ועדת הכלכלה, כנסת 24, פרוטוקול מספר 112, 2021-12-13 10:00

מיכאל ביטון: שבוע טוב.

מיכאל ביטון: אנחנו מתחילים את דיוני ועדת הכלכלה של השבוע הזה בכנסת בנושא מאוד מאוד חשוב, מורכב, שמשפיע על חיי אזרחים רבים, וגם כמובן, כמו דברים אחרים, משפיע על יוקר המחיה בישראל.

מיכאל ביטון: הנושא שנדון בו הבוקר עוסק בעמלות כספומטים פרטיים ובנקאיים, כפל העמלות, ועלות העמלות, ואם בכלל יש פה שוק חופשי, אמיתי ותחרות, ואם יש פה מגמה שפגעה באזרחים לאורך השנים.

מיכאל ביטון: נגזר מהסיפור הזה הוא הנושא של סגירת סניפים.

מיכאל ביטון: סגירת הסניפים פוגעת באוכלוסיות החלשות ביותר בחברה.

מיכאל ביטון: וגם על כך ניתן את הדעת היום.

מיכאל ביטון: היוזמה לדיון בסוגיית העמלות של הכספומטים הייתה בתוך הוועדה עצמה וגם על ידי חברי כנסת – בוקר טוב, מרגי – ביוזמת חברי הכנסת נעמה לזימי, ינון אזולאי, ג'ידא רינאווי-זועבי, עופר כסיף ושלמה קרעי.

מיכאל ביטון: וגם פנייה של חבר הכנסת יעקב מרגי לדון בנושא הזה בוועדה.

מיכאל ביטון: בקיצור, זה הגיע מכל הכיוונים.

מיכאל ביטון: וגם יש לציין את החשיפה של שרון קנובליך מתוכנית חיסכון בערוץ 12, שהציגה את הפרדוקס של כפל העמלות ועלותן.

מיכאל ביטון: ועל כך נעמיק היום.

מיכאל ביטון: אנחנו נשמע שישה דוברים, ולאחר מכן סבב חברי כנסת, ולאחר מכן ננסה לאפשר לדוברים נוספים להשתתף בדיון.

מיכאל ביטון: חברי הכנסת ידברו לפי סדר הגעתם לוועדה.

מיכאל ביטון: זה הנוהג שלנו.

מיכאל ביטון: כמה נקודות חשובות בפתיח של הדברים.

מיכאל ביטון: מספר הכספומטים הפרטיים עלה ב-227% בעשור האחרון.

מיכאל ביטון: מספר הכספומטים הבנקאיים עלה רק ב-35%.

מיכאל ביטון: זאת אומרת, יש פה מגמה של הסרת אחריות של הבנקים מניהול הכספומטים, אולי הסרת אחריות והגדלת רווחיות, שתכף נדבר עליה.

מיכאל ביטון: אבל דווקא בשנים האלה, באותן שנים, בעשור הזה של 2012–2019, חלה ירידה של 11% במספר סניפי הבנקים, בחמשת הבנקים הגדולים.

שלמה קרעי: תן מספרים, היושב-ראש.

מיכאל ביטון: מה?

שלמה קרעי: תן מספרים, לא אחוזים.

מיכאל ביטון: המספרים מעידים על כך שב-2006 היו לנו 1,030 סניפים.

מיכאל ביטון: בשנת שיא, 2012, היו 1,183.

מיכאל ביטון: עדיין היינו כבר בעולם דיגיטלי, ועדיין מישהו חשב שיש מקום להגדיל סניפים.

מיכאל ביטון: וב-2019 אנחנו ב-1,044.

מיכאל ביטון: בעצם עשינו את כל הדרך לטמיון.

מיכאל ביטון: מ-2006 עד 2019 מספר הסניפים בישראל לא השתנה.

מיכאל ביטון: האוכלוסייה גדלה.

מיכאל ביטון: הערים גדלו.

מיכאל ביטון: היישובים גדלו.

מיכאל ביטון: השכונות גדלו.

מיכאל ביטון: ונעלמו הסניפים.

מיכאל ביטון: גם בחוק וגם בפיקוח על הבנקים יש דרישה, אני חושב, לפי תקנה 400, לבנק לנמק ולשקול שיקולים של פגיעה באוכלוסיות מוחלשות.

מיכאל ביטון: אבל בסוף, כשאתה נותן לו את הסמכות הבלעדית לקבל את ההחלטה הזאת בעולם לא תחרותי, ואנחנו יודעים שאין מספיק תחרות ותנודות בעולם הבנקאי בין לקוחות, שזה ידוע שרוב הלקוחות לא זזים מהבנק שלהם, אז אנחנו בבעיה.

מיכאל ביטון: עוד בעיה שנובעת מהסיפור הזה היא העלות, האגרות של המשיכה.

מיכאל ביטון: הפרטיים לוקחים בסביבות 5 –8 שקלים.

מיכאל ביטון: אבל הבנק לא מוותר על חלקו בכספומט הפרטי, ומוסיף 1–2 שקלים.

מיכאל ביטון: עכשיו, מדברים רק על המשיכות בכספומטים הפרטיים, משהו בהיקף של 13 מיליארד שקל.

מיכאל ביטון: עכשיו, המשיכה הממוצעת שם היא 600 שקל בערך.

מיכאל ביטון: ואם אתה לוקח מזה את העמלה, נניח, 6 שקלים, לא הלכתי על הגבוה ביותר, זאת אומרת, זה - -

קריאה: אחוז.

מיכאל ביטון: - - אחוז מהמשיכה.

מיכאל ביטון: אז תעשה אחוז - - -

שלמה קרעי: 600 זה לא ממוצע.

שלמה קרעי: 600 זה, בדרך כלל, התקרה.

מיכאל ביטון: 600 זה הממוצע.

מיכאל ביטון: 650, אם אתה רוצה.

מיכאל ביטון: אבל זה גדל ב-2019 ל-1,000.

מיכאל ביטון: אתה צודק.

מיכאל ביטון: אבל אני אמרתי 600, כי הרבה אנשים נשארים באפשרות הזאת.

שלמה קרעי: לא.

שלמה קרעי: אני אומר, יש כספומטים עם תקרה.

מיכאל ביטון: אגב, מציעים להם את הסכום הזה למשוך, כי שם העמלה יוצאת הכי טוב.

מיכאל ביטון: אתה לוקח פחות כסף ומשלם יותר, כי זה מחיר מוחלט של העמלה.

מיכאל ביטון: הוא לא באחוזים.

מיכאל ביטון: הוא בשיעור מוחלט.

שלמה קרעי: לא.

שלמה קרעי: יש כספומטים – היושב-ראש.

מיכאל ביטון: כן.

שלמה קרעי: יש כספומטים עם תקרת משיכה של 600.

מיכאל ביטון: נו, אמרתי את זה עכשיו.

יעקב מרגי: עכשיו הוא אמר.

מיכאל ביטון: אתה רואי חשבון, אתה מבין מהר.

מיכאל ביטון: אמרתי.

מיכאל ביטון: בכוונה עושים את המספר הזה כי הוא משתלם.

מיכאל ביטון: אז נניח שהרוויחו את ה-6 שקלים על 600% מהפעילות, על 13 מיליארד, פעילות עסקית של הפרטיים, אחוז אחד, אתה יודע, 130 מיליון שקל.

מיכאל ביטון: מי תרם את זה לפעילות העסקית במשק?

מיכאל ביטון: האזרח הקטן.

מיכאל ביטון: עכשיו, הרבה אנשים רוצים לנהל את הכספים שלהם במזומן.

מיכאל ביטון: הם אומרים: אני מפסיק לעשות אשראי, מפסיק הלוואות, מושך את ה-600 שקל לשבוע של המזון.

מיכאל ביטון: אם אני עושה רכישה, אני משלם במזומן.

מיכאל ביטון: אותו אדם, נניח, מושך שלוש פעמים בשבוע מבנקט, בערך 15 פעמים בחודש.

מיכאל ביטון: תכפיל לו את ה-7 שקלים, 8 שקלים.

מיכאל ביטון: תראה מה הצטרף להוצאה שלו.

מיכאל ביטון: 100, 120 שקל הוצאה רק על עמלות על כספומטים.

יעקב מרגי: חוץ מהעמלות ההזויות שהם - - -

מיכאל ביטון: ומי נהנה מהשינוי הזה?

מיכאל ביטון: הבנקים.

מיכאל ביטון: כי הבנקים היו פעם בעיקר הכספומטים.

מיכאל ביטון: והיום הבנקים הפכו, אם ב-2012 היו 1,400 כספומטים פרטיים ו-1,800 בנקאיים, היום יש 4,600 פרטיים ו-2,400 בנקאיים.

שלמה קרעי: כמה זה בפרטי?

מיכאל ביטון: 4,600 נכון ל-2019.

שלמה קרעי: לא.

שלמה קרעי: אבל בבנקאי יש כאלה שהם בלי עמלה ויש כאלה שעם עמלה.

מיכאל ביטון: אין בלי.

מיכאל ביטון: אין.

שלמה קרעי: מה שקרוב לסניף בנק זה בלי עמלה.

מיכאל ביטון: כולם עם עמלה.

מיכאל ביטון: גם בסניף עם עמלה.

שלמה קרעי: לא.

יעקב מרגי: כן.

מיכאל ביטון: גם בסניף.

יעקב מרגי: אני עוד לא נרגעתי.

מיכאל ביטון: יש חברה, חברה חוץ בנקאית, שתי חברות.

יעקב מרגי: אתה מכיר את שלוש פעמים אישור, אישור, אישור?

יעקב מרגי: אחד מהם זה עמלה.

שלמה קרעי: לא.

שלמה קרעי: זו עמלת שורה.

שלמה קרעי: זה משהו אחר.

מיכאל ביטון: רגע.

שלמה קרעי: זה תלוי בחבילה שלך בסניף הבנק.

מיכאל ביטון: הבנקים יעני הפריטו את התחום הזה.

מיכאל ביטון: ויש להם חברות, חברת מס"ב וחברת שב"א – שירותי בנקאיים משהו, אוטומטיים, אני מנחש.

מיכאל ביטון: שירות בנקאי אוטומטי, שב"א.

מיכאל ביטון: בקיצור, הנתח של הבנקים הגדולים בפעילות של מס"ב ושב"א, חברות בבעלות הבנקים, 99%.

מיכאל ביטון: זאת אומרת, יענו, חברה פרטית.

מיכאל ביטון: עוד חברה קמה.

מיכאל ביטון: עוד תקורות.

מיכאל ביטון: מעניין למה הפריטו את הפעילות הזאת.

מיכאל ביטון: אתה יודע למה?

מיכאל ביטון: כי זה לא נוח.

מיכאל ביטון: כי לנהל כספומט זה לא נוח.

מיכאל ביטון: זה להכניס כסף.

שלמה קרעי: זו עבודה שחורה.

מיכאל ביטון: זה לתת שירות.

מיכאל ביטון: פתאום הבנק צריך לתת כסף ושירות, אז הוא מפריט את החברה הזאת, מעודד את הפרטיים, ומרוויח על הפרטיים.

מיכאל ביטון: ופתאום האזרח, מאז שיש פרטיים, עלו לו העמלות פה במאות אחוזים.

מיכאל ביטון: ויש עוד עניין בדבר הזה.

מיכאל ביטון: החברה הפרטית, שנקראת כספונט, יש לה נתח של כמעט 76% מהעמדות החוץ בנקאיות.

מיכאל ביטון: אבל זה לא מונופול.

מיכאל ביטון: זה שוק חופשי.

מיכאל ביטון: זה הכול סבבה, לא? מרחב ההזדמנויות.

מיכאל ביטון: חברה אחת, 76% מהעמדות החוץ בנקאיות.

מיכאל ביטון: אתה בטח יש לך מה להגיד על שאני אומר, מטבע הדברים.

יעקב מרגי: חזירות - - -

מיכאל ביטון: אבל אתה תתאפק, ואני מקווה שזמנך יגיע.

מיכאל ביטון: אבל שאתה קוטע אותי באמצע ההתלהבות שלי.

יעקב מרגי: זמנך יגיע מתישהו.

מיכאל ביטון: אני פשוט מתאר את עקרונות השוק החופשי בישראל.

מיכאל ביטון: אז הבנקים לא רצו לנהל כספומטים, כי זה לא נוח, כי זה כסף מזומן.

מיכאל ביטון: זה רעש.

מיכאל ביטון: אז נתנו את זה לחברות פרטיות שלהם לנהל.

מיכאל ביטון: אז העמיסו וכאילו הפרידו את זה מהפעילות שלהם.

מיכאל ביטון: ואפשרו לשוק הפרטי לחגוג.

סמי אבו שחאדה: אדוני, בנתונים מולך - - -

שלמה קרעי: - - -

מיכאל ביטון: מה?

סמי אבו שחאדה: בנתונים שמולך, יש הבדלים גם בין החברה הערבית ולחברה היהודית?

מיכאל ביטון: אני הופתעתי שזאת השאלה שלך.

מיכאל ביטון: חשבתי שהפעם אתה תגיד: הבדלים בין קשישים לצעירים.

יעקב מרגי: אני לא מאמין.

מיכאל ביטון: אין לי את הנתונים.

מיכאל ביטון: אבל אתה תמשיך לשאול את השאלה הזאת תמיד.

סמי אבו שחאדה: לא.

סמי אבו שחאדה: כי, אדוני, כשלא מודדים, גם לא רואים.

סמי אבו שחאדה: מה שלא נמדד, לא עולה לשיח.

מיכאל ביטון: אתה צודק, סמי.

מיכאל ביטון: ואני מעריך שהאזרח הערבי, ואתה בטח תסכים איתי, פועל יותר במזומן ואולי משלם יותר עמלות, כי הוא רוצה - - -

נעמה לזימי: לא.

נעמה לזימי: מיכאל, גם פה נשאלת השאלה, מה ההשלכות על שוק שחור בתוך הדבר הזה, ובטח בחברה הערבית ובכלל.

נעמה לזימי: כי כשסוגרים את האופציה למקום ממוסד להיות משמעותי, נכנסים.

נעמה לזימי: אין ואקום.

נעמה לזימי: לא נשאר פה ואקום.

מיכאל ביטון: בוודאי, בוודאי.

מיכאל ביטון: אבל, נעמה, אומנם את מיוזמי הדיון, אבל הגעת ראשונה.

נעמה לזימי: נכון.

מיכאל ביטון: אז יש פה סדר דוברים.

מיכאל ביטון: ואמרתי שאנחנו נשמע כמה אנשים לפני.

נעמה לזימי: אז גם אני רוצה להירשם.

מיכאל ביטון: כולם רשומים.

מיכאל ביטון: אבל קודם כול נשמע כמה אנשים, שיהיה בשר בדיון הזה.

מיכאל ביטון: ואחר זה אני אתן לכם.

מיכאל ביטון: אני חושב שהצגתי את עיקר הבעיה.

מיכאל ביטון: אבל אני מתפלא על רשות התחרות, שיש שפה חברה עם 76% החזקות בשוק, והיא לא מכריזה עליה כמונופול.

מיכאל ביטון: ולחברה הזאת נתנו חופש בקביעת האגרות.

מיכאל ביטון: תאר לך שחברת החשמל הייתה בחופש בקביעת מחירי החשמל, איזו צעקה.

מיכאל ביטון: או מקורות, חופש מחירים.

שלמה קרעי: השאלה היא מה החסמים שיש לכניסת חברות חדשות.

מיכאל ביטון: אני לא יודע.

מיכאל ביטון: אני יודע תמונת מצב.

מיכאל ביטון: אני יודע תמונת מצב, ש-99% מהכספומטים הבנקאיים בשתי חברות בנק של חמשת הגדולים, ו-76% של החוץ בנקאי בחברה אחת.

שלמה קרעי: לי יש בעיה בעיקר עם הבנקים, לא החברות הפרטיות.

מיכאל ביטון: אבל השוק חופשי ויש תחרות, וכל אדם יבחר למי הוא רוצה לשלם את אותם 6 שקלים.

עופר כסיף: נכון.

עופר כסיף: זה מתחיל הרבה לפני זה.

שלמה קרעי: לי יש בעיה בעיקר עם הבנקים שסגרו סניפים, והם צריכים לפתוח בכל סניף שנסגר שלושה כספומטים חינמיים.

שלמה קרעי: פחות ריביות לחברות פרטיות.

מיכאל ביטון: נכון.

מיכאל ביטון: וזו הפגיעה.

מיכאל ביטון: זה הנושא השני של הדיון היום: סגירת הסניפים ופגיעה בחלשים.

מיכאל ביטון: עודדה פרץ, סגנית המפקח על הבנקים – כל הדוברים שאני ציינתי עכשיו, יש לכם ארבע דקות להציג את הדברים.

מיכאל ביטון: עודדה פרץ, בבקשה, מהפיקוח על הבנקים.

עודד פורר: שלום.

עודד פורר: בוקר טוב.

עודד פורר: יש לי ארבע דקות?

מיכאל ביטון: כן.

עופר כסיף: ו-20 שאלות.

מיכאל ביטון: אם זה יהיה מרתק, זה יהיה חמש דקות.

מיכאל ביטון: אבל יש לנו הרבה דוברים.

מיכאל ביטון: את יודעת, אם זה ארבע דקות, אז אף אחד לא גנב זמן.

מיכאל ביטון: זה בסך הכול, כנראה, 14 דוברים, נכון?

יעקב מרגי: אדוני היושב-ראש, הצעה במשפט.

מיכאל ביטון: ואת רואה שיש פה 30.

מיכאל ביטון: אז זה נדיב, ארבע דקות.

יעקב מרגי: הצעה במשפט.

מיכאל ביטון: כן.

יעקב מרגי: לטובת העניין, כדי שיראו רק - - - שלי להסיר אותה מסדר-היום, שהמפקח או הממונה על הבנקים יאמר לנו גם מה תפקידו בחוק: אם לדאוג לאזרח או האינטרס שלו זה היציבות של הבנקים.

יעקב מרגי: מה סדר העדיפויות?

מיכאל ביטון: בבקשה.

מיכאל ביטון: אנא, תתייחסי גם לשאלה הזאת.

מיכאל ביטון: בבקשה, עודדה.

שלמה קרעי: איפה היית, מרגי, עד היום?

מיכאל ביטון: עודדה, בבקשה.

