שישים מיליון שקל עובר לאגודות ולאיגודים.

סימון דוידסון: זה הכסף של כל הספורט במדינת ישראל.

סימון דוידסון: וכשאני יושב כל הנושא של חוק,

ולדימיר בליאק: מתוך תקציב של ארבע מאות וחמישים מיליארד.

סימון דוידסון: יפה, בתוך תקציב של ארבע מאות חמישים מיליארד מאתיים שישים מיליון שקל הולך בשביל ספורט אמיתי.

סימון דוידסון: אז אני שואל אתכם, זה נשמע לכם הגיוני?

סימון דוידסון: לי זה לא נשמע הגיוני.

סימון דוידסון: הבעיה שאפילו שר האוצר לא מספיק מודע למספרים האלה הקטנים.

סימון דוידסון: אז התפקיד שלך בוועדה הוא אקוטי בשבילנו, בשביל עולם הספורט.

סימון דוידסון: כי לא צריכים להכפיל אותו, צריכים לעשות אותו פי ארבע.

ולדימיר בליאק: ואני אומר לך, זה אפשרי .

ולדימיר בליאק: בסופו של דבר זה לא הרבה כסף.

ולדימיר בליאק: אנחנו יכולים לעשות את זה.

ולדימיר בליאק: יש לנו מספיק משאבים במדינה כדי לעשות פה מהפיכה של ממש.

ולדימיר בליאק: להרים את הספורט לרמות שלא הכרנו כאן.

ולדימיר בליאק: אבל אנחנו חייבים לעשות את זה, בשביל הילדים שלנו, בשביל ההורים.

עופר כסיף: אחד מזין את השני.

עופר כסיף: השקעה בספורט תיצור שינוי תודעתי.

עופר כסיף: שינוי תודעתי יעודד השקעה בספורט.

סימון דוידסון: זה הדבר היחידי שבכנסת יש הסכמה מלאה.

סימון דוידסון: רק ספורט.

ולדימיר בליאק: אני לא כל כך אוהב להביא את ברית המועצות כדוגמא, כי זה לא דוגמא לשום דבר בערך.

ולדימיר בליאק: אבל בגיל שמונה, תשע, עשר, לא היתה לי אופציה אחרת חוץ מללכת לחוג ספורט.

ולדימיר בליאק: זה כל כך טבעי, שפשוט אני באתי לחוג אתלטיקה בגיל אחת עשרה, ואמרו לי אתה מתאמן שש פעמים בשבוע.

ולדימיר בליאק: והתחלתי להתאמן, בגיל אחת עשרה, שש פעמים בשבוע.

ולדימיר בליאק: וזה היה טבעי.

ולדימיר בליאק: זה לא היה משהו חריג.

סימון דוידסון: נכון, כל ילד עשה את זה.

גיא דגן: אתה מוביל את נושא, בין היתר נושא מתקני הספורט.

גיא דגן: אנחנו יודעים שהיום במדינת ישראל כל אולם ספורט שנבנה, ברגע שהוא נפתח, תוך חודש ימים הוא מלא בפעילות.

גיא דגן: מחפשים פעילויות, ולא מוצאים מתקנים.

גיא דגן: דיבר חבר הכנסת כסיף על העניין של הפערים.

גיא דגן: בתי ספר, בבניית בתי ספר אין פערים.

גיא דגן: כלומר כל אוכלוסיית מדינת ישראל, בגילאים עד גיל שמונה עשרה, יש להם בתי ספר.

גיא דגן: ברגע שכל בית ספר ייבנה עם כל המתקנים, כולל אולם הספורט, זה באופן טבעי יסגור גם פערים מגדריים, גם פערים חברתיים, וגם, אם דיברנו על למ"ס כזה, למ"ס אחר, אם צריך להוסיף כסף, יש לרשות, אין לרשות.

גיא דגן: פשוט זה יתחיל ליישר קו, ולא יהיה פערים חברתיים.

גיא דגן: ברגע שבכל בית ספר ייבנה.

גיא דגן: באופן טבעי, כמו שאמרנו, האולם יתמלא בפעילות, ואז אנחנו נראה היקפים אחרים לגמרי של פעילות.

סימון דוידסון: אני רוצה לעבור למנכ"ל רשת שובו.

סימון דוידסון: אני רוצה להגיד, אני לא הכרתי את הרשת הזאת.

סימון דוידסון: והייתי בסיור.

סימון דוידסון: ולדימיר, אתה מכיר את רשת שובו?

סימון דוידסון: אני הייתי בסיור שם לפני שלושה שבועות, משהו כזה.

סימון דוידסון: זה פשוט מדהים.

סימון דוידסון: הקשר, והחיבור בין חילונים לדתיים, בין מסורת ללא מסורת, מסורתיים ולא מסורתיים.

סימון דוידסון: הערכים שהם מקבלים והלמידה ברמה הגבוהה שהם צורכים ברשת הזאת, באמת כל הכבוד.

סימון דוידסון: אבל היה לי נורא נורא כואב, אני אמרתי לך שם, לראות את הנושא של מתקני הספורט.

סימון דוידסון: אני לא מוכן שבמדינת ישראל, לא במגזר החרדי, בחרדי זה יותר גרוע מאצל הערבים, כי הם בכלל לא מבינים את המשמעות של ספורט.

סימון דוידסון: למרות שכתוב בתורה אפילו.

עופר כסיף: כן, יש שם כמה בעיות ייחודיות.

סימון דוידסון: אז מצד אחד הייתי, גיא, זה חשוב שתכיר את הרשת, אני מאוד הייתי מופעם מהפעילות החינוכית, המסורתית, לא דתית אבל מסורתית.

סימון דוידסון: אבל מה זה כאב לי על הנושא של הספורט.

סימון דוידסון: ואז בסוף הדיון, בא אליי מנכ"ל הרשת ואומר לי סימון, תגיד לי, איפה אני צריך להשיג תקציב, אני צריך כדורים, אני צריך דלגיות.

סימון דוידסון: הסתכלתי עליו, לא הבנתי בכלל מה הוא אומר לי.

סימון דוידסון: כי אני רגיל שאומרים לי אנחנו צריכים אולמות.

סימון דוידסון: הדברים הבסיסיים, זה לא נמצא איפה שהוא בתוך תקציב של משרד החינוך לדאוג לכדורים לבית ספר?

סימון דוידסון: אז אני ביקשתי ממך שתגיע לפה, אני רוצה שתציג את הדברים.

סימון דוידסון: בבקשה.

מיכאל גוטרמן: קוראים לי חיים מיכאל גוטרמן, ואני מודה ליושב ראש חבר הכנסת דוידסון גם על הביקור בבית הספר, וגם על זה שאתה מייד דאגת להזמין אותי לפה, ולא ירדת מהעניין עד שהבאת אותי לפה, ואני מודה לך מאוד על זה, ועל האכפתיות שלך, אם זה חרדים, אם זה ערבים.

מיכאל גוטרמן: בסוגריים, אני מדנמרק.

מיכאל גוטרמן: דיברת על דנמרק, אני גם הייתי בקבוצת כדורגל, בתור ילד.

מיכאל גוטרמן: בתור ילד חרדי הייתי בקבוצה של כדורגל, אפילו הייתי טוב בזה.

מיכאל גוטרמן: אני זוכר פעם אחת נשברה לי הרגל, בתחילת המשחק, והפסדנו אחת עשרה אפס, בגלל שלא הייתי.

מיכאל גוטרמן: בכל מקרה, אני מנכ"ל של רשת שובו שלושים שנה.

מיכאל גוטרמן: זה הוקם בזמנו בזמן העלייה גדולה מרוסיה, בעצם בשביל העלייה מרוסיה, לתת להם מצד אחד חינוך בריא לגוף, וגם לנפש.

מיכאל גוטרמן: ולתת להם גם זהות יהודית וגם רמה מאוד גבוהה בלימודים כלליים.

מיכאל גוטרמן: במשך השנים הפכנו להיות רשת שפתוחה לכל ילד בישראל, שרוצה את השילוב הזה שראית בבית הספר.

מיכאל גוטרמן: זהות יהודית, בלי שום כפייה, מצד אחד.

מיכאל גוטרמן: מצד שני רמה הכי גבוהה בלימודים הכלליים.

מיכאל גוטרמן: אנחנו חלק מחינוך עצמאי.

מיכאל גוטרמן: בתי הספר שלנו.

מיכאל גוטרמן: ויש שם מחסור, אם שמענו מה שקורה בציבור הערבי, אצלנו יש בחלק מבתי הספר אולמות ספורט, שעשרים שנה לא השתמשו בהם.

מיכאל גוטרמן: פשוט הם עזובים, ולא השקיעו בהם.

מיכאל גוטרמן: מגרשי ספורט שאי אפשר להשתמש בהם.

מיכאל גוטרמן: וגם התלמידים וגם הצוות וגם ההורים, שחלק גדול מההורים שלנו זה כמו שאמרתי עולים, או בני עולים, גם מרוסיה, מתחננים, למה אנחנו לא זכאים, כמו שיש חינוך בריא לנפש אנחנו רוצים חינוך בריא לגוף.

מיכאל גוטרמן: זה שיעורי ספורט.