יעקב מרגי: 12 שנים לא עשיתי - - -

מיכאל ביטון: קרעי, לא להפריע לי למהלך הדיון.

מיכאל ביטון: אני מבקש מכם.

מיכאל ביטון: יש לכם בעיית קשב.

מיכאל ביטון: בבקשה.

עודד פורר: אנחנו העברנו מצגת.

עודד פורר: אפשר להעלות אותה?

מיכאל ביטון: היא למעלה.

עודד פורר: אוקיי.

עודד פורר: אז אפשר להעביר לשקף הבא?

עודד פורר: אוקיי.

עודד פורר: אז אנחנו נתחיל עם הרקע.

עודד פורר: בעצם אנחנו אומרים שבשנים האחרונות יש איזשהו שינוי דרמטי, לא רק בישראל, בכל העולם.

עודד פורר: וגם לא רק במערכת הבנקאית, אלא בכל התחומים שאנחנו חווים, שבעצם יש שינוי משמעותי שנובע מההתפתחויות הטכנולוגיות, שהובילו לכך שיש גידול גדול מאוד בהיקפי השירותים הבנקאיים שניתנים באמצעים טכנולוגיים.

עודד פורר: וכתוצאה מזה, יש שינוי בהעדפות הצרכנים, ואנשים פחות רוצים להגיע לסניפים.

עודד פורר: רוב האנשים פחות יש להם צורך להגיע לסניפים.

עודד פורר: הם מעדיפים לעשות את הפעולות שלהם, לקבל את המידע, לצרוך את השירותים הבנקאיים שלהם באמצעים דיגיטליים, אם זה באמצעות האינטרנט, ואם זה באמצעות אתרים, ואם זה באמצעות אפליקציות.

עודד פורר: ואנחנו יכולים להראות, אם תיתנו לנו, ששיעור הלקוחות שעושים שימוש בבנקאות באמצעים הישירים עלה בצורה ממש דרמטית.

עודד פורר: וגם משבר הקורונה מאוד מאוד חיזק את המגמה הזו.

יעקב מרגי: אולי חלק מזה בגלל הכריח?

יעקב מרגי: שכבר אין סניפים, או שיש דלת סגורה ומדברים מעבר לזכוכית.

עודד פורר: לא.

עודד פורר: השירותים הדיגיטליים הם הרבה יותר נוחים, זמינים וגם זולים.

יעקב מרגי: נכון.

יעקב מרגי: אבל לא לכולם.

יעקב מרגי: לא לכולם.

עודד פורר: אנחנו קבענו בכללי עמלות ששירותם בערוצים הישירים יהיו זולים.

עופר כסיף: - - -

מיכאל ביטון: חברים, לא להפריע.

מיכאל ביטון: אני אומר לחברי הכנסת לא להפריע, בבקשה.

מיכאל ביטון: ולך אני אומר: בואי נצלול לעמלות, לעלויות.

מיכאל ביטון: זה מה שאנחנו רוצים לדבר.

מיכאל ביטון: ולסגירת הסניפים.

עודד פורר: אני רוצה רגע לענות לחבר הכנסת מרגי ולומר לו שאנחנו בטיפול שלנו בבקשות לסגירות סניפים – זו סמכות שניתנה למפקח על הבנקים בחוק הבנקאות:

עודד פורר: רישוי בעקבות יוזמה של חבר הכנסת כבל באוגוסט 2016, ומאז אנחנו בודקים.

עודד פורר: כל בנק שרוצה לסגור סניף, הוא צריך לקבל אישור מהפיקוח על הבנקים.

עודד פורר: ואנחנו בודקים כל בקשה ובקשה.

עודד פורר: אנחנו גם הוצאנו הוראה, הוראה 400, שקובעת מה הבנק צריך להעביר לפיקוח כשהוא מבקש.

מיכאל ביטון: רגע, קרעי, זה מפריע.

מיכאל ביטון: תנהל שיחה בחוץ ותחזור.

מיכאל ביטון: אל תדבר בטלפון פה.

מיכאל ביטון: כן.

עודד פורר: כל בנק שרוצה לסגור סניף, צריך לפנות אלינו.

עודד פורר: ואנחנו, גם בעקבות החוק הזה, קבענו הוראה שקובעת מה הבנקים צריכים לבחון כדי לדאוג לכך שייתנו את השירותים, תחליפים טובים ללקוחות כשהם סוגרים סניפים, ומה המדיניות שהם צריכים לקבוע.

עודד פורר: ויש לנו טופס בהוראה שאותו הם צריכים למלא, ולמלא הרבה מאוד פרטים, כדי שאנחנו נוכל לוודא שהם נותנים את המענה הראוי ללקוחות, לכל הלקוחות.

עודד פורר: אני רוצה לציין שהנושא הזה הוטל עליי, כי אני אחראית בפיקוח על הבנקים על כל מה שקשור להגנה על הלקוחות, בכל מה שקשור לכך שהבנקים יפעלו בצורה הוגנת כלפי הלקוחות שלהם.

עודד פורר: ולא בכדי זה הוטל עליי, כי היה ברור שברגע שאני אצטרך לחתום על דבר כזה, אני אחתום על כל אישור, לאשר רק אם אני אהיה בטוחה באופן שאני אוכל לישון בלילה אחרי זה, שהלקוחות לא נפגעו וניתן להם מענה הולם לצרכים שלהם.

עודד פורר: אוקיי.

עודד פורר: אז אני רוצה להגיד שהעלייה שחלה בשירותים הדיגיטליים היא ממש ממש דרמטית, היא נובעת מזה שהסרנו חסמים ומזה שאנשים רוצים לעבור לדיגיטל.

עודד פורר: כמו שאמרתי, זה יותר נוח, זה יותר יעיל.

עודד פורר: אתה יכול לעשות את זה בלילה במיטה או מהכורסה.

עודד פורר: זה יותר זול וזה יותר נגיש.

עודד פורר: ולרוב האנשים כדאי לעשות, כל מי שיכול ורוצה לעשות, את הפעולות בדיגיטל.

עודד פורר: והעלייה היא מ-45% - - -

מיכאל ביטון: עודדה, סליחה.

מיכאל ביטון: אנחנו עכשיו מדברים על כספומטים.

נעמה לזימי: כן.

מיכאל ביטון: בבקשה, אל תדברי איתנו על דיגיטל.

עודד פורר: אתה רוצה שנדבר על כספומטים?

מיכאל ביטון: הדיון הזה הוא על כספומטים ועל סניף סגור.

נעמה לזימי: נכון.

מיכאל ביטון: לא לדבר איתנו על דיגיטל עכשיו.

נעמה לזימי: לא - - - בדיגיטל - - -

עודד פורר: אני מנסה לומר שהצורך - - -

מיכאל ביטון: ואנחנו עכשיו על כספומטים וסניפים סגורים.

מיכאל ביטון: נסגרו 140 סניפים בתוך שבע שנים.

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: 240.

מיכאל ביטון: 140 סניפים.

נעמה לזימי: וספציפית במקומות עם - - - מוכרת.

מיכאל ביטון: 140 זה 10% מהסניפים בבנקים.

מיכאל ביטון: ומה מדהים?

מיכאל ביטון: שב-2006 היינו אותו מספר, ולבד הבנקים החליטו להגדיל עד 2012 ל-1,163.

מיכאל ביטון: ובתוך שבע שנים, הם הורידו עוד פעם 140 סניפים.

עודד פורר: אז כן.

עודד פורר: עד 2012, בשנים עברו, כשבנק רצה לגדול, הדרך שלו לגדול הייתה באמצעות גידול בכמות הסניפים.

עודד פורר: למה אני התחלתי עם המעבר לדיגיטל?

עודד פורר: כי ברגע שהלקוחות עברו לדיגיטל, אין שום צורך שיעמדו פילים לבנים של סניפים ושיישבו שם פקידים ויחכו שייכנס לקח ביום.

עודד פורר: ולכן אני מה שאני מנסה להדגיש הוא שהצורך בנושא הזה בא גם מכיוון הלקוחות, מכיוון שרוב הלקוחות לא רואים סניף.

עודד פורר: אני לא יודעת מתי כל אחד מכם היה פעם אחרונה בסניף בנק.

נעמה לזימי: את לא יכולה להגיד שהצורך בא מכיוון הלקוחות, ואת אומרת:

נעמה לזימי: בגלל שהם לא רואים סניף.

נעמה לזימי: הלקוחות לא ביקשו לסגור סניפים.

נעמה לזימי: הצורך לא הגיע מהלקוחות.

יעקב מרגי: 95% מהבקשות מהבנקים אושרו על ידם.

נעמה לזימי: אי-אפשר להגיד דבר כזה.

נעמה לזימי: יש שלך פנייה מלקוח שביקש ממך לסגור סניף.

נעמה לזימי: אנא תראי לנו את זה, בבקשה.

עודד פורר: לא.

עודד פורר: לא.

עודד פורר: לא.

עודד פורר: זאת לא הכוונה.

נעמה לזימי: אוקיי.

עודד פורר: אוקיי.

עודד פורר: אז אני אדייק.

עודד פורר: לא הצורך הגיע מכיוון הלקוחות, אלא העובדה שלקוחות לא מגיעים לסניפים מייתרת אותם.

עודד פורר: ואין שום צורך שיעמדו כל הפילים הלבנים וישבו שם פקידים ויחכו שאולי ייכנס איזה לקוח.

עודד פורר: זה לא הגיוני ולא יעיל.

מיכאל ביטון: פיל לבן עם 20 עובדים יכול להיות פיל עם חמישה או שניים, אבל עם מענה אנושי.

נעמה לזימי: מיכאל, השאלה היא אם יש כספומטים לכל סניף שנסגר?

נעמה לזימי: האם סגרתם סניפים לפי נתוני הגעה אליהם?

עודד פורר: בוודאי.

עודד פורר: בבקשות של הבנקים אלינו לאשר להם סגירות סניפים, אנחנו בוחנים כמה לקוחות, כמה ההגעה של הלקוחות לקבל שירותים פרונטליים, מה הצורך שלהם להגיע לשירותים פרונטליים, כמה לקוחות בסניף הזה עושים את השימוש שלהם בדיגיטל.

עודד פורר: ולפי זה אנחנו רואים את הצורך של הלקוחות בסניפים.

נעמה לזימי: רק 5% לא אשרתם לסגור מתוך כל הסניפים שנסגרו.

נעמה לזימי: 5% בלבד.

עודד פורר: אז זהו.

עודד פורר: אתם פשוט מדלגים בין כל – יש לי שקף לכל אחד מהדברים האלה.

מיכאל ביטון: אני חושב שאולי אנחנו לא נלך לשקפים.

עודד פורר: אני מצטערת.

עודד פורר: אולי - - -

מיכאל ביטון: לא.

מיכאל ביטון: אנחנו ניתן תשובות מסוימות לשאלות שמעניינות.

עופר כסיף: אדוני היושב-ראש.

עודד פורר: אני רק רוצה לענות לחברת הכנסת.

מיכאל ביטון: כן.

עודד פורר: אחד התחליפים המקובלים גם בארץ וגם בעולם לזה שיעמדו סניפים ריקים כל השבוע הוא סניפים ניידים או חלקיים.

עודד פורר: זאת אומרת, יישאר הסניף או יעברו לסניף יותר קטן.

עודד פורר: והוא יפעל יומיים-שלושה בשבוע במקום חמישה ימים.

עודד פורר: זה אחד התחליפים.

עודד פורר: או סניף נייד שמגיע ברכב.

נעמה לזימי: אבל זה חובה.

נעמה לזימי: 20% מהבקשות שקיבלנו או שהן נדחו או שהן אושרו בהתניה שיישאר שם במקום סניף נייד או חלקי.

נעמה לזימי: 20%, לא 5%.

מיכאל ביטון: אז הם לא יכולים לסגור בלי אישור שלכם.

עודד פורר: הם לא יכולים לסגור בלי אישור שלנו.

מיכאל ביטון: וכמה תלונות קיבלתם מהאזרחים על סגירת סניפים?

עודד פורר: כמות התלונות, יש גם על זה שקף, אם אתם רוצים לעבור לשקף הזה.

נעמה לזימי: עודדה, אני - - -

מיכאל ביטון: רגע, רגע.

מיכאל ביטון: שנייה, נעמה.

מיכאל ביטון: אני שואל שאלה.

מיכאל ביטון: כן.

עודד פורר: כמות התלונות שקיבלנו ב-2021 – לא דווקא תלונות, זה יכול להיות פניות – הייתה 14.

עודד פורר: זו כמות יותר נמוכה ממה שהייתה אפילו לפני שנכנס החוק לתוקף.

עודד פורר: זו כמות מאוד מאוד נמוכה של פניות.

עודד פורר: הנושא הזה כבר לא מעסיק את - - -

מיכאל ביטון: עכשיו בסוגיית הכספומטים.

מיכאל ביטון: אני רוצה לשאול אותך על כספומטים.

עודד פורר: כן.

מיכאל ביטון: האם זה הגיוני שאדם ישלם שתי עמלות, גם לבנק וגם לפרטי?

מיכאל ביטון: האם הגיוני שחברה אחת מחזיקה ב-76% מהשוק של החוץ בנקאי, ועדיין הן יכולות לקבוע איזה עמלה שהן רוצות?

מיכאל ביטון: אין פה שוק חופשי.

עודד פורר: כל מה שקשור לשוק הפרטי, כל מה שקשור לכספומטים הפרטיים הוא לא בפיקוח של בנק ישראל.

יעקב מרגי: זאת הרעה החולה.

מיכאל ביטון: אלא?

מיכאל ביטון: לא הבנתי.

יעקב מרגי: זו הרעה החולה.

עודד פורר: זה המצב החוקי.

מיכאל ביטון: אבל את מייצגת את האזרחים, אמרת, בבנק.

עודד פורר: אנחנו מפקחים על הבנקים על חברות כרטיסי אשראי.

שלמה קרעי: אבל גם אצל הבנקים קורה.

מיכאל ביטון: נכון.

עודד פורר: לא על הגופים הפרטיים.

מיכאל ביטון: אם הבנק הפריט את שירותי הכספומטים, ועדיין שומר לעצמו הכנסה נטו, זו לא בעיה שלך?

עודד פורר: הבנקים לא הפריטו את זה.

עודד פורר: כל המכשירים שב"א נמכרו בעקבות דרישה של רשות התחרות.

עודד פורר: אני מציעה להפנות את השאלה אליהם.

עודד פורר: זה לא משהו שהם עשו מיוזמתם ומרצונם כמו שתיארתם.

נעמה לזימי: אבל מיכאל, הנתונים שהיא אמרה הם לא – חייב לנהל דיון איתה - - -

מיכאל ביטון: והעובדה שהולכים ופוחתים הכספומטים הבנקאיים ויש יותר פרטיים, כי זה מניב לכולם יותר?

עודד פורר: תראו, יש יותר, הרבה הרבה יותר כספומטים היום במדינת ישראל, וזה דבר טוב, גם פרטיים וגם בנקאיים.

עודד פורר: יש עלייה גם באלה וגם באלה.

עודד פורר: ויש פריסה מאוד מאוד רחבה.

עודד פורר: אנחנו במצב הכי טוב בעולם בנושא הזה.

עודד פורר: זה דבר טוב שבן אדם - - -

מיכאל ביטון: אנחנו גם הכי טוב בעולם בגובה העמלה?

נעמה לזימי: לא.

נעמה לזימי: אבל, מיכאל, צריך להיות דיון איתה.

מיכאל ביטון: שנייה אחת, נעמה.

נעמה לזימי: אבל אי-אפשר.

נעמה לזימי: צריך להיות דיון איתה.

נעמה לזימי: אנחנו יושבים מולה עם נתונים לא נכונים.

עופר כסיף: אנחנו לא יכולים להבין.

מיכאל ביטון: נעמה, ניתן לך לשאול אותה עוד.

מיכאל ביטון: אנחנו פה לשעה לפחות.

עודד פורר: אני רוצה רגע לומר פשוט.

מיכאל ביטון: בעולם, בעולם, עכשיו אם הבנק לוקח עמלה על הכספומט, זה 1–2 שקלים.

עודד פורר: כן.

מיכאל ביטון: אם אדם הלך לכספומט פרטי, הוא שילם 6–8 שקלים פלוס 1–2 שקלים של הבנק.

עודד פורר: נכון.

מיכאל ביטון: וזה נראה לך טוב, שהכספומטים התייקרו בישראל במאות אחוזים, העמלות לאזרח הקטן?

שלמה קרעי: לא רק פרטי, היושב-ראש.

שלמה קרעי: גם כספומטים של הבנקים שמרוחקים מסניפים.

נעמה לזימי: כסוגרים סניף בשכונה במעמד סוציו-אקונומי בין 2 ל-3, בן האדם המבוגר הזה מהקצבת זקנה המסכינה שלו ימשוך כסף ב-8 שקלים.

מיכאל ביטון: נכון.

נעמה לזימי: זה נשמע למישהו הגיוני?

מיכאל ביטון: כפול.

נעמה לזימי: באמת.

מיכאל ביטון: כפול 12 פעמים.

נעמה לזימי: אבל דיגיטל, איזה יופי.

יעקב מרגי: המשרד לשוויון חברתי, אני מבקש גם שידברו.

מיכאל ביטון: אתה מבקש.

מיכאל ביטון: הם מופיעים לי.

מיכאל ביטון: ניתן לכם תכף.

שלמה קרעי: היושב-ראש, זה לא רק הפרטיים.

שלמה קרעי: הבעיה היא עם של הבנקים.

מיכאל ביטון: אני אתן לכם.

שלמה קרעי: הבעיה היא עם של הבנקים שלא נמצאים ליד סניף.

מיכאל ביטון: אני אתן לכם.

מיכאל ביטון: בואו נשמע עוד כמה דוברים, ואז אתם תתייחסו.

עודד פורר: רגע.

עודד פורר: אני אשמח להתייחס לזה, אם אפשר.

מיכאל ביטון: כן.

מיכאל ביטון: בבקשה.

עודד פורר: יש לנו הוראה ייחודית למדינת ישראל, שבכל מקום שיש סניף צריך להיות גם מכשיר.

עודד פורר: ובמכשיר הזה אפשר לגבות רק עמלת ערוץ ישיר שהיא בסביבות 1.5–2 שקלים.

עודד פורר: אוקיי?