מיכאל גוטרמן: אז אני מודה לך מאוד שהזמנת אותי לפה, מסתבר שבכל החינוך העצמאי יש חוסר גדול, אני יכול לדבר על רשת שובו, יש לנו בשמונה עשרה ערים בתי ספר, זה כולל גני ילדים, בתי ספר יסודיים ותיכונים.

מיכאל גוטרמן: בשמונה עשרה ערים בארץ, כולל גם בלוד, כולל בנוף הגליל.

מיכאל גוטרמן: בנוף הגליל יש לנו בית ספר, יש שם אולם ספורט שיכול לשמש את כל השכונה, והוא עומד עשרים שנה בלי שום שימוש.

מיכאל גוטרמן: בגלל שאין תקציב להשקיע לשפץ את האולם.

סימון דוידסון: גיא, אין כסף במשרד החינוך לשיפוצים של אולמות?

סימון דוידסון: הכל על העירייה?

גיא דגן: מדובר כאן על החינוך העצמאי, שגם פה אני צריך לבדוק.

גיא דגן: אני אומר עוד פעם, אילנית שושני בקיאה בזה יותר טוב ממני,

סימון דוידסון: אז עוד מעט נבקש תשובה מאילנית שושני, שהיא סמנכ"לית מינהל הפיתוח במשרד החינוך.

מיכאל גוטרמן: אז אנחנו מוכנים, מחכים לזה בכיליון עיניים, ואתה תפנה אותי או אותנו לאיפה שנוכל.

סימון דוידסון: נפנה לאילנית, שאיתנו בזום.

סימון דוידסון: אילנית, אנחנו צריכים כסף.

אילנית שושני: אני גם מצטרפת ליוזמה המבורכת, אני אישית תמיד במדוכה בנושא אולמות ספורט, ואני מברכת על קידום הנושא הזה.

אילנית שושני: אני מקווה שגם בשל הזמן, ויש בשלות בין משרדית גם לנושא הזה.

אילנית שושני: בהקשר הזה אני אבקש לעדכן.

אילנית שושני: אני סמנכ"לית מינהל הפיתוח, המינהל שאחראי על כל התשתיות הפיזיות של מוסדות החינוך.

אילנית שושני: אני אבקש לעדכן את הוועדה בישיבה שהיתה אצל שר האוצר מר אביגדור ליברמן לפני שבוע, בנושא הספורט, ברשות שר הספורט מר חיליק טרופר ונציגים של משרד השיכון, רמ"י ומפעל הפיס, וכמובן נציגי האוצר.

אילנית שושני: זה היה שולחן עגול שבעצם העלינו את נושא הספורט, וגם דנו בנושא אולמות הספורט.

אילנית שושני: הוצגו הפערים במערכת החינוך בנושא אולמות הספורט.

אילנית שושני: הבחנו בין הקיים לבנייה חדשה, שלכם אני אומרת, מפתח העלות לבינוי כיתה במשרד החינוך לא כולל את אולמות הספורט, כן כולל את מה שאמר חברי גיא, את כל נושא הספורט הפתוח, המגרשים, המתקנים, וכו'.

אילנית שושני: אבל אולמות הספורט באמת היה משהו שלא נפל בין הכסאות, אבל לא קיבל תפקיד ייעודי.

אילנית שושני: לא במפתח העלות לכיתה ולא בתקציב המשרד.

אילנית שושני: הפתרונות היו פתרונות שכולם מכירים, אמות מידה בפיס,

סימון דוידסון: אילנית, בנושא הזה, עד 2010 בנו בתי ספר בעצם עם האולמות, נכון?

אילנית שושני: עם אולם התעמלות, נדמה לי שהיה בגודל של עשר על עשרים, שברור שהיום הדרישות השתנו, הצרכים, כמות הלקוחות.

אילנית שושני: אנחנו רוצים שאולמות הספורט יהיו גם קהילתיים, וישמשו גם לחוגים אחרי הצהריים, ולא רק בשעות הלימודים.

אילנית שושני: ולכן הגודל כמובן הוא אחר ממה שהיה אולם התעמלות, אולם קטן ולא מאובזר.

אילנית שושני: אולמות הספורט היום כוללים מגרש כדורסל תקני, עם מושבים, כדי לקיים בהם גם קהל, כלומר אימונים עם קהל.

אילנית שושני: ומה שבעצם אני חוזרת לדיון שהיה אצל שר האוצר, כי הוא חשוב לדיון כאן, בעצם סוכם, עלו הפערים, אגב לכם אני אומר שמה שהוצג כפערים בקיים זה באמת היקפים של כמיליארד שקל, כדי ליישר קו עם הבתי ספר הקיימים.

אילנית שושני: לגבי החדשים, הצגנו שבערך משרד החינוך בונה בשנה כמאה בתי ספר חדשים, בין מאה למאה חמישים.

אילנית שושני: ועלות אולם ספורט תקנית, שביקשנו שמשרד הספורט בעצם יהיה אחראי על הסטנדרטיזציה של הדבר הזה, כדי שזה ייבנה גם נכון.

אילנית שושני: עם כל ההרחבה של ההסתכלות על אולם ספורט, כמו שאמרנו.

אילנית שושני: אז יש כרגע דיוק של העלויות, אבל בערך זה נע בסביבות, יש ויכוח, בין שלושה לחמישה מיליון.

אילנית שושני: מדובר על תקציב שאנחנו מבקשים כדי לבנות כל בית ספר חדש שייפתח מ-2022 ואילך, משהו בסביבות בין שלוש מאות לארבע מאות חמישים מיליון שקל.

אילנית שושני: וזה בעצם, תהיה אמירה שכל בית ספר חדש שנבנה במשרד החינוך כבר יהיה עם אולם לספורט מתוקצב.

אילנית שושני: מה שסוכם זה שמשרד הספורט יתכלל את כל הנושא הזה, כולל איגום משאבים.

אילנית שושני: כיוון שיש המון שכונות שנמצאות היום, שדיברו על זה גם משרד השיכון וגם רמ"י, לנסות לראות לראות איפה באיגומי תקציבים, ייכנס כל הנושא של הפיתוח, והתקציבים שמקבלת הרשות, במסגרת פיתוח השכונות החדשות בהסכמי דר.

אילנית שושני: וכל האפשרויות האלה יחד, בעצם אנחנו החלטנו להיפגש בעוד חודש, או משהו כזה, בינואר או פברואר, כדי להביא את כל האפשרויות, ולדייק את העלויות, ואז יתכנס שוב השולחן כדי לראות איך מקדמים את נושא תיקצוב אולמות ספורט בחדש.

אילנית שושני: ואולי אולי תהיה נגיעה גם לגבי סגירת פערים בבתי ספר הקיימים.

אילנית שושני: בנושא השיפוצים, התקציב שכרגע קיים במשרד החינוך לצערי לא יכול לתת מענה לנושא שיפוצים באולמות ספורט.

אילנית שושני: גם זה אנחנו נבקש בדיונים מול האוצר, האם לקבל תקציב תוספתי לזה, או לכלול את זה, כי כיום זה לא נמצא בקריטריונים, במסגרת התקציב בסיס שלנו.

סימון דוידסון: אני רק אתן לך טיפ בנושא הזה.

סימון דוידסון: יש עשרות אולמות במדינת ישראל שהם פשוט נעולים וסגורים, בגלל נושא של מחסור כסף לשיפוצים אני חושב שחלק מהתקציב שאתם מדברים עליו, לבנות אולמות, היה עושה שכל אם היו מפנים כסף, זה הרבה הרבה יותר זול לשדרג ולשפץ אולם מאשר לבנות מחדש.

סימון דוידסון: אז אם תוכלי לרשום לך את הנקודה הזאת לפגישה, אני גם אפנה את הנקודה הזאת למשרד האוצר, החינוך והספורט, כי זה דבר שצריכים לדון בו.

אילנית שושני: אני מסכימה איתך, וזו הערה חשובה, כי באמת כשדיברנו על סגירת פערים, אז נושא השיפוץ של הקיים לא עלה, וזו נקודה מאוד מאוד חשובה לקידום של כל מכלול ההיבטים של אולמות הספורט, הן בקיים והן בחדש.

אילנית שושני: בנושא נגישות, עלה כאן גם נושא נגישות, אני רק אומר שמשרד החינוך כן מתקצב הנגשה של אולמות, זאת אומרת אפשר לבקש, ככל שיש צרכים בבית ספר להורים, מורים, תלמידים, להנגיש את האולם, אז לזה כן יש תקציב ייעודי במערכת, וניתן לקבל כספים להנגשת האולם.

סימון דוידסון: זה דרך אגף המתקנים של משרד הספורט, או דרך משרד החינוך?

אילנית שושני: הנושא של הנגשת אולמות הספורט יש תקציב ייעודי, ככל ויש צרכים.

אילנית שושני: זאת אומרת אם יש תלמיד או הורה או מורה עם צרכים מיוחדים, ויש דרישה להנגיש את האולם, אז יש תקציב ייעודי, וזה נכלל אצלי בקריטריונים וניתן לקבל על זה מענה תקציבי.