עודד פורר: וזה משהו שהוא ייחודי.

עודד פורר: ולכן השורה הראשונה היא שהכספומטים במדינת ישראל, הבנקאיים, הם מאוד מאוד מאוד זולים.

עודד פורר: המשיכה מהם היא מאוד זולה.

מיכאל ביטון: אבל הם נעלמים.

מיכאל ביטון: הם נעלמים.

עודד פורר: אוקיי.

עודד פורר: יפה.

עודד פורר: אז עכשיו הסניפים מתחילים להיעלם.

עודד פורר: ואז עלתה השאלה: אוקיי - - -

מיכאל ביטון: לא רק הסניפים, גם הכספומטים עצמם.

מיכאל ביטון: אם השיעור שלהם באוכלוסייה היה פעם בסביבות 60%, לפי מה שאני רואה, 1,800 מול 1,400, היום הם הפכו ל-30% מהשיעור שלהם באוכלוסייה.

מיכאל ביטון: אתם אפשרתם הסרת אחריות משירות כספומטים בסיסי לאזרח הפשוט ביותר.

עודד פורר: אוקיי.

עודד פורר: אז בואו אני אסביר מה הזה.

מיכאל ביטון: ואמרת דיגיטליות.

מיכאל ביטון: זאת אומרת, בעולם דיגיטלי, היו צריכים להיות יותר כספומטים של הבנקים, כי אין אנשים.

נעמה לזימי: בדיוק.

מיכאל ביטון: אז נעלמו הבנקים ונעלמו הכספומטים של הבנקים.

נעמה לזימי: אבל העמלות נשארו.

מיכאל ביטון: לא.

מיכאל ביטון: הן עלו במאות אחוזים.

נעמה לזימי: כן.

נעמה לזימי: הן עלו, אבל העמלות לבנקים נשארו.

מיכאל ביטון: הן עלו במאות אחוזים, העמלות.

נעמה לזימי: אני אומרת.

נעמה לזימי: אבל הבנקים עדיין לוקחים את הכסף שלהם.

נעמה לזימי: זה לא סותר.

מיכאל ביטון: רווח נקי.

מיכאל ביטון: אין הוצאה.

נעמה לזימי: כן.

נעמה לזימי: נקי, נקי.

מיכאל ביטון: אין עובדים שנוגעים בכסף.

נעמה לזימי: אחלה.

מיכאל ביטון: אתה תשלח לי את האגרה שלקחת מהלקוח.

מיכאל ביטון: קח 6 שקלים חופשי כי מותר לך.

מיכאל ביטון: קח 8 שקלים ותוסיף 1.2 שקלים לבנק.

מיכאל ביטון: וכל זה לא תפקידך כמפקחת על הלקוח בבנק?

עודד פורר: אז אני אסביר.

עודד פורר: אני אשמח אם אפשר יהיה לעבור לשקף הרלוונטי.

עודד פורר: כשסוגרים סניפים, אנחנו יצרנו דבר שנקרא מכשיר נדרש, כדי שבאמת כמות של הכספומטים הזולים לא תפחת.

עודד פורר: ואנחנו נראה שהיא לא פחתה, כמות של המכשירים הבנקאיים.

מיכאל ביטון: אבל שיעורה באוכלוסייה הפכה להיות שליש.

עודד פורר: מכיוון שהכמויות של הכספומטים הפרטיים עלו מאוד, אבל זה לא במקום.

מיכאל ביטון: כי זה משתלם לבנקים לתת להם לפתוח במקום.

עודד פורר: זה לא קשור לבנקים.

מיכאל ביטון: בוודאי שזה קשור לבנקים.

עודד פורר: לא.

מיכאל ביטון: במקום לנהל כספומט ולקבל שקל אחד, הוא לא מנהל כספומט וקבל שקל אחד.

עודד פורר: לא.

מיכאל ביטון: אפס הוצאה.

מיכאל ביטון: מקסימום הכנסה.

עודד פורר: לא.

עודד פורר: הכמויות העלו, גם של המכשירים הבנקאיים וגם של המכשירים הלא בקנאיים.

עודד פורר: אתם יכולים לראות פה.

עודד פורר: הכמות של המכשירים הבנקאיים העלתה מ-2015 מבערך 1,700 ל-2,050.

עודד פורר: עלתה ב-350 מכשירים.

עודד פורר: והכמות של המכשירים החוץ בנקאיים עלתה מסדר גודל של 2,700 ל-4,900.

עודד פורר: עלתה כמעט פי שניים.

עודד פורר: זה שגדלו הכספומטים החוץ בנקאיים זה לא סותר את זה שגדלו גם מכשירים הבנקאיים.

עודד פורר: הם גם גדלו.

עודד פורר: זה לא במקום.

מיכאל ביטון: הם גדלו ב-35% לעומת 227%.

עודד פורר: בסדר.

עודד פורר: אבל זה לא מפריע שיש - - -

עופר כסיף: מיכאל, אפשר לנהל דיון, בבקשה.

עופר כסיף: כי גם לנו יש מה ל הגיד.

יעקב מרגי: רגע.

יעקב מרגי: תקשיבו לי רגע, בבקשה.

יעקב מרגי: זה לא מפריע שיש עוד כספומטים חוץ בנקאיים.

יעקב מרגי: אנחנו סטינו מהדיון.

עודד פורר: שנייה רגע.

יעקב מרגי: את מציגה נתונים, עשר.

עודד פורר: רגע.

עודד פורר: תן לי רגע לסיים.

יעקב מרגי: אבל את סוטה מהדיון.

עודד פורר: אני לא סוטה.

עודד פורר: אני עונה לכם.

יעקב מרגי: התפקיד שלנו, מעבר לראות, מעבר לקבל נתונים סטטיסטיים, הוא גם לוודא איפה גם האזרח ניזוק, נפגע - -

נעמה לזימי: בדיוק.

יעקב מרגי: - - וגם איפה התחרות נפגעת ואיפה השירות מונגש או לא מונגש.

יעקב מרגי: אנחנו לא יכולים להתנחם בזה שאת אומרת לי: יש כמה מכשירים - - -

נעמה לזימי: לא אכפת לי אם נפתח עוד מרכז ביג ושמת בו כספומט.

נעמה לזימי: מעניין אותי מה קורה בשכונות שהיה בהן פעם סניף ואין בהן היום כספומטים.

נעמה לזימי: זה שגדלו הכספומטים לא בהכרח אומר שזה שמונגש במקומות, בפריפריות מודרות.

נעמה לזימי: כולם יודעים את זה.

נעמה לזימי: גם הם אומרים.

עודד פורר: אני יכולה להראות לך, בכל סניף שנסגר באזורים פריפריאליים שאין ממש בקרבת מקום כספומט של בנק אחר.

עודד פורר: אנחנו נדרוש.

נעמה לזימי: נדרוש.

נעמה לזימי: נדרוש.

עודד פורר: רגע.

עודד פורר: אבל תנו לי להשלים.

יעקב מרגי: תני לה.

יעקב מרגי: תני לה.

עודד פורר: לא.

עודד פורר: תקשיבו, רגע.

עודד פורר: בכל אישור סגירה, אם אנחנו מאשרים סגירה של סניף, אנחנו יכולים להתנות בהתניות.

עודד פורר: אחת ההתניות היא השארת מכשיר כספומט שממנו אפשר יהיה למשוך מזומנים.

עודד פורר: וכאשר אנחנו, במסגרת הסגירה, דורשים מכשיר - - -

מיכאל ביטון: למה לא יכולה להיות התניה - -

עודד פורר: רגע.

עודד פורר: תן לי אבל להשלים את המשפט.

מיכאל ביטון: - - שעל כל סניף שנסגר – חמישה כספומטים?

מיכאל ביטון: למה אחד?

נעמה לזימי: נכון.

עופר כסיף: סליחה, היושב-ראש.

עופר כסיף: מחכים פה בסבלנות הרבה אנשים.

עופר כסיף: זה לא יכול להיות.

מיכאל ביטון: כסיף, אתה תקבל.

מיכאל ביטון: אבל אתה הגעת אחרי שישה ח"כים.

מיכאל ביטון: אז הם יכולים לדבר לפניך.

עופר כסיף: בסדר.

עופר כסיף: אני לא מדבר שעכשיו אני אהיה ראשון.

עופר כסיף: אבל שיהיה דיון.

מיכאל ביטון: יפה.

עופר כסיף: אנחנו פשוט לא יכולים להגיד - - -

נעמה לזימי: בכל מה שקשור - - -

מיכאל ביטון: נעמה, אתם יזמתם את הדיון הזה בכנסת.

מיכאל ביטון: כל ח"כ עכשיו ישאל שאלה את עודדה.

נעמה לזימי: אוקיי.

מיכאל ביטון: שאלה שהוא רוצה ולקבל עליה תשובה.

מיכאל ביטון: שלמה, יש לך שאלה לעודדה?

שלמה קרעי: כן בהחלט.

עודד פורר: אבל אני אשמח שייתנו לי לענות גם.

מיכאל ביטון: אז תרשמי.

מיכאל ביטון: ואנחנו ניאבק על זה שתעני.

מיכאל ביטון: שלמה, שאלה בלבד.

מיכאל ביטון: עכשיו זה שאלות לעודדה, בבקשה.

שלמה קרעי: שאלה.

שלמה קרעי: הבעיה העיקרית שלי, היחידה אולי, היא עם הבנקים שמפעילים כספומטים וגובים העמלה הגבוהה הזו.

שלמה קרעי: בנקים לא צריכים להרוויח רווח נוסף, בפרט שאין להם את כל העלויות של הפרטיים.

שלמה קרעי: אין תשלום מסלקה של 2 שקלים על כל פעולה.

שלמה קרעי: אין להם עמלת משיכת מזומן מהבנק כמו הפרטיים.

שלמה קרעי: הפרטיים זה שוק חופשי ותחרותי.

מיכאל ביטון: מה השאלה?

שלמה קרעי: השאלה היא מדוע לא תשקלו להורות לבנקים שלא ישתתפו בעסק הזה של הכספומטים הפרטיים?

שלמה קרעי: הם מנצלים את הכספומטים הפרטיים להיכנס, את אותם 400, אני לא יודע כמה כספומטים שיש, הם גובים שם כפל עמלה, גם עמלת שורה וגם את ה-2 שקלים.

מיכאל ביטון: כפל עמלה.

מיכאל ביטון: תודה.

מיכאל ביטון: סמי אבו שחאדה, שאלה לעודדה.

סמי אבו שחאדה: עודדה, את אומרת שאיפה שנסגרו סניפים, אתם חושבים שיש שם כספומט.

סמי אבו שחאדה: אני גר ביפו.

סמי אבו שחאדה: עכשיו אני לא יודע אם אתם קוראים ליפו פריפריה או לא פריפריה, באזור שאני גר בו, 50 מהתושבים הם מתחת לקו העוני.

יעקב מרגי: אני רוצה לגור בפריפריה שלך.

סמי אבו שחאדה: עכשיו נסגרו באזור שלי שלושה סניפי בנקים.

מיכאל ביטון: ששש, מרגי.

סמי אבו שחאדה: שלושה סניפי בנקים.

סמי אבו שחאדה: אין אף כספומט אחד של בנק קרוב אליי במרחק של כמה קילומטרים, אוקיי?

סמי אבו שחאדה: כשאת אומרת את מה שאת אמרת עכשיו, את בטוחה והדבר הזה?

סמי אבו שחאדה: שאיפה שנסגר סניף בנק, יש שם באמת כספומט?

מיכאל ביטון: אוקיי.

מיכאל ביטון: שאלה טובה.

מיכאל ביטון: יעקב מרגי, שאלה.

יעקב מרגי: אני לא יכול להסתפק בשאלה.

מיכאל ביטון: אז עוד מעט יהיה לך גם זמן לדבר.

מיכאל ביטון: כרגע אתה רוצה שאלה?

יעקב מרגי: לא.

מיכאל ביטון: נעמה.

נעמה לזימי: כן.

מיכאל ביטון: בבקשה.

שלמה קרעי: גם אני לא מסתפק בשאלה.

מיכאל ביטון: עוד מעט יהיה עוד סבב.

מיכאל ביטון: אבל בינתיים רציתם לשאול.

נעמה לזימי: בהמשך לשאלתו של מיכאל על מספר הכספומטים, הרי כספומט זה לא רק משיכת מזומן.

נעמה לזימי: הוא המידע ופעולות, הוא צ'קים, הוא הרבה דברים.

נעמה לזימי: ולכן תמיד בסניף היו, גם סניף עם 20 עובדים, וגם חמישה כספומטים.

נעמה לזימי: לא סתם זה היה כך.

נעמה לזימי: אז צמצום של כספומט אחד זה קודם כל לעג פשוט לכל דבר, וגם אם בכלל זה קיים, כי את אמרת נדרוש ולא זה.

נעמה לזימי: אני רוצה לדעת: האם אתם בודקים את הדברים רק על בסיס מספר תושבים במרחב – לא שזה לא נכון – ולא על בסיס נתונים סוציו-אקונומיים ואוכלוסייה?

נעמה לזימי: כי באמת לי אין ספק שאתם לא עושים את זה, בגלל שאני גרה בשכונה.

נעמה לזימי: מה לעשות, לא כולם פה גרים בצהלה.

נעמה לזימי: אני גרה בשכונה באמת ותיקה בחיפה, לא פשוטה.

נעמה לזימי: אני ראיתי מה עשיתם.

נעמה לזימי: זה מקומם אותי, התשובות גם ששומעת פה וכל באמת משיכת הדברים.

נעמה לזימי: אני רוצה להבין, לפי נתונים, מה נעשה עד עכשיו?

מיכאל ביטון: השאלה טובה וברורה.

נעמה לזימי: תודה.

מיכאל ביטון: עופר כסיף, בבקשה, שאלה.

עופר כסיף: כן.

עופר כסיף: אני רציתי לשאול למעשה שתי שאלות, אחת מהן אולי קצת פחות קשורה, אז תכף נראה.

עופר כסיף: דבר ראשון, לפי הנתונים שהגיעו אלינו גם מהממ"מ וגם ממקורות אחרים, יש פער גדול בפריפריה כשמדובר – לא בפריפריה, בכלל – כשמדובר במשיכות מכספומטים לא בנקאיים, כשפער גדול מאוד בין מספר המשיכות לבין גובה המשיכות.

עופר כסיף: עכשיו, זה לכאורה, ועל כך אני שואל, יוצר בעיה.

עופר כסיף: מדוע?

עופר כסיף: משום שבנוסף לדברים שנאמרו – וכשיגיע תורי, אז אני ארחיב יותר - -

מיכאל ביטון: כן.

עופר כסיף: - - על הנושא של פגיעה בעיקר באוכלוסיות המוחלשות – כולנו יודעים שבמכשירים לא בנקאיים גובה משיכה מוגבל.

עופר כסיף: זה אומר שאם אדם צריך להוציא גובה מסוים או סכום מסוים שהוא לא יכול להוציא ממכונות - -

מיכאל ביטון: כן.

עופר כסיף: הוא צריך להוציא יותר מפעם אחת.

עופר כסיף: כלומר, הוא משלם עוד יותר.

עופר כסיף: עוד פעם משיכה, עוד פעם ועוד פעם את העמלה.

מיכאל ביטון: בדיוק.

מיכאל ביטון: מגבילים את גובה המשיכה והאגרה נשארת גבוהה.

עופר כסיף: אז השאלה אם אתם עם זה עשיתם משהו או תהיו נכונים לעשות משהו כדי להוריד?

מיכאל ביטון: כן.

מיכאל ביטון: עכשיו השאלה שלך לא רק מופנית לבנק ישראל.

עופר כסיף: נכון.

מיכאל ביטון: היא גם לאלי טובול, סגן בכיר לממונה על רשות שוק ההון, שהם אמורים לפקח על הכספומטים הפרטיים.

יעקב מרגי: עוד גוף עם ניגוד עניינים, בין היתר.

מיכאל ביטון: אבל אנחנו לא מוותרים לבנק ישראל על העברת התחום הזה לפרטיים, ועדיין הגדלת הרווחים של הבנקים הרגילים מהפרטה הזוחלת של התחום הזה, מהזנחת התחום שהוא לא נוח לבנקים.

מיכאל ביטון: אז, עופר, הוא יענה גם על השאלה שלך.

מיכאל ביטון: מאזן, שאלה.

מאזן גנאים: לא.

מאזן גנאים: נשאלו הרבה שאלות.

מאזן גנאים: השאלה היא מה הפתרון.

מיכאל ביטון: אוקיי.

מיכאל ביטון: תודה לך.

מיכאל ביטון: עודדה, את תשיבי.

יבגני סובה: רגע.

יבגני סובה: שאלה, בבקשה.

מיכאל ביטון: סובה, כן.

מיכאל ביטון: אתה גם, יש לך זכות.

יבגני סובה: אני, קודם כול, רוצה להגיד תודה על הדיון הזה.

יבגני סובה: בקצרה, לפני שאני אשאל את השאלה, אני רוצה להגיד, ואנחנו נפגשנו ויש לנו גם הצעת חוק שאמורה למנוע את סגירת הבנקים.

יבגני סובה: אני חושב שאפשר בהידברות להגיע להרבה דברים.

יבגני סובה: אנחנו דחינו את זה בגלל התקציב.

יבגני סובה: אמרנו שזה לא הזמן.

יבגני סובה: אחרי התקציב, אני לא פוסל שנחזור לסוגיה הזאת.

יבגני סובה: שאלה פשוטה.

יבגני סובה: פעם הייתה סוגיה של חנייה, כשאתה נכנס לחנייה, כל פעם כשאתה נכנס, יוצא, משלם על חנייה.

יבגני סובה: פתרו את זה בכך שיש חנייה ל-24 שעות, נכון?

יבגני סובה: יכול להיות שפה צריך גם לחשוב מחוץ לקופסה.

יבגני סובה: אם בן אדם משתמש ב-24 שעות - -

מיכאל ביטון: לשבוע.

יבגני סובה: - - באותו כספומט, אז צריך לשקלל את זה, פעולה אחת או שתיים.

מיכאל ביטון: או לשבוע.

מיכאל ביטון: למה ל-24 שעות?

יבגני סובה: עכשיו, רגע.

יבגני סובה: רק שנייה.