אילנית שושני: סוכם שבעצם משרד הספורט הוא מתכלל את כל החיבורים בין כל המשרדים, ותיקבע ישיבת המשך בנושא.

סימון דוידסון: אילנית, עוד שאלה לי אליך בבקשה, מאיר, אולי תתחבר אליי בנושא הזה, של מנהלי אגפי הספורט.

סימון דוידסון: כשאתם מדברים על שלושה עד חמישה מיליון ₪ לאולם, מדובר על אולמות קטנים.

סימון דוידסון: צריכים לחשוב על אופציה, בדיון הבא שאתם יושבים, ואנחנו נעלה את זה גם במכתב, מה עושה עירייה שרוצה בעצם לשדרג ולהגדיל את האולם.

סימון דוידסון: כי אני יודע שעיריות ירצו לעשות את זה.

סימון דוידסון: והאם מפעל הפיס הוא חלק מהנושא הזה של איגום משאבים של משרד הספורט, או שזה יהיה חיצוני.

סימון דוידסון: זאת אומרת האם עירייה תוכל לפנות למפעל הפיס כדי לקבל תוספת להגדיל את האולם.

אילנית שושני: כפי שאמרתי, משרד הספורט, כרגע אנחנו מדייקים גם את ההגדרה התכנונית של האולם.

אילנית שושני: כן מדברים, גם אנחנו מאתרים בכל מגרש של בית ספר, שטח לאולם בגודל תקני, של שלושים ושניים מטר, יותר מאולם ההתעמלות שדיברנו עליו בפתיח.

אילנית שושני: זאת אומרת זה כן אולם שיש לו גודל תקני של מגרש כדורסל לפחות, עם מושבים.

אילנית שושני: משרד הספורט אמור לתת לנו את ההגדרה הנכונה, בהתאם לגודל, מה צריך להיות באולם, מה גודלו, מה שטחו, ואחר כך נדייק את העלויות.

אילנית שושני: אני יודעת שמדברים על אולם יותר גדול מאולם התעמלות, זה בוודאי, ועל זה דיברנו בין שלושה לחמישה מיליון שקל.

אילנית שושני: הפיס היה נוכח בשולחן העגול, והוא כן חלק מתוך כל איגום התקציבים בכל הנושא של ספורט, ובכלל זה גם האולמות.

אילנית שושני: בדיון עלו גם נושאים נוספים, כמו איצטדיונים, שצריך להשלים.

אילנית שושני: היו עוד נושאים שלא קשורים רק למשרד החינוך.

סימון דוידסון: לפני שאנחנו מסיימים, אילנית, אני אתן לך טיפ, היום בעולם, את יכולה לראות את זה אם תסעי לאבן יהודה, תראי בית ספר כזה שהוא דוגמא, בית ספר אמריקאי, אני יודע שזה קצת מפואר בשבילנו, אבל היום בעולם מדברים על מתקני ספורט.

סימון דוידסון: לא מדברים רק אולם, או בור קפיצה, או מגרש.

סימון דוידסון: מדברים על בריכות שחיה, על אתלטיקה.

סימון דוידסון: אני יודע שאני קופץ מעל הרף של החלומות של משרד החינוך, אבל בסוף צריך להגיע גם לזה.

סימון דוידסון: שבמדינת ישראל, בכל עיר, יהיה בית ספר אחד שתהיה לו בריכת שחייה.

סימון דוידסון: והבריכת שחייה הזאת תאפשר לכל התלמידים בעיר הזאת לעשות את הפרוייקט של כיתות ב', לא כיתות ה'.

סימון דוידסון: שילדים ילמדו שחיה בכיתות ב', עם התנאים שמשרד החינוך מבקש, זאת אומרת ששים ס"מ עומק, וכל התנאים האלה.

סימון דוידסון: ואז אולי נגיע מתי שהוא לאיזה שהוא חלום, שילדים בכיתות ב' ילמדו שחיה.

סימון דוידסון: במגזר החרדי, במגזר הערבי בעיקר.

סימון דוידסון: ילדים שידם אינה משגת.

סימון דוידסון: וצריכים לחשוב על הנושא הזה, שבריכות שחיה גם יהיו חלק מהמחשבה של מתקנים במדינת ישראל, בבתי הספר.

סימון דוידסון: תחשבו איזה דבר זה, ילד יש לו שיעור ספורט, שיעור שחיה.

סימון דוידסון: זה קיים בעולם, זה לא משהו שאני ממציא.

סימון דוידסון: היום אין בארצות הברית, או בדנמרק אין בית ספר בלי בריכת שחיה.

סימון דוידסון: זה לא קיים.

סימון דוידסון: זה חלק מהפעילות השנתית של חינוך גופני בגילאים מסויימים.

סימון דוידסון: ואז ילדים פחות יטבעו, גם בחברה הערבית, גם בחברה החרדית.

סימון דוידסון: כי בסוף אנחנו מדינה של חוף ים, וכולם מגיעים לים.

סימון דוידסון: אבל כל שנה מתים במים בטביעה בין ששים למאה אנשים.

סימון דוידסון: מתים.

סימון דוידסון: על מה, על זה שהם לא יודעים לשחות.

סימון דוידסון: אז זה גם דבר שצריכים לחשוב עליו אילנית.

סימון דוידסון: איפה שהוא אצלכם בשולחן העגול.

סימון דוידסון: אנחנו ננסה לעזור בנושא הזה פה מהכנסת.

מאיר אליהו: גם האומדנים, אני מבין שאתם מדברים על מינהל הספורט, גם האומדנים של מינהל הספורט מושתתים על האומדנים של טוטו.

מאיר אליהו: אלה אומדנים מאוד מאוד ישנים.

מאיר אליהו: הם רחוקים מהמציאות, מהמספרים המציאותיים.

מאיר אליהו: אנחנו עכשיו סיימנו אולם ספורט בינוני בלוד, שזה עד חמשת אלפים מקומות.

מאיר אליהו: זה עשרה מיליון שקלים.

מאיר אליהו: זה לא שלושה, וזה לא חמישה.

מאיר אליהו: יש פערים מאוד מאוד גדולים, גם באומדנים של מינהל הספורט.

מאיר אליהו: מינהל הספורט באומדנים שלו לאולם גדול שמונה וחצי מיליון שקלים.

מאיר אליהו: אולם גדול היום לא נבנה, כי אפשר לבנות אותו פחות משבע עשרה, שמונה עשרה מיליון שקלים.

סימון דוידסון: גם ההקמה שלו, אני בטוח שאפשר להביא את זה פחות מעשרה מיליון.

סימון דוידסון: זה גם מה שמעצבן.

סימון דוידסון: אפשר לעשות הרבה אולמות, במחירים הרבה יותר זולים.

סימון דוידסון: להוציא מהמדינה עשרה מיליון שקל, אני בטוח שיש הרבה אפשרויות להביא את זה בפחות.

סימון דוידסון: לא בחמישים אחוז, אבל בשישים אחוז.

סימון דוידסון: ככה אני חושב.

מאיר אליהו: צריך לקחת בחשבון שהאומדנים לא כוללים פיתוח, תשתיות, אגרות, ניהול פרוייקט, פיקוח, תכנון.

מאיר אליהו: כל האומדנים של מינהל הספורט לא כוללים את זה.

מאיר אליהו: וזה נופל על הרשות.

מאיר אליהו: צריך לקחת את זה בחשבון, אם נחבר את כל זה, נגיע למעל עשרה מיליון שקלים, אולם שסיימנו לבנות אותו לא מזמן, של ארבע מאות שבעים מקומות.

סימון דוידסון: אילנית, אני אדבר גם עם שר הספורט בנושא, כשקובי דנון דיבר על נושא של בנייה קלה לפני פחות משנתיים הוצאתי לסיור באירופה את ראש מינהל הספורט עופר בוסתן, את גיא אטיאס, שהוא אחראי על הנושא של תקציבים, ואת אבי הסמנכ"ל, לראות איך בונים בעולם מתקנים.

סימון דוידסון: תקשיבו, הם בונים את זה אחרת לגמרי.

סימון דוידסון: הנושא של בנייה קלה, זה הדבר שבונים היום באירופה.

סימון דוידסון: לא בונים בעשרה מיליון שקל אולם באף מקום.

סימון דוידסון: הכל בנייה קלה, הכל פשוט, הכל מהיר.

סימון דוידסון: קיטים של בנייה.

סימון דוידסון: הכל מגיע מוכן במשאיות, תוך שבוע ימים בונים את זה.

אילנית שושני: תראו, גם אולמות ספורט אני יודעת, יש אולמות ספורט שנבנים בוודאי דרך החברה למשק, יש את החברות כמו רולאן, שזה חברה מתועשת.

אילנית שושני: אבל לא ראינו שזה מוזיל משמעותית את העלויות.

אילנית שושני: שוב, הפער, צודק הנציג שדיבר כרגע ואמר שזה עולה עשרה מיליון.

אילנית שושני: באמת בשולחן אמרנו שהעלויות מבחינתנו זה הרבה יותר, כי יש פיתוח, ומי כמונו יודע שמגרשים הם מגרשים הם טופוגרפיות, בדרך כלל זה המגרשים הפחות טובים ברשויות, שניתנים למוסדות חינוך, ולכן יש עבודות פיתוח מאוד גדולות.