יבגני סובה: הייתה פה שאלה מאוד חשובה לגבי גובה המשיכה.

יבגני סובה: יש כספומטים, אני לא יודע אם זה ATM או משהו אחר, שזה 400 שקל מקסימום.

עופר כסיף: בדיוק.

יבגני סובה: ואתה משלם 6 שקלים על 400 שקלים.

עופר כסיף: בדיוק.

יבגני סובה: אני אגלה לכם סוד.

יבגני סובה: פה בכנסת יש כספומט שאתה יכול למשוך 2,000 ולשלם עמלה של 3 שקלים.

יבגני סובה: אני לא יודע למה עשו את זה.

יבגני סובה: מה, זו הנחה לחברי הכנסת?

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: בוודאי שלא.

מיכאל ביטון: כדי שלא נשים לב לעמלות הגבוהות.

יבגני סובה: אז אני לא ראיתי, לא נתקלתי בכספומטים עצמאיים ב-2,000 שקל אפשרות משיכה.

יבגני סובה: לא ראיתי דבר כזה.

יבגני סובה: בדרך כלל, זה מסתכם ב-400 שקל.

יבגני סובה: אז פה יש מקום לחשיבה.

יבגני סובה: החשיבה היא כזאת: גובה המשיכה, עמלה בהתאם לגובה המשיכה.

יבגני סובה: דבר שני, כמו שאמתי, אם בן אדם עושה כמה פעולות ב-24 שעות, אז תעשו לו סוג של הנחה, סוג של מבצע.

יבגני סובה: ואז אותו כספומט ידע לשקלל שאותו בן אדם משך כמה פעמים ב-24 שעות.

מיכאל ביטון: כסיף, לא לדבר פה בטלפון.

מיכאל ביטון: עופר, לא לדבר פה בטלפון, בבקשה.

יבגני סובה: את יודעת, זה כמו במקדונלד'ס.

יבגני סובה: פעם היו מחשבים אם אני לוקח צ'יפס וקולה בנפרד, היום - -

מיכאל ביטון: סובה, שאלת.

יבגני סובה: רגע, שנייה.

מיכאל ביטון: לא.

מיכאל ביטון: אל תגיד לי שנייה.

מיכאל ביטון: שאלת.

יבגני סובה: - - היום תוכנית עושה לך התאמה באופן עצמאי.

יבגני סובה: היא מציעה לך שאתה תשלם פחות.

יבגני סובה: אני מקווה שאני לא עושה פה פרסומות לזה.

מיכאל ביטון: תודה, סובה.

מיכאל ביטון: תודה, חבר הכנסת יבגני סובה.

יבגני סובה: חומר למחשבה באמת.

יבגני סובה: אני מקווה שיש לכם תשובה לזה.

מיכאל ביטון: מרגי, בבקשה.

יעקב מרגי: אני אומר, אנחנו טעינו.

יעקב מרגי: טעינו.

יעקב מרגי: הם הצליחו למשוך אותנו באף.

יעקב מרגי: הביאו אותנו, במקום לדון למה בכלל אני משלם על זה - -

נעמה לזימי: נכון.

יעקב מרגי: - - עכשיו אני מדבר על כמה אני משלם.

מיכאל ביטון: איך מצאנו את עצמנו?

נעמה לזימי: ממש אבל.

יעקב מרגי: הם הצליחו עלינו.

יעקב מרגי: זה שירות בנקאי, אני משלם לבנק, הכסף שלי בבנק.

יעקב מרגי: הם מרוויחים עליי.

יעקב מרגי: הם רוצים את כל - - -

נעמה לזימי: וגם סגרו סניפים.

יעקב מרגי: ואני צריך לשלם על כספומט.

מיכאל ביטון: אבל זה שירות לא נוח.

יעקב מרגי: זה שירות בנקאי פר אקסלנס.

מיכאל ביטון: הוא לא נוח.

מיכאל ביטון: הוא לא נוח.

מיכאל ביטון: הוא לא נוח.

נעמה לזימי: לא נוח, והוא גם לא - - -

מיכאל ביטון: כי זה דורש לגעת בכסף ולפתוח מכונות.

מיכאל ביטון: זה לא נוח.

מיכאל ביטון: אז הם מפריטים את זה, ועוד מישהו מתעשר.

מיכאל ביטון: ברוך השם, עם ישראל.

יעקב מרגי: אני אמתין לומר את מה שרציתי לומר.

יעקב מרגי: אבל קודם כול - - -

מיכאל ביטון: חברה אחת 76%.

מיכאל ביטון: כי, ברוך השם, עם ישראל מתעשר.

מיכאל ביטון: לא עם ישראל.

מיכאל ביטון: הלא העם מתעשר.

מיכאל ביטון: כן.

יעקב מרגי: חזירות.

מיכאל ביטון: עכשיו, עודדה, אנא השיבי לשאלות הספציפיות.

מיכאל ביטון: ואלי טובול, תשלים את התשובות שלך לשאלות הללו.

יעקב מרגי: למה צריך לשלם?

יעקב מרגי: אני מקווה ששאלתי נקלטה.

יעקב מרגי: למה צריך לשלם?

מיכאל ביטון: למה לשלם בכלל?

מיכאל ביטון: אוקיי.

יעקב מרגי: בכלל.

יעקב מרגי: שהבנקים ישלמו לשב"א וישלמו למס"ב.

יעקב מרגי: לא אנחנו.

מיכאל ביטון: בבקשה, עודדה, ראשון-ראשון ואחרון-אחרון.

מיכאל ביטון: בבקשה, לא להפריע.

עודד פורר: אני, קודם כול, רוצה ליישר קו עם איזו טעות, שיהיה על השולחן שהבנקים, כשהם מכרו את שב"א, עם הכספומטים ששם אפשר היה למשוך 2,000 שקל במשיכה אחת, הם עשו את זה בנגידו לרצונם, בגלל דרישה של רשות התחרות.

עודד פורר: ויש פה נציג של רשות התחרות.

עודד פורר: הוא יכול לספר את הסיפור.

יעקב מרגי: עוד גוף מנוון.

עודד פורר: הם התנגדו לזה.

עודד פורר: זה לא נכון שהם לא רצו להפעיל כספומטים.

יעקב מרגי: שלושה גופים מנוונים הגיעו היום לדיון.

מיכאל ביטון: אז זה נקרא לכדרר את הכנסת.

עודד פורר: לא.

מיכאל ביטון: בנק ישראל מעביר לרשות התחרות.

מיכאל ביטון: רשות התחרות לשוק ההון.

מיכאל ביטון: שוק ההון אאוט.

מיכאל ביטון: אין גול.

מיכאל ביטון: אין גול.

מיכאל ביטון: מכדררים את הכנסת.

עודד פורר: לא.

עודד פורר: אני לא מכדררת.

עודד פורר: פשוט נאמרה פה אמירה - - -

מיכאל ביטון: אנחנו נכודרר חופשי, עד שיהיה לנו כדור מאבן, כל מי שיבעט בו יהיה לו כואב.

מיכאל ביטון: כן, בבקשה.

עודד פורר: עכשיו, חבר הכנסת שלמה קרעי שאל לגבי הבנקים שגובים עמלה גבוהה מהכספומטים המרוחקים.

עודד פורר: אז כמו שאתם רואים, אין פה הרבה כספומטים מרוחקים כאלה בנקאיים.

עודד פורר: יש היום 421.

יעקב מרגי: יש ארבעה.

יעקב מרגי: ארבעה.

יעקב מרגי: למה?

יעקב מרגי: השאלה היא בפני עצמה.

יעקב מרגי: אפילו ארבעה.

יעקב מרגי: למה?

נעמה לזימי: בדיוק.

נעמה לזימי: למה זה ככה?

יעקב מרגי: למה את הולכת עכשיו, לוקחת מ-4,000 ל-400.

שלמה קרעי: רק על זה.

שלמה קרעי: זה מה שמעניין.

שלמה קרעי: הפרטיים שיעשו, מבחינתי, מה שהם רוצים.

עודד פורר: אז אני אענה.

עודד פורר: אני אענה.

שלמה קרעי: והבנקים צריכים להגדיל את מספר הכספומטים, ושזה צריך להיות בחינם.

שלמה קרעי: יש עמלות שורה.

שלמה קרעי: שיהיו לא 400, שיהיו 4,000, אבל של הבנקים ושיהיו חינמיים.

שלמה קרעי: זו ההתוויה שאתם צריכים להתוות.

מיכאל ביטון: אמרת דיגיטציה.

מיכאל ביטון: העולם דיגיטלי.

מיכאל ביטון: פחות בני אדם, יותר כספומטים של הבנקים.

מיכאל ביטון: הגיון פשוט.

שלמה קרעי: הרי לא חסכו לנו, בגלל סגירת הסניפים, עמלות.

מיכאל ביטון: והכספומט הזה יעשה עוד דברים: הפקדות צ'קים, דוחות כספיים, עו"ש, מה שהוא רוצה.

מיכאל ביטון: דיגיטציה.

שלמה קרעי: עודדה, אשרתם לבנק לסגור סניף.

שלמה קרעי: יש לו עלויות מאוד גבוהות.

שלמה קרעי: שישלמו בחמישה כספומטים ברחבי העיר.

מיכאל ביטון: למה אחד?

מיכאל ביטון: למה תמורת אחד – אחד?

מיכאל ביטון: אם סגר סניף, שיפתח חמישה כספומטים.

מיכאל ביטון: מה ההיגיון של האחד?

נעמה לזימי: - - -

מיכאל ביטון: וגם קיבלנו הדגמה פה, שלא נפתחו כספומטים בשכונות.

יבגני סובה: רגע, יש הסבר הגיוני של הבנקים?

יבגני סובה: יש הסבר, שהבנקים מציגים את ההסבר?

יבגני סובה: רגע, אולי יש משהו שאנחנו לא יודעים.

נעמה לזימי: אתה יודע מה זה ר'בינא, מיכאל?

נעמה לזימי: ר'בינא?

נעמה לזימי: זה הדיון.

מיכאל ביטון: בואו נמשיך.

מיכאל ביטון: מה?

מיכאל ביטון: ר'בינא?

יבגני סובה: שנייה, שנייה, מיכאל.

נעמה לזימי: ר'בינא.

מיכאל ביטון: לא.

מיכאל ביטון: אבל סובה, היא אומרת משהו.

מיכאל ביטון: אני לא הבנתי.

מיכאל ביטון: מה את אומרת?

נעמה לזימי: לא.

נעמה לזימי: אמרתי: אתה יודע מה זה ר'בינא?

נעמה לזימי: זה הדיון.

מיכאל ביטון: אין לי מושג.

נעמה לזימי: אתה לא יודע?

מיכאל ביטון: אני יודע.

מיכאל ביטון: את יודעת מאיפה בא, מה מקור המילה ר'בינא?

מיכאל ביטון: מאיזה שורש?

נעמה לזימי: יאללה.

מיכאל ביטון: כמו מרבון.

נעמה לזימי: מרבון.

מיכאל ביטון: מה זה מרבון?

מיכאל ביטון: מסכן.

מיכאל ביטון: עצוב.

מיכאל ביטון: מה זה ר'בינא?

מיכאל ביטון: זה כאב.

מיכאל ביטון: זה מועקה.

נעמה לזימי: לא.

מיכאל ביטון: המילה הכי טובה לר'בינא זה מועקה.

נעמה לזימי: מועקה.

מיכאל ביטון: כן.

מיכאל ביטון: עודדה, תמשיכי בהתמדה להשיב לח"כים.

עודד פורר: אני אשתדל בין הצעקות.

מיכאל ביטון: אין בעיה.

מיכאל ביטון: קדימה.

יבגני סובה: למה צעקות?

יבגני סובה: לא שמעת צעקות.

יבגני סובה: זה עוד בסדר.

יבגני סובה: זה דיון מתורבת.

יבגני סובה: זה לא צעקות.

מיכאל ביטון: תגידי, עודדה, אני ממליץ לך: שאלתו של זה, תשובה.

מיכאל ביטון: אחד-אחד.

יבגני סובה: כשיהיו צעקות, תשמעי צעקות, עודדה.

עודד פורר: אז שייתנו לי.

עודד פורר: אם ייתנו לי, אני אשמח.

מיכאל ביטון: אנחנו מתקדמים בהדרגה.

מיכאל ביטון: קדימה.

מיכאל ביטון: לפי ח"כים, תשובות.

מיכאל ביטון: בבקשה, עודדה.

מיכאל ביטון: לפי ח"כים, תשובות.

יעקב מרגי: הוא רצה לעודד אותך, בכל מקרה.

יעקב מרגי: אנחנו רעננים ותחילת שבוע.

עודד פורר: אתה קיבלת את התשובה שלנו, חבר הכנסת מרגי?

יעקב מרגי: לא.

עודד פורר: אתמול שלחנו.

מיכאל ביטון: אתמול זה לא מספיק טוב.

מיכאל ביטון: בואי, תמשיכי.

עודד פורר: אוקיי.

עודד פורר: בעבר, עד 2005, היה פיקוח על המחיר של הכספומטים.

עודד פורר: ולכן לא היו כספומטים מרוחקים.

עודד פורר: כשבנק שם כספומט באיזה אזור פריפריאלי מרוחק שאין בו סניף, אז זה הרבה יותר קשה להגיע לשם ולהטעין את המכשיר, כי הוא לא מחובר לסניף.

עודד פורר: יש, כמו שאמרתי, הוראה ייחודית למדינת ישראל, לא קיים בשום מקום בעולם, שחייבים לשים בכל סניף כספומט והוא מוזל.

עודד פורר: אבל רק ברגע שפתחנו את האפשרות, ביטלנו את הפיקוח על העמלה הזאת, אז התחילו הבנקים לפרוס כספומטים במקומות מרוחקים.

מיכאל ביטון: הבנקים.

עודד פורר: רגע, רגע.

עודד פורר: תן לי.

מיכאל ביטון: לא.

מיכאל ביטון: אנחנו לא מבינים את המשפט.

מיכאל ביטון: הבנקים פתחו כספומטים במקומות מרוחקים?

עודד פורר: גם הבנקים וגם הפרטיים.

מיכאל ביטון: איך זה משתלם לבנקים, אם עדיין הם מקבלים רק שקל או שניים?

עודד פורר: לא.

עודד פורר: אז זהו.

שלמה קרעי: לא.

עודד פורר: אם אנחנו נגיד: אוקיי, גם המרוחקים יהיו 1.5 שקלים, אז הם לא יהיו.

עודד פורר: כי אין בחוק חובה על בנק לשים.

שלמה קרעי: אז אתם תדאגו שזה יהיה, עודדה.

שלמה קרעי: מה זה לא יהיו?

שלמה קרעי: אתם מאשרים להם לסגור סניף.

נעמה לזימי: כן.

שלמה קרעי: אתם חוסכים להם מיליוני שקלים או עשרות מיליונים בשנה על כל סניף כזה.

יעקב מרגי: מכוח מה את מתנה להם?

שלמה קרעי: מה הבעיה לדרוש כמה כספומטים בתמורה?

יעקב מרגי: אם לא כתוב בחוק, למה את מתנה להם באישור סגירה?

שלמה קרעי: את זוכרת את הוויכוחים?

שלמה קרעי: יש את המנעד של יציבות הבנקים, טובת הבנקים וטובת הציבור.

שלמה קרעי: למה לא להטות קצת את הכף לטובת הציבור?

שלמה קרעי: אתם מאשרים להם פה.

יעקב מרגי: ויציבות הבנקים - - -

שלמה קרעי: זה רווחים של עשרות מיליונים ברווח הנקי שלהם, כל סניף כזה שנסגר.

שלמה קרעי: שייתנו משהו, מעשר.

שלמה קרעי: לא לבקש מהם 50 כספומטים.

מיכאל ביטון: כן.

מיכאל ביטון: לא.

יעקב מרגי: אותם מעניין יציבות הבנקים, לא אתה.

מיכאל ביטון: אבל יש לי חדשות מהבוקר.

מיכאל ביטון: אתם שומעים?

מיכאל ביטון: כספונט, שדיברנו אודותיה, ששולטת ב-70% מהכספומטים החוץ בנקאיים, 76%.

מיכאל ביטון: ראינו את זה?

מיכאל ביטון: 75.8%.

מיכאל ביטון: מי בעלי המניות?

יעקב מרגי: זו השאלה.

יעקב מרגי: זה מה שאני רציתי לשאול.

יעקב מרגי: מי בעלי המניות?

נעמה לזימי: נכון.

מיכאל ביטון: רגע, רגע.

יעקב מרגי: שני הבנקים הגדולים, ודיסקונט.

נעמה לזימי: בנק דיסקונט.

מיכאל ביטון: רגע.

מיכאל ביטון: 10% – דיסקונט.

מיכאל ביטון: ו-10% – כאל.

נעמה לזימי: נו, זה העניין.

מיכאל ביטון: אבל כאל, אתה אומר: אה, 80% לא בבנקים.

מיכאל ביטון: אבל מי מחזיק בכאל?

קריאה: דיסקונט.

מיכאל ביטון: 71% – דיסקונט, ו-28% – הבנק הבינלאומי.

מאזן גנאים: אז הם עושים עלינו סבוב.

משה כץ: אדוני היושב-ראש, אני חייב להתייחס לזה.

מיכאל ביטון: אז הפרטה יפה.

יעקב מרגי: מזל שלאומי והפועלים לא.

מיכאל ביטון: וזו לא אחריותך?

מיכאל ביטון: החוץ בנקאיים לא אחריותך, שאת שומעת עכשיו שהחברה של 76% מוחזקת בסוף על ידי שני בנקים.

משה כץ: אני חייב להתייחס לזה, אדוני היושב-ראש.

עודד פורר: כשבנק סוגר - - -

מיכאל ביטון: זו לא אחריותך, האינטרס של הצרכן, שעשו הפרטה זוחלת והסתירו את הפעילות הזאת מהפעילות העיקרית של הבנק בשרשור?

נעמה לזימי: ממש.

נעמה לזימי: ממש.

משה כץ: אדוני היושב-ראש, אני חייב להתייחס לזה.

מיכאל ביטון: ידעת את זה?

מיכאל ביטון: ידעת את זה, שכספונט היא ב-100% כמעט - - -

עודד פורר: כן.

עודד פורר: אני תכף אענה בעניין הזה לחבר הכנסת מרגי.

נעמה לזימי: יש תחקיר על זה.