אילנית שושני: ולכן ביקשנו שלפני שייקבע, ייקבע הסטנדרט, לאיפה המדינה רוצה, בעצם לאיפה היא מכוונת בנושא אולמות ספורט ובתי ספר.

אילנית שושני: ואז במיקור המחירים, אנחנו כמובן, גם עלות כיתה אצלנו כוללת את עלויות התכנון, כוללת את עלויות הפיתוח.

אילנית שושני: כל הדבר הזה כמובן שיילקח בחשבון.

אילנית שושני: עוד לא סגרנו את העלויות.

אילנית שושני: רק עדכנתי את הוועדה בישיבה הזו.

סימון דוידסון: אילנה, אני אספר לך עוד משהו, לפני שאנחנו מסיימים.

סימון דוידסון: יש את הנושא של הגגות הסולריים.

סימון דוידסון: אני דיברתי עם שר הספורט בנושא הזה, ביקשתי שיבדוק, יחד עם משרד האנרגיה, את הנושא של חברות חיצוניות שישקיעו את בניית הגג של האולם או המגרש, ותמורת זה יתנו להם אפשרות להשתמש באנרגיה של החשמל, זה גם סוג של BOT בנושא אנרגיה.

סימון דוידסון: זה גם נושא שצריכים לחשוב עליו.

סימון דוידסון: תודה רבה אילנה.

יעקב גנון: אני קובי, מנהל מחלקת הספורט בחבל מודיעין, חבר ההנהלה ביחד עם מאיר באיגוד מנהלי מחלקות הספורט ברשויות.

יעקב גנון: והייתי שחיין בעבר, אתה היית המאמן שלי.

יעקב גנון: תודה רבה על הקמת הוועדה, תודה רבה באופן אישי, סוף סוף יש פה אמירה שמקשיבים לנו.

יעקב גנון: זה לא דבר שמובן מאליו שמתחילים להקשיב מהשטח.

יעקב גנון: אז קודם כל דיברנו על מגרשי הספורט, אני חושב שבשנים האחרונות באמת, בזכות גיא דגן המפמ"ר, הוקמו כל מיני מתקני כושר בתוך בתי הספר, שצריך להמשיך עם זה, וזה רעיון מדהים.

יעקב גנון: מתקני הספורט, מדברים על מגרשים, כל נושא הכירויים עדיין לא שם.

יעקב גנון: זאת אומרת מקימים מגרש ללא כירוי.

יעקב גנון: כי מי שאין אולמות, לפחות יש לו כירוי.

יעקב גנון: לעשות את זה, לעגן את זה בחוק, שמי שמפתח מגרש חובה כירוי.

יעקב גנון: וזה דבר פשוט.

יעקב גנון: מגרש חיצוני אני מדבר.

יעקב גנון: ותאורה, שאפשר כמובן להשמיש אותה בערב.

יעקב גנון: אז זה מבחינתי הדברים הבסיסיים, שאנחנו עוד שנות אור מהקמת אולמות, אבל אנחנו מנסים כל מיני פתרונות יצירתיים.

יעקב גנון: כמו שדיברת על אנרגיה סולארית, אנחנו רוצים את כל זה בחבל מודיעין.

יעקב גנון: כל המגרשים פתוחים, אנחנו עכשיו מכרים אותם, בזכות חברות, באופן פרטי.

יעקב גנון: והדבר האחרון, מה שדיברת על מתקני הספורט שלהקים אותם זה מאוד מאוד יקר, וחבל.

יעקב גנון: ובאמת כדאי שיכניסו את העניין של בנייה קלה.

יעקב גנון: תודה רבה.

גיא דגן: קודם כל הוועדה, הרוח הגבית הזאת, כי בסוף גם אילנית דיברה, וראיתם שיש פתיחות מלאה.

גיא דגן: בסוף העניין זה שצריך להביא תקציב נוסף.

גיא דגן: ואני חוזר ואומר, כל בית ספר בסוף זה יהיה מועדון בית ספרי,

סימון דוידסון: אז אני רציתי להעלות את זיו ישראלי, שיסביר על הנושא של מועדון בית ספרי, ואנחנו לא נספיק.

גיא דגן: אז אני רוצה לומר לך שאנחנו צריכים לעשות דיון נפרד שקשור בכלל להתאחדות הספורט ולבתי הספר, כי גם במצב הנוכחי יש הרבה מה לעשות כדי לקדם את הספורט בתוך בתי הספר.

סימון דוידסון: אנחנו נעשה דיון.

סימון דוידסון: יש הרבה דיונים.

סימון דוידסון: אני רק רוצה לסכם.