משה כץ: אדוני היושב-ראש, אני חייב להתייחס לזה.

מיכאל ביטון: אתה עוד מעט.

יעקב מרגי: תתאפק, תתאפק.

יעקב מרגי: תאמין לי שאני מתאפק.

יעקב מרגי: ואני חבר כנסת.

מיכאל ביטון: מה תפקידך?

מיכאל ביטון: מה?

משה כץ: אני המנכ"ל של חברת כספונט, זו מעל ה-70%.

מיכאל ביטון: אנחנו ניתן להתייחס.

משה כץ: רק לנושא הזה, בבקשה.

מיכאל ביטון: אבל בינתיים, אתה מופיע אצלי כדובר מספר 12.

מיכאל ביטון: הגעתי לדובר מספר 1.

יעקב מרגי: שהוא מיכאל ביטון.

מיכאל ביטון: לא להעליב אותך.

משה כץ: לא, לא.

משה כץ: בסדר גמור.

מיכאל ביטון: עודדה, אנא השיבי לח"כים, שנמשיך את הדיון.

מיכאל ביטון: כן.

עודד פורר: אוקיי.

עודד פורר: אז חבר הכנסת קרעי גם שאל עוד שאלה, למרות שהיה מותר לו אחת, על כפל העמלה.

עודד פורר: למה גובים גם עמלת ערוץ ישיר וגם עמלה של מכשיר מרוחק.

שלמה קרעי: לא שאלתי למה.

שלמה קרעי: שאלתי מתי תחליטו לבוא לטובת הציבור ולעשות את זה.

יעקב מרגי: זה לא יקרה.

עודד פורר: אז אנחנו נבחן את הנושא הזה.

עודד פורר: כרגע זה המצב.

מיכאל ביטון: זה טוב.

מיכאל ביטון: זו תשובה טובה.

נעמה לזימי: כנ"ל גם כספונט.

קרן ברק: בעיקר - - - שם.

מיכאל ביטון: לא.

מיכאל ביטון: יש איזו לקוחה של דיסקונט – את שומעת?

מיכאל ביטון: היא כותבת לי, לקוחה של דיסקונט, היא אומרת: הלכתי למשוך מכספומט וגיליתי ששילמתי לחברה הפרטית, שהיא בבעלות דיסקונט, ולבנק עוד עמלה.

מאזן גנאים: כן.

מאזן גנאים: לשניהם.

מיכאל ביטון: שילמתי לבנק שתי עמלות.

עודד פורר: החברה הזאת היא לא בבעלות דיסקונט.

עודד פורר: יש לה שם מניות.

מיכאל ביטון: רגע.

מיכאל ביטון: שנייה.

מיכאל ביטון: חברת כאל היא 71% מדיסקונט.

יעקב מרגי: בואו נזרוק את כל מה שאמרנו לפח.

מיכאל ביטון: והיא 10% מהפרטיים.

קריאה: בואו נחליף את הפיקוח.

משה כץ: אולי בכל זאת ורק לנושא הזה משפט אחד?

יעקב מרגי: קח, יאללה.

מיכאל ביטון: בבקשה.

יעקב מרגי: צער בעלי חיים כבר נהיה.

יעקב מרגי: קח, דבר.

משה כץ: הבעלות של בנק דיסקונט בחברת כספונט היא באמת בסך הכול כ-20%.

משה כץ: הרווח של הבנק מהפעילות בכספונט הוא כל כך זעום שאני אפילו לא בטוח שהוא מכסה משכורת של סמנכ"ל אחד בבנק.

יעקב מרגי: ליבי ליבי.

נעמה לזימי: ליבי ליבי.

נעמה לזימי: מה זה ליבי ליבי.

משה כץ: האמינו לי, הרווח של הבנק הוא - - -

מיכאל ביטון: האמן לי, עדיף לך לא להגיד את המשפטים האלה.

נעמה לזימי: כן.

מיכאל ביטון: כי אז ישאלו אותך מה המשכורת.

מיכאל ביטון: מזל שהגבילו פה את שכר המנכ"לים.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: מזל - - - את זכות הדיבור שלנו.

יעקב מרגי: היינו מתנפלים והולכים.

יעקב מרגי: אנחנו מכבדים אותך, מיכאל.

משה כץ: אנחנו לא מהווים שום רווח לבנק.

משה כץ: ואם יש רווח, זה סכום באמת זניח וזעום.

מיכאל ביטון: אתה חברת כספונט?

משה כץ: כן.

מיכאל ביטון: אתה מחזיק ב-76% מהחוץ בנקאיים?

משה כץ: על פי הדוח של הכנסת, אני מחזיק בסדר גודל של 70% מהחוץ בנקאיים.

מיכאל ביטון: האם אתה חושב שזה מהווה מונופול על שירות?

משה כץ: אדוני היושב-ראש, אנחנו מהווים - - -

מיכאל ביטון: תענה לי על השאלה שלי.

משה כץ: אני אענה לך.

משה כץ: לא, אני אגיד לך למה.

משה כץ: אני אגיד לך למה.

מיכאל ביטון: לא.

מיכאל ביטון: אתה לא תגיד לי לא.

מיכאל ביטון: אתה תענה על שאלות.

מיכאל ביטון: האם אתה עם 70% בשוק מהווה מונופול?

נעמה לזימי: אתה לא מונופול?

משה כץ: לא.

משה כץ: אני אגיד למה.

מיכאל ביטון: לא.

משה כץ: אני אגיד רק למה.

מיכאל ביטון: למה?

משה כץ: כי אנחנו מהווים, כספונט, אולי כ-3% ממשיכות הכספומטים בישראל.

משה כץ: אז אני מונופול?

נעמה לזימי: כי יש לך עמלה מטורפת.

נעמה לזימי: מי ימשוך מכם?

משה כץ: נכון.

משה כץ: נכון.

משה כץ: נכון.

משה כץ: - - - חלקנו הצנועה.

מיכאל ביטון: לא התכוונת משיכות הכספומטים.

מיכאל ביטון: התכוונת משיכות מזומנים, כי בכספומטים, אם אתה חוץ בנקאי ואתה 70% והחוץ הבנקאיים הם יותר גדולים היום מהבנקים, מהכספומטים של הבנקים.

שלמה קרעי: לא, לא.

משה כץ: לא, לא.

משה כץ: מסך המשיכות בכספומטים בישראל, החלק של כספונט אולי 3%.

יעקב מרגי: את מי זה מעניין?

יעקב מרגי: אני יכול לשאול אותך?

משה כץ: אולי 3%.

משה כץ: יש פה דוח מחקר שלכם.

משה כץ: זה דוח מחקר שלכם.

עופר כסיף: - - - על הפער בין מספר משיכות לגובה המשיכות.

עופר כסיף: זה לא אותו דבר.

מיכאל ביטון: שם כתוב - - -

משה כץ: אולי אני 3%.

מיכאל ביטון: מהמשיכות כתוב.

מיכאל ביטון: לא מהכספומטים.

משה כץ: האמן לי, אני יודע את שניהם.

מיכאל ביטון: שנייה, תגיד לי איפה טעיתי.

מיכאל ביטון: תגיד לי איפה טעיתי.

מיכאל ביטון: יש 4,600 פרטיים, חוץ בנקאיים?

משה כץ: אקריא לך את המשפט כפי שהוא.

מיכאל ביטון: לא.

מיכאל ביטון: אל תקריא לי.

מיכאל ביטון: אז בערך.

משה כץ: אבל המשיכות - - -

מיכאל ביטון: יש 4,000 כספומטים פרטיים?

משה כץ: לפי הדוח של בנק ישראל, כן.

מיכאל ביטון: כן.

מיכאל ביטון: ויש 2,400 בנקאיים.

מיכאל ביטון: כן.

מיכאל ביטון: מתוך 4,600 החוץ בנקאיים, אתה מחזיק בכ-70%?

משה כץ: סדר גודל.

מיכאל ביטון: נכון.

משה כץ: כן.

מיכאל ביטון: אז אין עוד כספומטים אחרים.

מיכאל ביטון: אז מכל הפעילות של הכספומטים בישראל, אתה לפחות 50%.

משה כץ: לא.

משה כץ: לא, אדוני היושב-ראש.

מיכאל ביטון: איך?

מיכאל ביטון: תסביר.

שלמה קרעי: הרוב מושכים מהבנקים, שזה בלי עמלה.

משה כץ: האמן, אנחנו אולי מסכום המשיכה - - -

יעקב מרגי: אבל לא מדובר על המשיכות.

מיכאל ביטון: אני לא מדבר על גובה המשיכה ועל הכסף.

יעקב מרגי: מכשירים.

יעקב מרגי: דבר איתי על מכשירים.

יעקב מרגי: למה אתה מדבר איתי על כסף?

יעקב מרגי: דבר איתי על מכשירים מכאן, סך הכול.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: מסך הכול המכשירים הפרטיים, כמה אתה?

משה כץ: אנחנו 70%.

יעקב מרגי: תודה.

יעקב מרגי: אתה מונופול.

נעמה לזימי: אתה מונופול, אדוני.

נעמה לזימי: אתה מונופול.

יעקב מרגי: מה אתה משחק פה עם נתונים?

יעקב מרגי: משחק פה עם נתונים ככה, מבלבל את המערכת פה.

שלמה קרעי: מיכאל, רוב המשיכות הן מבנקים בלי העמלה.

יעקב מרגי: אתה מונופול.

יעקב מרגי: גם אם אתה מרוויח 4 שקלים בשנה, אתה מונופול.

מיכאל ביטון: עודדה, בואי, אנא, יהיה קשה שתצליחי להשיב לכולם.

יעקב מרגי: תפסיק.

יעקב מרגי: פה משחקים.

יעקב מרגי: אי-אפשר לקיים דיון ככה.

מיכאל ביטון: תגידי את מה שחשוב לך בשלב הזה, כדי שנשמע גם את אודי מוריה מרשות שוק ההון.

מיכאל ביטון: כן.

עודד פורר: אני רק אגיד ש-89% מהמזומן שנמשך על ידי הציבור במכשיר למשיכת מזומן נמשכים מהמכשירים הבנקאיים הזולים.

עודד פורר: זאת אומרת, אנשים יודעים שהכספומטים הפרטיים הם יקרים.

עודד פורר: ולגבי המכשירים הבנקאיים, אנחנו דרשנו בכל כספומט יהיה, על גבי המסך, לפני שהלקוח מכניס את הכרטיס, יהיה גילוי על העלות של המכשיר כדי שהוא ידע אם זה מכשיר נדרש שהוא זול או מכשיר מרוחק שהוא יקר, לפני שהוא מכניס את הכרטיס.

יעקב מרגי: את מכירה מה זה לקוח שבוי?

מיכאל ביטון: אבל אם החוץ בנקאי – הבנתי את התשובה.

יעקב מרגי: לקוח שבוי שעכשיו צריך כסף לא מעניין אותו כלום.

נעמה לזימי: מגיע לכספומט עכשיו - - -

מיכאל ביטון: הבנתי את התשובה.

עודד פורר: אי-אפשר כל הזמן לשאול.

מיכאל ביטון: רגע.

מיכאל ביטון: הבנתי את תושבתך.

מיכאל ביטון: אבל עכשיו שגילית שחלק מהפעילות הזאת של כספונט היא בבעלות בנקים אחרים בהיקף של 20%, שזו החזקה די יפה.

מיכאל ביטון: בחברות רגילות זה יכול להיות גרעין שליטה אפילו.

מיכאל ביטון: כן.

מיכאל ביטון: אז את לא חושבת שאת צריכה לפקח גם עליהן?

מיכאל ביטון: כי יש לבנקים שלך החזקות של 20% בחוץ בנקאיים?

מיכאל ביטון: לא הגיוני שאם יש לך גרעיני שליטה כאלה - - -

עודד פורר: אז החוק, ואודי אחרי זה יתייחס לזה.

עודד פורר: אבל אני רוצה לומר, שאם בנק דיסקונט רוצה לסגור מכשיר, הוא לא יכול סגור מכשיר בלי שהוא מקבל אישור ממני כשהוא סגור סניף.

יעקב מרגי: נעניתם ל-95% מהבקשות שלהם.

מיכאל ביטון: את זה הבנו.

מיכאל ביטון: רגע.

יעקב מרגי: נעניתם ל-95% מבקשות של הבנקים לסגירת סניפים.

יעקב מרגי: על מה את מדברת?

יעקב מרגי: למה את הולכת איתי לנתונים שנראים יפים ונמרחים.

יעקב מרגי: 400, בסך הכול 400.

יעקב מרגי: אני מדבר איתך כרגע, כל לקוח אצלנו, אחד, לקוח אחד סובל, אני רוצה הסברים.

מיכאל ביטון: זה יותר מזה.

מיכאל ביטון: אני מדבר איתך על אדם ערירי שמנהל את חייו במזומן.

יעקב מרגי: בטח.

יעקב מרגי: אין לו מישהו אחר.

מיכאל ביטון: במזומן.

מיכאל ביטון: יש לו ביטחו לאומי, הבטחת הכנסה.

מיכאל ביטון: הוא יוציא עכשיו 100 שקלים.

יעקב מרגי: אין להם מענה היום.

מיכאל ביטון: 100 שקלים עמלות.

יעקב מרגי: והוא נתון לחסדיו של איזה מישהו.

מיכאל ביטון: 100 שקלים עמלות על המזומן, שהוא מנהל את חייו.

שלמה קרעי: אדוני, אני רוצה לחדד את - - -

מיכאל ביטון: 5% מעלות החודשית שלו עמלות על הפעילות המזומן שלו.

שלמה קרעי: אדוני, אני רוצה לחדד רק במילה את מה שאמרו: 90% ו-10%.

מיכאל ביטון: זה לא כואב למי שמרוויח 40,000 שקל.

מיכאל ביטון: יוקר המחיה לא כואב למי שאין לו בעיה של יוקר מחיה.

נעמה לזימי: לא - - - שהמנכ"ל לא - - -

מיכאל ביטון: זה כואב לעניים ולחלשים.

שלמה קרעי: אדוני, חשוב לחדד את זה.

שלמה קרעי: בכספומטים הבנקאיים, אפשר להוציא משיכות של עשרות אלפי שקלים במשיכה אחת.

שלמה קרעי: זאת אומרת, אם רוצים, אפשר להוציא עשרות.

יעקב מרגי: עכשיו זה צומצם על ידי בנק ישראל.

שלמה קרעי: וכשהם אומרים: 90%, 89% ו-11%, זה בסכומי כסף.

שלמה קרעי: אני רוצה לשמוע את זה בפעולות.

נעמה לזימי: נכון.

שלמה קרעי: כמה פעולות משיכה מתבצעות.

שלמה קרעי: סכומי כסף, אין לזה משמעות.

מיכאל ביטון: וכמה עמלות.

עופר כסיף: אבל זה מה - - - יקר.

מיכאל ביטון: הם מגבילים את הסכום.

יעקב מרגי: אתה עושה חסד איתם.

מיכאל ביטון: כי אתה ממקסם.

שלמה קרעי: כשאתה מושך 100,000 שקל, זו פעולה אחת, אבל זה הרבה הרבה כסף.

מיכאל ביטון: אגב, זו עמלה מוחלטת.

מיכאל ביטון: העמלה בבנק הפרטי היא מוחלטת.

מיכאל ביטון: היא לא אחוז.

עופר כסיף: שלמה, זאת בדיוק השאלה שלי.

עופר כסיף: הפער בין מספר המשיכות לבין גובה המשיכות.

מיכאל ביטון: נכון.

שלמה קרעי: נכון.

שלמה קרעי: נכון.

מיכאל ביטון: העמלה של המשיכה הפרטית היא מוחלטת.

מיכאל ביטון: היא לא באחוזים.

מיכאל ביטון: אפילו היו אומרים: תעשה באחוזים; לקחת 100 שקל, קבל אחוזים.

מיכאל ביטון: אותה עמלה.

שלמה קרעי: אדוני היושב-ראש, אבל עוד פעם, אני רוצה להגיד.

שלמה קרעי: הבעיה שלנו היא הבנקים שצריכים לתת את זה בשירותים חינמיים.

מיכאל ביטון: נכון.

שלמה קרעי: אם יש חברה פרטית שרוצה לעשות כסף, שלא ייקחו - - - עליה.

מיכאל ביטון: עוברים לעולם דיגיטלי.

מיכאל ביטון: לפזר 5,000 עמדות דיגיטליות.

יעקב מרגי: שהבנק ישלם.

מיכאל ביטון: מה פחות מזה לדרוש מבנקים?

יעקב מרגי: אם הם גובים עמלה, שהבנק ישלם להם.

מיכאל ביטון: בבקשה, אודי מוריה.

מיכאל ביטון: אני מבקש, יש לי שאלה אליך מאוד ממוקדת, אודי מוריה מרשות שוק ההון, מפקחים על הכספומטים הפרטיים.

יעקב מרגי: כמו שמפקחים על - - -

מיכאל ביטון: האם המצב שאתה מגלה – אני לא יודע אם ידעת את זה, אבל נניח שידעת – שיש פה חברה אחת שמחזיקה ב-76% מהשוק, האם ניתן בכלל לתת לה חופש לקבוע מחיר ולא להכריז עליה מונופול ולתמחר את העמלות ולשנות את העמלות?

יעקב מרגי: רשות התחרות ולא היא.

יעקב מרגי: רשות התחרות - - -

מיכאל ביטון: אבל הוא המפקח עליהם.

יעקב מרגי: לא.

מיכאל ביטון: אבל אתה אמרת שהם מפקחים.

מיכאל ביטון: שאלת אותם אם הם אחראים על הצרכן.

מיכאל ביטון: אז הוא לא אחראי על הצרכן?

מיכאל ביטון: אין לו שום אחריות?

יעקב מרגי: הוא לא אחראי.

יעקב מרגי: הוא יציבות המוסדות הפיננסיים - - -

מיכאל ביטון: לא נכון.

מיכאל ביטון: אמר לי, אמר לי הממונה על רשות שוק ההון שהוא אחראי על הצרכנים.

מיכאל ביטון: אמר לי בפגישה.

יעקב מרגי: מר ברקת.

יעקב מרגי: ראיתי.

יעקב מרגי: כן, כן.

מיכאל ביטון: אני מקווה שהמדיניות הגיעה לכולם.

מיכאל ביטון: אודי, איך?

מיכאל ביטון: תסביר לי את הנתח האחיזה ויש לו חופש בקביעת העמלה.

מיכאל ביטון: תסביר לי את המצב הזה.

אהוד מוריה: תודה.

אהוד מוריה: אז, ברשותך, אני אתייחס לשאלה.

אהוד מוריה: אבל אני רוצה רגע לשים את הפרספקטיבה הרחבה יותר ככל שזה נוגע באמת לכספומטים הפרטיים.

אהוד מוריה: כשאנחנו מדברים על טובת הצרכן בהקשר הזה, אנחנו לא יכולים להסתכל על זה מתוך חלל ריק.

אהוד מוריה: אנחנו צריכים לזכור שהשירות של הכספומטים הפרטיים ניתן כאיזשהו שירות משלים לכספומטים הבנקאיים.

אהוד מוריה: זה התוצר ההיסטורי שעל פיו הם צמחו.

אהוד מוריה: וכשאנחנו עושים את הטרייד אוף בין – ואני תכף אתייחס למידת המעורבות שלנו בהקשר הזה ומה הבסיס למעורבות הזאת – אבל כשאנחנו עושים את הטרייד אוף לגבי טובת הצרכן, אני לא בטוח שעדיף שתהיה, כשהדגש צריך להיות עמלה או לא פריסה גאוגרפית, ככל שהן באות אחת מול השנייה.

אהוד מוריה: וכנראה שהן באות אחת מול השנייה ברמה כזו או אחרת.

אהוד מוריה: כי בסופו של יום, כמו שנאמר פה, זו יוזמה כלכלית.

אהוד מוריה: הם כאן כדי להרוויח.

מיכאל ביטון: 76% החזקה בשוק.

אהוד מוריה: אני כבר, ברשותך, אגע.

מיכאל ביטון: אתה נותן חופש לקביעת העמלות?

אהוד מוריה: אני, ברשותך, כבר אגע בזה.

מיכאל ביטון: לא.

מיכאל ביטון: אני רוצה תשובות.

מיכאל ביטון: אל תמרח אותי, בבקשה.

מיכאל ביטון: שאלה ספציפית, תשובה ספציפית.

מיכאל ביטון: מספיק עם ההצגות הכלליות.

נעמה לזימי: אני לא הבנתי מה - - -

מיכאל ביטון: אנחנו באים לדיון ספציפי עכשיו.

מיכאל ביטון: גובה העמלות.

מיכאל ביטון: יש פה עכשיו חברה שמחזיקה ב-76% מהשוק.

מיכאל ביטון: אתה כמפקח חושב שהגיוני שיהיה לה חופש לקבוע את העמלה?

אהוד מוריה: רשות שוק ההון - - -

יעקב מרגי: זה לא התפקיד שלו.

אהוד מוריה: ההיבטים הצרכניים שהיא בוחנת – בסך הכול זה תחום שהוא תחום – אחד הפרמטרים המרכזיים שאנחנו בוחנים הוא דווקא התחרותיות.

אהוד מוריה: אנחנו לא מפקח שנכנס, פיקוח על הבנקים.

מיכאל ביטון: אין תחרות פה.

מיכאל ביטון: העמלה היא 6–8 שקלים.

מיכאל ביטון: אין תחרות.

יעקב מרגי: איך אתה הגעת לתחרות?

מיכאל ביטון: איך תחרות?

יעקב מרגי: איך הגעת לתחרות בכלל, אתה?

יעקב מרגי: שוק ההון.

אהוד מוריה: אם תיתנו לי גם להשיב - - -

נעמה לזימי: לא.

נעמה לזימי: רגע.

נעמה לזימי: איך אתה מדבר על תחרות?

נעמה לזימי: הלקוח קודם שבוי.

נעמה לזימי: איך אתה אומר את זה?

מיכאל ביטון: תשיב.

מיכאל ביטון: תשיב.

מיכאל ביטון: תשיב.

מיכאל ביטון: אם המחיר קבוע, איך יש תחרות?

מיכאל ביטון: אם המחיר קבוע, איך יש תחרות?

מיכאל ביטון: אנחנו רוצים להבין את זה.

נעמה לזימי: יש אנשים שחלק האלוהים שלהם זה השכונה - - - זה חלקת האלוהים שלהם.

נעמה לזימי: איך אתה מדבר על תחרות?

נעמה לזימי: איזה תחרות יש פה באמת?

אהוד מוריה: אני אגיד לך איך אני מדבר על תחרות, כי בשביל שיינתנו השירותים האלה, מישהו צריך לרצות לתת את השירותים האלה.

אהוד מוריה: הוא צריך להרוויח כסף.

נעמה לזימי: זה נקרא מדינה.

יעקב מרגי: הוא חייב לתת את השירות.

יעקב מרגי: זה ההבדל ביני לתפיסה שלך.

יעקב מרגי: קודם כול, הוא חייב לתת את השירותים האלה.

יעקב מרגי: יש שירות בנקאי שאני משלם עליו.

יעקב מרגי: הכסף שלי אצלך ואצלם.

יעקב מרגי: אתה מציג נתונים פיננסיים למדינה מהכסף שלי, מהעושק שאתה עושק אותי הן בקרנות הפנסיה שלי, הן בחשבונות הבנק שלי.

יעקב מרגי: אתה משחק עם הכסף שלי באפס תמורה.

יעקב מרגי: וגם גובה, עושק אותי במשיכה, דבר טריוויאלי, מינימלי שאני צריך ממך, למשוך את הכסף שלי.

אהוד מוריה: בגלל זה, אדוני היושב-ראש - - -

יעקב מרגי: אני לא הייתי פונה אליך בכלל.

אהוד מוריה: אדוני היושב-ראש, אני ביקשתי - - -

מיכאל ביטון: אני לא קיבלתי תשובה מדויקת ופשוטה.

מיכאל ביטון: אתה למדת כלכלה.

אהוד מוריה: אבל אין פה רלוונטיות.

מיכאל ביטון: אבל אתה למדת כלכלה תואר שני, תואר שלישי.

מיכאל ביטון: חברה מחזיקה ב-76% מהשוק, האם היא יכולה לקבוע את העמלה?

מיכאל ביטון: האם הלקוח ידע שהוא לא שילם יותר מדי?

מיכאל ביטון: שאלה פשוטה בכלכלה עוד לפני תפקידך.

אהוד מוריה: השאלה לגבי מונופולים היא שאלה שהיא יותר עם מאפיינים משפטיים.

יעקב מרגי: רשות התחרות, זה לא אתה בכלל.

יעקב מרגי: בסדר.

אהוד מוריה: גם היבטים משפטיים אנחנו תכף נעלה, אם צריך.

אהוד מוריה: אבל אני רוצה להתייחס – אני פשוט מהאמירות שנאמרות כאן, יש פשוט טעות.

מיכאל ביטון: כן.

אהוד מוריה: אין קשר לפנסיה פה.

אהוד מוריה: וזה לא שירות שחייבים.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: אני פונה אליך.

יעקב מרגי: אני מנצל את ההזדמנות שלי כשאתה פה כממונה על שוק ההון.

מיכאל ביטון: למה לא חייבים לתת בעולם דיגיטלי?

מיכאל ביטון: היא אומרת שהעולם נהיה דיגיטלי, בנקים ייסגרו.

מיכאל ביטון: למה לא יהיו אלפי כספומטים של הבנקים.

מיכאל ביטון: למה לא חייבים לתת?

שלמה קרעי: את זה הבנקים צריכים לתת.

אהוד מוריה: עם כל הכבוד, אבל אני לא נציג המפקח על הבנקים.

אהוד מוריה: אני לא נציג הפיקוח על הבנקים.

מיכאל ביטון: אתה צודק.

מיכאל ביטון: אולי אנחנו לא נוכל לקבל ממך.

מיכאל ביטון: אתה צודק.

יעקב מרגי: השאלות לא אליו.

יעקב מרגי: לא אליו.

אהוד מוריה: אבל אני מנסה להגיד קצת את הפרספקטיבה.

אהוד מוריה: אתם שאלתם את העמדה של רשות שוק ההון בהקשר הזה.

אהוד מוריה: אתם מדברים על גופים מוסדיים, אתם מדברים על בנקים.

אהוד מוריה: זה לא קשור.

מיכאל ביטון: כן.

מיכאל ביטון: לא אבל זו בעיה.

מיכאל ביטון: אני אסביר לך למה קשה לנו עם התשובות שלך, כי לי כתוב שאתה מפקח על הכספומטים הפרטיים.

מיכאל ביטון: אבל אני שואל למה אתה לא מפקח על העמלה בעולם של מונופול, אתה אומר: זה לא אני.

אהוד מוריה: לא, לא, לא.

מיכאל ביטון: ואני שואל למה ככה, זה לא אני.

מיכאל ביטון: אז על מה אתה מפקח על הכספומטים האלה?

אהוד מוריה: אני אומר את הדבר - - -

מיכאל ביטון: לא על העמלה, לא על גובהה, לא על פריסתה.

מיכאל ביטון: לא על כפל העמלות עם הבנקים.

יעקב מרגי: אני אענה לך.

יעקב מרגי: אתה רוצה שאני אענה במקומו?

מיכאל ביטון: לא.

מיכאל ביטון: אני רוצה את רשות התחרות.

נעמה לזימי: על הזכות של כספונט תחת - - -

יעקב מרגי: הוא יכול לענות לך, אתה יודע על מה?

יעקב מרגי: הוא נלחם בשוק ההון.

מיכאל ביטון: הוא יגיד משפטי סיום, כי לא קיבלנו תשובה.

מיכאל ביטון: ונדבר עם רשות התחרות.

מיכאל ביטון: נשמע את התשובה שלהם.

אהוד מוריה: אני אגיד את הדבר הבא: תחרות נבחנת בכמה פרמטרים.

אהוד מוריה: זה תחום פעילות שהוא חדש.

אהוד מוריה: אם אתם חושבים שרק להטיל מגבלות כאלה ואחרות זה משהו שלאורך זמן יגדיל את התחרות, יגדיל את ההיצע של השירות - - -

יעקב מרגי: אילו מגבלות?

יעקב מרגי: מישהו מגביל זה אתם.

יעקב מרגי: אנחנו רוצים לפתוח.

אהוד מוריה: בסך הכול הם מתחרים - - -

מיכאל ביטון: החברה של כספונט נסחרת בבורסה?

מיכאל ביטון: היא שקופה לציבור?

אהוד מוריה: שנייה אבל.

אהוד מוריה: רק להשלים משפט.

יעקב מרגי: אדוני, אני לא ביקשתי הרצאה במאקרו כלכלה עכשיו ולא בתפיסה החזירית של הקפיטליזם.

יעקב מרגי: זה מה שאתה עושה.

נעמה לזימי: נכון.

יעקב מרגי: סליחה, אני אומר לך, אני לא הייתי פונה אליך בכלל.

יעקב מרגי: אתה פה בדיון הזה, סליחה כבוד היושב-ראש, אפילו מיותר בדיון.

יעקב מרגי: הייתי פונה ישר, אחרי שלא קיבלתי תשובות מבנק ישראל, מנסה למצוא את המענה שלי מהממונה על התחרות.

שלמה קרעי: מרגי, אבל אתם הולכים למקום הקל.

נעמה לזימי: אתה אמרת - - -

יעקב מרגי: עם ה-600 שקל שאני מושך, אתה לא תציל את השוק השחור במדינת ישראל.

יעקב מרגי: לכן לא הייתי פונה אליך.

שלמה קרעי: מרגי, אבל אתם הולכים למקום הקל, לחברה הפרטית.

שלמה קרעי: הבעיה כאן היא הבנקים.

יעקב מרגי: שמתנערים מחובתם, נכון.

מיכאל ביטון: נכון.

מיכאל ביטון: נכון.

נעמה לזימי: נכון, נכון.

שלמה קרעי: לא חברה פרטית.

מיכאל ביטון: לא.

מיכאל ביטון: אבל הוא הסביר שזה לא משתלם.

שלמה קרעי: חברות הפרטיות מול - - -

נעמה לזימי: הגבלת עמלת משיכה.

מיכאל ביטון: זה לא משתלם.

מיכאל ביטון: אז רציתי לדעת מה הרווח, מה הרווח הנקי של כספונט ב-2019?

נעמה לזימי: הגבלת העמלה, אם לא ישתלם לכספונט, שיצאו מהשוק.

נעמה לזימי: הכול בסדר.

נעמה לזימי: עם כל הכבוד, הם לא עושים טובה.

מיכאל ביטון: מה הרווח הנקי של החברה שלכם ב-2019?

משה כץ: אנחנו חברה - - -

מיכאל ביטון: במספרים מוחלטים ובאחוזים.

משה כץ: הרי לא סביר שאני אפתח את הנתונים שלנו.

יעקב מרגי: הוא נותן נתונים - - -

מיכאל ביטון: למה?

מיכאל ביטון: אתם לא שקופים לציבור?

יעקב מרגי: אנחנו חברה.

נעמה לזימי: למה שיהיו שקופים?

נעמה לזימי: הוא מסביר לך ש-10% לדיסקונט זה בקושי מכסה עלות סמנכ"ל.

מיכאל ביטון: רגע.

מיכאל ביטון: הדוחות שלכם לא אמורים להיות?

מיכאל ביטון: בגלל שיש החזקות של בנקים אצלכם.

נעמה לזימי: נכון.

נעמה לזימי: נכון.

משה כץ: אנחנו בכלל לא חברה בליגה של בורסה.

משה כץ: אנחנו חברה של 27 עובדים מראש העין.

משה כץ: חבר'ה, בואו, פרופורציות.

מיכאל ביטון: בהחזקה של בנקים.

משה כץ: סליחה?

מיכאל ביטון: בהחזקה של בנקים.

משה כץ: החזקה.

משה כץ: הבנק היה מוותר על החזקתו עכשיו.

מיכאל ביטון: לא ראינו שהוא ויתר.

משה כץ: הבנק העמיד למכירה את החזקתו.

מיכאל ביטון: אז מה?

מיכאל ביטון: הוא מפסיד אצלכם כסף?

מיכאל ביטון: הוא מפסיד?

משה כץ: אמרתי בתחילת דבריי שהבנק לא מרוויח עלינו כמעט מאומה.

משה כץ: הוא עושה את השירות הזה אפילו הייתי אומר, שירות ציבורי, כפיקוח של המפקח.

מיכאל ביטון: אז למה הוא לא ניהל את זה דרכו?

יעקב מרגי: הוא היה צריך לשלם לי על השירות הזה, לא לגבות.

מיכאל ביטון: למה הוא צריך להגיד כמה הוא לוקח?

מיכאל ביטון: אם זה שירות ציבורי, שימשיך לנהל את זה בעצמו.

נעמה לזימי: זה שירות ציבורי בכלל.

נעמה לזימי: שירות ציבורי עכשיו.

מיכאל ביטון: למה להכפיל עוד מנכ"ל ועוד הוצאות?

מיכאל ביטון: היה מנהל את הסניפים בעצמו, את הכספומטים.

משה כץ: יש בעלות של הבנק כי אנחנו היו צריכים להיות מחוברים למערכת הבנקאית.

יבגני סובה: ספקתי לחזור מוועדת הכנסת.

יבגני סובה: עדיין לא קיבלתי תשובה לשאלה.

משה כץ: אנחנו מחוברים לכל הבנקים.

יבגני סובה: וזה עוד לא שלב הצעקות.

מיכאל ביטון: סובה, רגע.

משה כץ: אולי אני אתן את הנאום שלי?

יבגני סובה: מה סובה?

יבגני סובה: סובה שותק.

מיכאל ביטון: לא.

מיכאל ביטון: אתה לא.

מיכאל ביטון: אתה לא יכול לתת כי לא הגענו אליך.

מיכאל ביטון: הממונה על התחרות, מישהו מהממונה על התחרות.

אודי פוגל: כן, כבוד היושב-ראש.

אודי פוגל: היי.

מיכאל ביטון: אודי פוגל, רשות התחרות.

אודי פוגל: נכון.

אודי פוגל: שלום.

אודי פוגל: אגב, אשמח אחרי זה להתייחס - - -

יעקב מרגי: מה התפקיד שלך שם?

אודי פוגל: אני ממלא מקום ראש צוות פיננסים.

מיכאל ביטון: בבקשה.

מיכאל ביטון: שאלות ממוקדות.

מיכאל ביטון: כי אחרת לא נגיע.

אודי פוגל: אין בעיה.

מיכאל ביטון: האם עסקתם בסוגיה הזאת?

מיכאל ביטון: האם אתם רואים פה כשל שוק?

מיכאל ביטון: והאם בכוונת

מיכאל ביטון: כם לפעול לאחר הדיון בנושא הזה?

מיכאל ביטון: בבקשה.

מיכאל ביטון: שלוש שאלות.

אודי פוגל: אנחנו עוסקים בסוגיה הזאת בוודאי.

מיכאל ביטון: זו תשובה אחת.

מיכאל ביטון: שתיים, האם אתם רואים פה כשל שוק או בעיה של ריכוזיות?

אודי פוגל: אוקיי.

אודי פוגל: לגבי זה אני רוצה טיפה לחדד.

מיכאל ביטון: כן.

אודי פוגל: וזה מתחבר גם לדברים שאמר אודי מרשות שוק ההון.

מיכאל ביטון: כן.

אודי פוגל: יש איזשהו טרייד אוף בין הגובה של העמלה לבין הפריסה של הכספומטים, אוקיי?

אודי פוגל: זה נכון שהעמלה היא בגובה מסוים.

אודי פוגל: אם אנחנו נחליט לפקח על העמלה, זה יפגע בפריסה של הכספומטים האלה.

אודי פוגל: עכשיו, מה שהיה בעבר, היה פיקוח על העמלות האלה, אוקיי?

אודי פוגל: היה פיקוח.

אודי פוגל: הסירו את הפיקוח, וזה מה שגרם לעלייה הגדולה הזאת בפריסה.

אודי פוגל: ראיתם את זה בנתונים.

יעקב מרגי: לא.

יעקב מרגי: זה גרם רק לעלייה בעמלה.

נעמה לזימי: לא.

נעמה לזימי: סגרו סניפים.

אודי פוגל: לא.

אודי פוגל: עלייה גדולה בפריסה.

קרן ברק: מי הסיר את הפיקוח?