סימון דוידסון: אני מודה לחברים שהגיעו לוועדה.

סימון דוידסון: אני מודה לאסף יסעור הספורטאי שהגיע.

סימון דוידסון: אני מודה לעשרות אנשים שהיו בזום, כי הנושא הזה חשוב להם.

סימון דוידסון: אני מבקש להוציא בעצם מכתב סיכום מהוועדה הזאת למשרד הספורט, משרד האוצר, משרד החינוך, בנושא בניית בתי ספר, עם אולמות.

סימון דוידסון: פעם אחת צריך להבין שיש מחסור של חמישים אחוז מבתי הספר במדינת ישראל, שאין להם אולם בשנת 2022.

סימון דוידסון: זה לא נורמלי הדבר הזה.

סימון דוידסון: לדאוג לזה שמהיום כל בית ספר ייבנה עם אולם ספורט, ולא לאחר מכן.

סימון דוידסון: לנושא של מתקנים נוספים, לעשות חשיבה בין המשרדים על בניית מתקנים נוספים, מעבר לאולם עצמו, בכל עיר שתהיה בריכת שחיה, שתשרת את כל תלמידי האזור.

סימון דוידסון: גם לפרוייקטים של לימוד שחייה, וגם שיעורי חינוך גופני עצמם.

סימון דוידסון: לבדוק את הנושא של סטנדרט הבנייה במדינת ישראל.

סימון דוידסון: במדינת ישראל משלמים, אם אני לא טועה לפחות פי שתיים ממה שמשלמים בעולם.

סימון דוידסון: יש לבדוק את הנושא של איך, ובאיזה חומרים ובאיזה סטנדרט בנייה בונים בחוץ לארץ, ולהביא את הנושא הזה למדינת ישראל, זה יעלה הרבה פחות כסף.

סימון דוידסון: נושא של קירוי המגרשים שנבנים.

סימון דוידסון: המגרשים שנבנים היום, שיהיו עם קירוי ותאורה.

סימון דוידסון: כי אנחנו רוצים שהילדים יוכלו לשחק גם אחר הצהריים וגם בערב, דבר שירחיק אותם מהפשע ומהאלימות.

סימון דוידסון: והנושא האחרון, הוועדה רואה חשיבות מאוד מאוד גבוהה בנושא של חינוך גופני וספורט בבתי הספר.

סימון דוידסון: יש לדאוג למתקנים, יש לדאוג לכל המוצרים הנלווים למתקנים, כל הציוד הנלווה למתקנים.

סימון דוידסון: יש לדאוג לעזרה כלכלית, עזרה כספית בשידרוג, בשיפוץ ובשיפור האולמות.

סימון דוידסון: יש במדינת ישראל עשרות אולמות נעולים, סגורים, כי פשוט אין כסף לשפץ אותם.

משה טור פז: אני רוצה להמליץ לך אדוני יושב הראש שתקיים כאן דיון שיחרוג מתיקצוב אולמות, ויעסוק בתוכן הספורט, אפשר לתאם את זה עם ראש הוועדה.

משה טור פז: כי אני אגיד לך משהו, אני אחרי כמה נסיונות שעשיתי בשנים האחרונות בתחום הספורט הגעתי למסקנה די רדיקלית, שהמתווה הנוכחי של שני שיעורי ספורט בשבוע, של ארבעים, ארבעים וחמש דקות, הוא לא מוצלח.

משה טור פז: ישנם בתי ספר בישראל שעשו נסיונות, שלא עולים יותר כסף, עם אותם משאבים, ונותנים הרבה יותר.

משה טור פז: שיעורי ספורט, זמן ספורט, חינוך גופני לתלמידים.

משה טור פז: אני ממליץ שנקיים דיון חינוכי פה, עם כמה הצעות, איך עושים ספורט טוב יותר בבתי הספר, עם אותם משאבים.

משה טור פז: זה לא עוסק בתשתיות, זה עוסק בשיעורי הספורט עצמם.

משה טור פז: ואני ממליץ לך אדוני, בגלל ההתמחות שלך, אני מוכן גם לתרום את שלי, שנבחן כאן כמה מודלים.

משה טור פז: לדעתי אפשר לעשות הרבה יותר טוב, עם הקיים.

סימון דוידסון: אני רוצה לברך את חבר הכנסת קינלי.

סימון דוידסון: הבן שלו סיים קורס טייס, מזל טוב.

סימון דוידסון: תודה רבה לכולם, דיון פורה.

סימון דוידסון: אנחנו נמשיך כל שבוע בדיון הזה של הספורט, כי מגיע לילדים שלנו.

סימון דוידסון: תודה רבה.