קרן ברק: לא הבנתי.

מיכאל ביטון: בפריסה של הפרטיים מהסרת האחריות של הבנקים.

קרן ברק: מי הסיר את הפיקוח?

קרן ברק: לא הבנתי.

אודי פוגל: גם הבנקאיים וגם הפרטיים עלו.

קרן ברק: מי הסיר את הפיקוח?

אודי פוגל: לפני 16 שנים הוסר הפיקוח.

קרן ברק: מי?

אודי פוגל: אפשר לבדוק מי בדיוק.

אודי פוגל: אבל היה פיקוח על העמלות.

קרן ברק: המפקח?

אודי פוגל: יכולים לדבר עם בנק ישראל.

אודי פוגל: יכול להיות שהוא ירחיב על זה.

קרן ברק: אודי, אודי, המפקח על הבנקים?

אודי פוגל: כן.

מיכאל ביטון: השאלה מספר שתיים הייתה: האם כששמעת פה שלחברה אחת יש 76% מהבעלות על כספומטים פרטיים, והיא גם בבעלות בנק משנה של 20% של בנקים.

יעקב מרגי: החטא הקדמון, החטא הקדמון.

מיכאל ביטון: והיא קובעת את העמלות, האם יש פה תחרות?

מיכאל ביטון: והאם תתערבו במחיר העמלות ובכפל העמלות?

מיכאל ביטון: שאלה ממוקדת.

אודי פוגל: טוב.

אודי פוגל: קודם כול, זה לא שוק.

אודי פוגל: זאת אומרת, זה לא שהם מחזיקים ב-76% משוק.

אודי פוגל: שוק זה משהו מורכב.

יעקב מרגי: הבנת?

מיכאל ביטון: הם מחזיקים 50%.

אודי פוגל: לא משנה.

מיכאל ביטון: רגע, רגע, רגע.

אודי פוגל: לא.

אודי פוגל: לא משנה.

אודי פוגל: בסדר.

מיכאל ביטון: משוק השירות של כספומטים, הם 50%.

אודי פוגל: רגע, רגע.

אודי פוגל: מה שאני אומר הוא שהגבלת העמלה שהם יכולים לגבות תגרום בדיוק לנזק.

נעמה לזימי: מיכאל, הוא אומר משהו אחר.

נעמה לזימי: הוא אומר או שתהיה עמלה גבוהה או שאין כספומט.

נעמה לזימי: הוא אומר לך את זה, הוא אומר לך את זה.

יעקב מרגי: אתה מבין?

יעקב מרגי: מה אתה מצפה?

נעמה לזימי: שניהם אומרים את זה חד-משמעית - - - עמלה.

יעקב מרגי: אני מציע לך להתנצל שהפרעת להם, את מנוחתם.

נעמה לזימי: שייתנו כספומט.

נעמה לזימי: לא מתאים לכם עמלה נמוכה, אל תציבו כספומטים.

נעמה לזימי: לא יקרה שום דבר.

נעמה לזימי: הבנקים יעשו את השירות.

נעמה לזימי: זה בסדר גמור.

אודי פוגל: עכשיו לגבי מה שרשות שוק ההון אמרה.

מיכאל ביטון: אודי, האם אתם מתכוונים לפעול בנושא הזה?

שלמה קרעי: אבל, נעמה, הבנקים צריכים לעשות את זה בלי קשר אליהם.

שלמה קרעי: תעזבו אותם.

מיכאל ביטון: רגע.

מיכאל ביטון: שאלה.

נעמה לזימי: בדיוק.

נעמה לזימי: בדיוק.

מיכאל ביטון: נעמה, שאלה חשובה.

שלמה קרעי: הם לא רלוונטיים בכלל.

שלמה קרעי: זה הבנקים.

מיכאל ביטון: האם אתם מתכוונים לפעול בנושא הזה?

אודי פוגל: לגבי מה שפעלנו, גם נפעל.

מיכאל ביטון: לא פעלנו.

אודי פוגל: אני אסביר.

מיכאל ביטון: לא מה היה.

שלמה קרעי: מיכאל, אתה רוצה לפרוס כספומטים פרטיים, תפרוס.

שלמה קרעי: אין שום מניעה, אין שום חסמים בשוק.

אודי פוגל: אנחנו פועלים בשני צעדים מרכזיים.

אודי פוגל: שני צעדים מרכזיים.

מיכאל ביטון: האם אתם מתכוונים לפעול בנושא הזה?

מיכאל ביטון: בבקשה.

יעקב מרגי: - - -

מיכאל ביטון: תנו לו לדבר.

אודי פוגל: אחד, קיבלנו החלטת פטור לפני כשלוש שנים בנוגע להסדר של הבנקים.

מיכאל ביטון: מרגי, מרגי.

מיכאל ביטון: אולי הוא אומר משהו ששווה להקשיב.

יעקב מרגי: אין לי ציפיות מהממונה על התחרות.

יעקב מרגי: הפרעת את מנוחתם, שהם יבוא לפה.

קרן ברק: נכון, נכון.

קרן ברק: הוא צודק.

קרן ברק: זה משרד מיותר.

מיכאל ביטון: עד שיבוא מנכ"ל חדש.

מיכאל ביטון: עד שיבוא ראש רשות או ראשת רשות.

קרן ברק: הם לא עשו.

קרן ברק: בחמש השנים האחרונות הם לא עשו כלום.

קרן ברק: כלום ושום דבר.

קרן ברק: רק קיבלו משכורת.

נעמה לזימי: הוא גם אומר לך זה בכלל לא כשל שוק.

נעמה לזימי: הוא אומר לך שזה בכלל לא שוק.

מיכאל ביטון: הוא קיבל כל כך הרבה כוח בשנים האחרונות מהכנסת.

מיכאל ביטון: ולא לקח את הכוח הזה לעשות את עבודתו.

נעמה לזימי: מיכאל, הוא אומר לך שאין פה בכלל כשל שוק, כי זה לא שוק, כי זה לא שוק, מבחינתו.

מיכאל ביטון: אבל אלה אמירות כלליות.

מיכאל ביטון: הייתה לא תשובה ספציפית.

אודי פוגל: תנו לי שנייה להסביר מה עשינו ומה אנחנו עושים.

מיכאל ביטון: בבקשה.

אודי פוגל: מה שעשינו הוא לקחנו את ההסדר של הבנקים, שמתחשבנים ביניהם בנוגע לעמלות של משיכת כספומט.

אודי פוגל: משכנו אותו אלינו.

אודי פוגל: החלטנו לתת פטור וקבענו שהבנקים יהיו מחויבים לצרף להסדר הזה גם את המפעילים הבנקאיים, סליחה, את הכספומטים הפרטיים.

אודי פוגל: והדבר הזה יקל על אותם כספומטים פרטיים בעתיד ברגע שיהיו מפוקחים.

אודי פוגל: מתי הם יהיו מפוקחים?

אודי פוגל: ברגע שיהיה את החוק של רישוי שירותי תשלום, שאנחנו עובדים עליו יחד עם יתר המשרדים, שאנחנו עובדים עליו ממש ברגעים אלו במטרה שהחוק הזה יצא.

אודי פוגל: ברגע שהגופים הפרטיים יהיו מפוקחים, על זה החוק הזה, הבנקים יהיו חייבים להכניס אותם להסכם.

אודי פוגל: וכשהם יכניסו אותם להסכם, זה יוכל להסיר את החסמים קצת, זה יכול להקל ולהפחית את העלויות של אותם מפעילים.

מיכאל ביטון: מתי יבוא החוק הזה?

אודי פוגל: עובדים עליו עכשיו, בימים אלו ממש.

אודי פוגל: זה אמור לבוא עוד כמה ימים.

מיכאל ביטון: מתי הוא יבוא?

מיכאל ביטון: מתי?

אודי פוגל: התזכיר אמור להיות מפורסם עד סוף השנה.

מיכאל ביטון: סוף השנה הזאת?

מיכאל ביטון: היא לא עוד התחילה השנה החדשה.

מיכאל ביטון: תודה.

מיכאל ביטון: עכשיו אנחנו נשמע שלושה דוברים, ואחר כך – חברת הכנסת קרן ברק.

שלמה קרעי: רגע, רגע.

שלמה קרעי: מה?

שלמה קרעי: מה?

מיכאל ביטון: רגע.

עופר כסיף: לא קיבלנו תשובות.

מיכאל ביטון: לא קיבלנו, אבל אנחנו נמשיך להתמיד.

מיכאל ביטון: אבל אני רוצה לאפשר לשלושה דוברים.

מיכאל ביטון: שימו לב.

מיכאל ביטון: שרון קנובליך שחשפה את זה בתקשורת, ואנחנו נותנים לך באמת חיזוק חיובי על החשיפה.

מיכאל ביטון: ותכף תגידי כמה מילים.

מיכאל ביטון: נטע אבן צור, מרכזת בכירה בפניות ציבור, המשרד לשוויון חברתי.

מיכאל ביטון: ואחרי זה – דורית פרי, אזרחית ותיקה.

יעקב מרגי: תגיד לי, היוזמים ידברו היום?

עופר כסיף: כן.

עופר כסיף: בדיוק.

מיכאל ביטון: מי?

יעקב מרגי: היוזמים.

שלמה קרעי: היוזמים.

מיכאל ביטון: כן.

יעקב מרגי: מתי?

מיכאל ביטון: יש לנו עוד שעה.

מיכאל ביטון: עוד שעה.

שלמה קרעי: אתה הוועדה היחידה בכנסת שלא נתת ליוזמים להציג.

מיכאל ביטון: הרבה יוזמים.

קרן ברק: מה?

קרן ברק: היוזמים לא דיבור?

קריאה: לא.

קרן ברק: אני לא מאמינה לכם.

משה כץ: אדוני היושב-ראש, אני רשום אצלך?

מיכאל ביטון: ואחרי זה – היוזמים.

קרן ברק: היוזמים כבר דיברו בדיון הזה.

שלמה קרעי: לא.

שלמה קרעי: הוא לא נתן לנו.

מיכאל ביטון: לא.

מיכאל ביטון: התחלתם קצת.

שלמה קרעי: לא התחלנו כלום.

נעמה לזימי: רק התעצבנו פה.

נעמה לזימי: אבל לא דיברנו.

מיכאל ביטון: אז אחרי שלושת הדוברים האלה, אתם, היוזמים מדברים.

מיכאל ביטון: שרון קנובליך.

יעקב מרגי: אני מציע - - -הממשלה - - - לדבר.

שלמה קרעי: זו ממשלת שינוי.

משה אשכנזי: אני נציג של הסתדרות הגמלאים.

מיכאל ביטון: אתה בהמשך.

מיכאל ביטון: שב, בבקשה.

משה כץ: אדוני היושב-ראש, האם גם לי יש את זכות הדיבור?

מיכאל ביטון: שרון קרונבליך.

מיכאל ביטון: דממה, בבקשה.

שרון קנובליך: קודם כול, אני רק אגיד שזה שרון קנובליך.

יעקב מרגי: קנובליך.

שרון קנובליך: זה שום בגרמנית.

מיכאל ביטון: קנובליך?

שרון קנובליך: קנובליך.

מיכאל ביטון: אוקיי.

מיכאל ביטון: פשוט המודיעין שלי לא עבד.

מיכאל ביטון: תסלחי לי על זה.

שרון קנובליך: הכול בסדר.

יעקב מרגי: תודה רבה.

יעקב מרגי: השכלנו.

מיכאל ביטון: כן.

שרון קנובליך: אז אני אתייחס לשתי נקודות קטנות, כי בסוף, לדעתי, ממה שאני פוגש מאנשים בשטח, צריך לשנות דברים קטנים.

שרון קנובליך: ולא עכשיו ללכת בגדול.

יעקב מרגי: מאיפה היא?

שרון קנובליך: אני מתוכנית חיסכון, חדשות 12.

יעקב מרגי: סליחה, השום הסיח את דעתי.

יעקב מרגי: את מי את מייצגת?

שרון קנובליך: אני מתוכנית חיסכון, חדשות 12.

יעקב מרגי: אוקיי.

מיכאל ביטון: היא עשתה כתבה על הכספומטים לא מזמן.

מיכאל ביטון: כן.

שרון קנובליך: בסוף יש פה כפל עמלה.

שרון קנובליך: כשאני באה לכספומט פרטי, אני משלמת את העמלה לחברת הכספומטים הפרטיים שבאמת לא מפוקחת.

שרון קנובליך: הם צריכים לפרוס את הכספומטים.

שרון קנובליך: אני בטוחה שהם נושאים בהמון עלויות.

שרון קנובליך: הם גם משלמים לחנויות שהם שמים שם את הכספומטים.

שרון קנובליך: אז יש את העמלה הגבוהה הזאת.

שרון קנובליך: השאלה היא למה אני, כלקוחת בנק, צריכה לשלם עוד עמלת שורה לבנק שלי, אם הבנק לא ממלא כסף בכספומט, הוא לא אחראי לתפעול הכספומט הפרטי?

שרון קנובליך: כל הכספומט הפרטי הוא אך ורק בטיפול של חברת הכספומטים הפרטיים.

שרון קנובליך: זה דבר ראשון שאני אשמח - - -

יבגני סובה: איפה זה בא לידי ביטוי בכפל עמלה?

יבגני סובה: תסבירי.

קרן ברק: את משלמת על השירות שלא מקבלת.

קרן ברק: זה מה שאת אומרת.

שרון קנובליך: כשאני באה לכספומט - - -

יבגני סובה: לא, לא, לא.

יבגני סובה: העלית פה סוגיה של כפל.

יבגני סובה: תסבירי איפה זה בא לידי ביטוי.

שרון קנובליך: אני מסבירה הכי פשוט.

שרון קנובליך: כשאני באה לכספומט פרטי, שבחלק מהכספומטים זה בכלל מוגבל ל-500 שקלים.

יבגני סובה: כן.

יבגני סובה: 6 שקלים שילמת על זה.

משה כץ: שרון, זה גם נכון למכשירים החיצוניים של הבנק.

יעקב מרגי: למה אתה מפריע לה?

יעקב מרגי: למה אתה מפריע לה?

שרון קנובליך: היא מדברת רק על הבנק.

שרון קנובליך: רגע.

שרון קנובליך: הוא צודק.

יבגני סובה: שילמת 6 שקלים עמלה.

יבגני סובה: וגם הבנק מחייב אותך בעמלה על זה שהלכת לעצמאי?

שרון קנובליך: בדיוק.

שלמה קרעי: עמלת שורה.

שרון קנובליך: בנוסף כתוב לכם, כתוב בקטן: בגין משיכת מזומנים במכשיר זה תחויב בעמלה של 5–8 שקלים.

יעקב מרגי: אתה מאשר לו באישור.

יעקב מרגי: מאשר לו.

מיכאל ביטון: כן.

שרון קנובליך: בכנסת ישראל מסתבר שזה 3 שקלים.

שרון קנובליך: ונוסף לעמלה, החשבון שלך, בהתאם לתנאים מול הבנק, יכול להיות שיחויב בעוד עמלת שורה.

יעקב מרגי: עוד עמלה.

שרון קנובליך: אם יש לך, כמובן, פטור מעמלות בבנק, אתה לא תשלם את זה.

שרון קנובליך: אבל אם אין, כי הרבה אנשים לא מצליחים לקבל פטור מעמלות בבנק, אז הם ישלמו עוד עמלת שורה.

שרון קנובליך: ככה ממשיכה של 500 שקלים הגעתי למצב שאני משלמת 5.9 שקלים עמלת פיקוח, עמלה לחברת כספומטים הפרטיים.

שרון קנובליך: ועוד עמלה, שנגיד בבנק דיסקונט היא 1.75 שקלים, ככה שילמתי בקלות בלי לעשות כלום.

שרון קנובליך: זה דבר ראשון.

שרון קנובליך: אני רק אציין שבאירופה ובארצות הברית וגם באוסטרליה בכלל לא משלמים עמלות.

שרון קנובליך: והעמלות זה הכסף הקטן של הבנקים.

שרון קנובליך: הבנקים בכלל עושים את הכסף הגדול מהריביות מהלוואות.

יעקב מרגי: ופה עושים גם וגם.

קרן ברק: גם וגם.

קרן ברק: למה לא?

יעקב מרגי: פה עושים גם וגם וגם.

שרון קנובליך: בדיוק.

קרן ברק: כשאין פיקוח על הבנקים, למה שלא יעשו את זה?

קרן ברק: הרי אין רשות תחרות, אין פיקוח על הבנקים.

קרן ברק: אין.

משה כץ: שרון.

יעקב מרגי: אדוני, אתה מפריע לה.

שרון קנובליך: שנייה.

שרון קנובליך: רגע.

שרון קנובליך: עכשיו, 400 כספומטים המרוחקים הם כספומטים של הבנק.

שרון קנובליך: כן.

שרון קנובליך: הבנק מקבל מאיתנו מספיק הכנסות מהריביות, מהלוואות, מכל כך הרבה דברים.

שרון קנובליך: כספומט מרוחק מבנק, שזה כספומט שנמצא מעל 500 מטרים רחוק מהבנק, אין שום סיבה שהוא יקבל מאיתנו 5 שקלים – שאפרופו בנק לאומי העלו ב-1 באוגוסט האחרון ל-5 שקלים – יקבל גם עמלת משיכה 5 שקלים ועוד עמלת פעולת ערוץ ישיר.

שרון קנובליך: כן.

שרון קנובליך: אני כלקוחת, נגיד הפועלים, אשלם בכספומט מרוחק של בנק לאומי 5 שקלים לבנק לאומי ועוד עמלת ערוץ ישיר לבנק שלי.

מיכאל ביטון: אבל אם את בדיסקונט, את תשלמי לדיסקונט פעמיים.

שרון קנובליך: זה אם אני הולכת לכספונט.

מיכאל ביטון: פעם אחת ככה ופעם אחת ככה.

משה כץ: זה נכון לבנקים גם.

שרון קנובליך: אבל זה לא בכספומט מרוחק.

עודד פורר: אבל לא זה לא נכון.

שרון קנובליך: זה לא בכספומט מרוחק.

משה כץ: זה לא נכון.

מיכאל ביטון: כן.

שרון קנובליך: בכספומט מרוחק אני מדברת.

שרון קנובליך: זה עוד עניין.

שרון קנובליך: הדבר האחרון שהיה לי חשוב להגיד – אה, בקשר לסגירת סניפים, באוגוסט אחרון נסגר סניף בנק דיסקונט ברמת גן.

שרון קנובליך: הוא נסגר.

שרון קנובליך: אני לא ראיתי שם שום כספומט של בנק.

שרון קנובליך: הבנקים האחרים נמצאים במרחק 15 דקות הליכה, ברחוב ביאליק המקביל, בסוף הרחוב, ביאליק 10.

שרון קנובליך: יש שם את הבינלאומי, הפועלים ולאומי.

שרון קנובליך: ואין שם כספומט של בנק.

שרון קנובליך: לקחו אותו.

שרון קנובליך: וזה מקום, זה כיכר אורדע, זה מקום מרכזי עם המון אוכלוסייה מבוגרת.

שרון קנובליך: אני לא ראיתי שם כספומט בנקאי.

שרון קנובליך: אבל ראיתי שישה כספומטים פרטיים.

שרון קנובליך: שישה במרחב אחד.

מיכאל ביטון: בטח.

מיכאל ביטון: כי זה משתלם לבנקים.

מיכאל ביטון: כי זה מתגמל את הבנק.

מיכאל ביטון: אפס הוצאה, מקסימום הכנסה.

מיכאל ביטון: אפס תפעול ושישלמו כפול.

שרון קנובליך: ובכספומט בנקאי, צריך להגיד - - -

מיכאל ביטון: אפס תפעול ושישלמו כפול.

שלמה קרעי: כמעט חרוז.

מיכאל ביטון: יצא ככה.

שרון קנובליך: בכספומט בנקאי שהוא צמוד לסניף - - -

יעקב מרגי: אוסאמה סעדי הגיע.

יעקב מרגי: עוד ב-2020 - - -

מיכאל ביטון: כן.

מיכאל ביטון: תודה רבה לך, שרון.

שרון קנובליך: זהו.

אוסאמה סעדי: סבאח אל חיר.

עופר כסיף: שלום.

עופר כסיף: סבאח אל נור.

מיכאל ביטון: המשרד לשוויון חברתי, נטע אבן צור, בבקשה.

אוסאמה סעדי: אני כאן, אדוני היושב-ראש.

יעקב מרגי: מכובדי, אולי תעשה לסירוגין?

מיכאל ביטון: לא.

מיכאל ביטון: הינה עוד אחת, ואתם.

מיכאל ביטון: לא, עכשיו היוזמים.

מיכאל ביטון: עכשיו חצי שעה היוזמים.

עופר כסיף: יופי.

עופר כסיף: אני מחכה בכיליון עיניים, מיכאל.

קרן ברק: אותי דחית לסוף, מה?

אוסאמה סעדי: מה עם היוזמות?

מיכאל ביטון: מה אני אעשה?

מיכאל ביטון: היוזמים הרגו אותנו.

מיכאל ביטון: כן.

מיכאל ביטון: היוזמים.

קרן ברק: אין ספק, היינו צריכים לפתוח.

יעקב מרגי: נהוג שהם פותחים.

קרן ברק: נכון.

מיכאל ביטון: נטע אבן צור, כן.

נטע אבן צור: בוקר טוב לכולם.

נטע אבן צור: שמי נטע אבן צור.

נטע אבן צור: אני אחראית על תחום פניות הציבור באגף אזרחים ותיקים במשרד לשוויון חברתי.

נטע אבן צור: במסגרת תפקידי, אני - - -

יעקב מרגי: תודה שהפעם הגעתם לדיון.

נטע אבן צור: אני לא שומעת.

יעקב מרגי: אני אומר, הגעתם הפעם לדיון.

קרן ברק: אתה אומר, הם לא הגיעו, אלא הם יושבים במשרד.

יעקב מרגי: את מפריעה.

יעקב מרגי: היא לא שמעה אותי.

מיכאל ביטון: קדימה.

יעקב מרגי: פעם שעברה הם לא הגיעו.

מיכאל ביטון: קדימה.

קרן ברק: גם עכשיו הם לא הגיעו.

קרן ברק: הם יושבים במשרד.

נטע אבן צור: ביקשו ממני להגיע בזום.

נטע אבן צור: לא ביקשו ממני להגיע לכנסת.

מיכאל ביטון: בבקשה.

נטע אבן צור: בכל מקרה, אני מנהלת את מוקד 8840.

נטע אבן צור: זה מוקד לפניות אזרחים ותיקים, מוקד ממשלתי.

נטע אבן צור: ומתוקף כך, אני מייצגת את קולם.

נטע אבן צור: ובכל מקרה, אני רוצה להתייחס לנושא סגירת הסניפים.

נטע אבן צור: אני יכולה להעיד מהנתונים שיש אצלנו, שיא הפניות – בשנת 2016–2017 אלינו הגיעו למעלה מאלפי פניות בשנה בתחום הזה, של אזרחים ותיקים מיואשים.

נעמה לזימי: ברור.

נעמה לזימי: ברור.

נטע אבן צור: אני אמשיך ואגיד שכמות הפניות הולכת ודועכת.

נטע אבן צור: יחד עם זאת, ברור כי היא לא הולכת ודועכת כי הבעיה נעלמה, אלא מייאוש.

נטע אבן צור: אזרחים ותיקים מתחילים למצוא פתרונות אחרים, מעידים על כך שעצמאותם נפגעת, מעידים על כך שהם זקוקים לבני משפחה שילוו אותם, כדי לקבל שירותי טלר.

נטע אבן צור: אני אעיד רק על פנייה שהגיעה אלינו בשבוע שעבר.

נטע אבן צור: אזרח ותיק תושב פתח תקווה ביקש שירותי טלר.

נטע אבן צור: התקשר לבנק.

נטע אבן צור: שלחו אותו לבני ברק לקבל שירותי טלר.

נעמה לזימי: נטע, פניתם לבנק ישראל?

נעמה לזימי: נטע, פניתם לבנק ישראל?

נטע אבן צור: הלשכה המשפטית ונציגים מטעם המשרד נמצאים בקשר עם בנק ישראל.

נטע אבן צור: אני רק רוצה לציין עוד סוגיה אחת בנושא סגירת הסניפים.

נטע אבן צור: פטור מתור תקף אכן בגיל 80.

נטע אבן צור: זאת אומרת, שאזרח ותיק שנוקש על דלת, והוא בן 80 ויום, השומר מכניס אותו.

נטע אבן צור: אבל אם אזרח ותיק הוא בן 78 והוא מתקשה בקביעת תור מראש דרך אפליקציה, דרך האתר, או לא מקבל מענה טלפוני, הוא נוקש על דלת הסניף, השומר לא נותן לו להיכנס, כי אין, לא תקף לגביו חוק הפטור מתור.

מיכאל ביטון: צריך להוריד את הגיל ל-70 או משהו.

קריאה: הוא הורד.

קריאה: אני לא יודע מה - - -

יעקב מרגי: או להגיע על אלונקה.

מיכאל ביטון: צריך להוריד.

מיכאל ביטון: תודה רבה.

מיכאל ביטון: נטע, תודה.

מיכאל ביטון: דורית פרי, אזרחית ותיקה שכתבה לנו מכתב.

עודד פורר: אפשר רגע להגיד משהו רק?

שי אבו: חשוב להגיד, זה לא 80.

שי אבו: זה לא נכון.

מיכאל ביטון: בהמשך.

מיכאל ביטון: תאספו את הכול ותתייחסו.

יעקב מרגי: אתה טועה, אדוני.

יעקב מרגי: בפועל זה רק מ-80.

יעקב מרגי: תבדקו.

מיכאל ביטון: דורית פרי, אזרחי ותיקה, מבקשת להתייחס לסגירת הסניפים.

מיכאל ביטון: דורית פרי, בבקשה.

דורית פרי: שלום וברכה.

מיכאל ביטון: כן.

דורית פרי: שלום וברכה.

דורית פרי: אני בתו של אשר בן 91.

דורית פרי: ואני מצטרפת לדבריה של נטע, מודה לכם על הזמנתי לדיון.

יעקב מרגי: גם בדיון הקודם היא הייתה.

דורית פרי: אני רוצה לתקן את נעמה.

נעמה לזימי: כן.

דורית פרי: חברת הכנסת נעמה, הבעיה איננה רק של אוכלוסייה חלשה.

נעמה לזימי: נכון.

נעמה לזימי: נכון.

דורית פרי: והדברים ברורים ומובאים שוב ושוב.

דורית פרי: אבי היה מנכ"ל משרד העבודה והרווחה.

דורית פרי: היה חבר הנהלת הסוכנות, איש רם דרג.

דורית פרי: ידע להסתדר בחיים.

דורית פרי: לצערי הרב, היום העצמאות ניטלה ממנו לחלוטין.

דורית פרי: מאחוריי אפשר לראות את ירושלים.

נעמה לזימי: דורית, את צודקת.

נעמה לזימי: צודקת מאה אחוז.

דורית פרי: ראו, בבקשה, את מפת ירושלים.

דורית פרי: חלק ניכר מאוד מאזור מגורינו כבר איננו מכוסה בבנקים.

דורית פרי: נסגרו בנקים.

דורית פרי: אנחנו מדברים על 40,000–200,000 אנשי ירושלים מנותקים מבנק במרחק של קילומטר עד שני קילומטרים.

דורית פרי: דהיינו, אבא צריך לקחת שני אוטובוסים.

מיכאל ביטון: באילו שכונות?

מיכאל ביטון: באילו שכונות?

דורית פרי: אנחנו מדברים על שכונות דרום ירושלים.

דורית פרי: אני לא מדברת על שכונות חלשות רק.

דורית פרי: אני מדברת על שכונות כמו קריית יובל, קריית מנחם, טלביה, בית וגן, גבעת מרדכי, גוננים, קריית שמואל, וכן הלאה.

דורית פרי: המפה נשלחה אליכם במייל.

דורית פרי: אנחנו מדברים על אוכלוסייה חזקה ואוכלוסייה חלשה.

דורית פרי: אתם מתארים לעצמכם כ-200,000 אנשי ירושלים מנותקים משירותי בנק הדורשים שני אוטובוסים כדי לנסוע לבנק.

דורית פרי: אני מבקשת לשאול את עודדה.

יעקב מרגי: את מי זה מעניין?

יעקב מרגי: זה לא מעניין אף אחד.

דורית פרי: אני מבקשת לשאול את עודדה, בבקשה: כאשר נסגרו הסניפים האלה בדרום ירושלים וגם במערבה, האם שקלתם לבקש מהם להשאיר נקודת שירות, כפי שהוזכר בדיון, כפי שהיושב-ראש הציע?

דורית פרי: נקודת שירות פעמיים בשבוע שבה יוכלו האנשים לגשת ולראות אנשים באופן אישי, ולא להזדקק לבני משפחתם כדי להסיע אותם לבנק, כדי להזמין צ'קים, כדי – לא רק כספומט, כן?

דורית פרי: כדי לנהל את חשבונם.

דורית פרי: תודה רבה.

מיכאל ביטון: דורית, אמרת את זה טוב ותמציתי.

מיכאל ביטון: ואני מודה לך.

יעקב מרגי: היא עקבית.

יעקב מרגי: גם בדיון הקודם היא הייתה.

מיכאל ביטון: ואני מאחל לאבא אריכות ימים, ואולי נזכה בוועדה הזאת שייפתח שם סניף.

קרן ברק: אזרחים הוותיקים צריכים להתחנן ככה?

קרן ברק: נראה לך נורמלי שהאזרחים מתחננים?

מיכאל ביטון: אולי לא רק יהיה תהליך של סגירה, אולי פתיחה.

מיכאל ביטון: לראשונה, הסניף ייפתח מחדש, אולי.

מיכאל ביטון: אנחנו מקווים.

נעמה לזימי: הלוואי.

מיכאל ביטון: נפעל למען העניין הזה יחד איתך.

מיכאל ביטון: תודה רבה לך.

מיכאל ביטון: עכשיו יוזמי הדיון.

מיכאל ביטון: נעמה לזימי, בבקשה.

משה כץ: אדוני היושב-ראש, תן לי אולי שלוש דקות שאגיד את שלי.

משה כץ: שלוש דקות.

מיכאל ביטון: אם יוזמי הדיון מוכנים, אני אתן לך.

עופר כסיף: לא.

עופר כסיף: שיענה אחרי זה.

שלמה קרעי: שיענה אחרי זה.

מיכאל ביטון: לא.

מיכאל ביטון: יוזמי הדיון.

מיכאל ביטון: ועכשיו, יוזמי הדיון.

יעקב מרגי: אני אומר לך, אל תבקש רשות דיבור.

מיכאל ביטון: נעמה, בבקשה.

משה כץ: אדוני היושב-ראש, שלוש דקות.

משה כץ: אדוני היושב-ראש.

מיכאל ביטון: לא.

מיכאל ביטון: עכשיו יוזמי הדיון, כל אחד שלוש דקות.

מיכאל ביטון: קדימה.

נעמה לזימי: קודם כול, אני אגיד שבדרך כלל אני אדם אמוציונלי אבל לא עד כדי כך.

נעמה לזימי: משהו בדיון הזה באמת הוציא ממני את האמוציות בגלל שוויון נפש וכולם - - -

יעקב מרגי: תהיה כמוני, רגועה.

יעקב מרגי: אני לא אמוציונלי.

נעמה לזימי: בקטנה.

מיכאל ביטון: כן, כן.

עופר כסיף: לא, לא, לא.

נעמה לזימי: בגלל שוויון הנפש וכולם מתייחסים לזה כאילו זה המצב.

מיכאל ביטון: כן.

מיכאל ביטון: ששש.

קרן ברק: גזרת גורל.

נעמה לזימי: ושאין שום סיבה לדרוש מהבנקים, שרק השיאו רווחים, להשאיר את הכספומטים.

נעמה לזימי: אולי באמת לבחון מה ההשלכות של זה לאוכלוסיות.

נעמה לזימי: אגב, דורית צודקת.

נעמה לזימי: גם אני, דורית, צריכה סניף בנק.

נעמה לזימי: צריך לומר את זה.

נעמה לזימי: אני מדברת על אוכלוסיות הקצה.

נעמה לזימי: אבל במה שאת אומרת את צודקת, זה באמת צורך כללי.

נעמה לזימי: לא ייתכן שהמדינה פשוט מאפשרת את המצב הזה, סגירת 95% מהבקשות.

נעמה לזימי: אני רוצה לשאול על הפיקוח על עמלת הבנקים.

נעמה לזימי: ווואלה, מיכאל, יש לך ועדה חשובה.

נעמה לזימי: אפשר גם פה להעביר חקיקה בנושא הזה.

נעמה לזימי: עם כל הכבוד, אם זה לא קורה בדרך המלך, יכול להיות שאנחנו, נבחרי הציבור שאולי באמת קצת יותר רואים מה קורה סביבנו, צריכים לעשות את הדבר הזה.

נעמה לזימי: למה באמת רק 5% מהבקשות נשללו, ולמה אושרו 95% מהבקשות לסגירת סניפי הבנקים?

נעמה לזימי: עכשיו, איפה נסגרים הבנקים?

נעמה לזימי: איפה יש סניפים ראשיים?

נעמה לזימי: באזורים שהם אזורים, קודם כול, הרבה יותר מרכזיים, איפה שהם נמצאים גאוגרפית.

נעמה לזימי: ודווקא נסגרים במקומות בהם התלות בנק, בנציג, במישהו שיסביר גם בהנגשה שפתית, גם בהנגשה בכלל כללית על מה עושים, היא הרבה יותר חשובה.

נעמה לזימי: בעצם המדינה פה ובנק ישראל עודדו באיזשהו מקום גם הגדלת שוק שחור, יש לומר.

נעמה לזימי: יש לכם פה אחריות כבדה על מה שעשיתם, גם על העמקת פערים וגם על הגדלת אמצעים עבריינים להתנהל בגלל שעשיתם את המעשה הזה.

נעמה לזימי: עכשיו, עומד פה המנכ"ל של כספונט ואומר לי: זה לא רווחי; דיסקונט לא מרוויחים; אני לא מרוויח.

משה כץ: לא.

משה כץ: לא אמרתי - - -

נעמה לזימי: אדוני, לא חייב.

נעמה לזימי: לא חייב.

נעמה לזימי: הבנקים צריכים לשים סניפים.

נעמה לזימי: אתה באמת לא עושה טובה.

נעמה לזימי: אדוני, אני אומרת לך, אני צריכה להגיד לך את זה כאן, המדינה צריכה לדרוש מהבנקים לעשות סניפים חד-משמעית.

משה כץ: זה לא קשור אליי.

נעמה לזימי: ואף אחד לא צריך להיות תלוי בך.

נעמה לזימי: כשרשות התחרות אומרת שאין פה כשל שוק, מה זאת אומרת?

נעמה לזימי: יש פה כשל בכם.

נעמה לזימי: אם אין כשל שוק בזה, באמת אין לי מושג למה אתם מתקיימים ולמה צריך אתכם.

נעמה לזימי: אני לא מבינה.

נעמה לזימי: יש פה הפקרה מוחלטת של חובה מאוד אינהרנטית באמת לכל איכות חיים בסיסית במרחב – הנגישות לכסף, הנגישות לעצמאות כלכלית.

נעמה לזימי: אתם פגעתם בה.

נעמה לזימי: אתם פגעתם בדבר הבסיסי הזה.

נעמה לזימי: לא יכול להיות שבן אדם, שלא בטוח שיכול להתנייד בצורה נוחה מכל מיני סיבות, צריך לחפש את עצמו וצריך לבקש שמישהו יבדוק לו איפה יש סניף כן פתוח ואיזה קו אוטובוס מגיע.

נעמה לזימי: אני חווה את זה פשוט בשכונות קריית אלעזר, חיפה.

נעמה לזימי: פעמיים בשבוע אני צריכה להסביר למישהו איך להגיע לנביאים בהדר.

נעמה לזימי: אני כן.

יעקב מרגי: ושם אין חנייה.

יעקב מרגי: ושלמי חנייה 30 שקל.

קרן ברק: הוא בא באוטובוס.

נעמה לזימי: אתם יצרתם עיוות חברתי.

עופר כסיף: לשעה.

מיכאל ביטון: נא לתת לה לסיים, בבקשה.

נעמה לזימי: אותו אני לא מאשימה.

נעמה לזימי: הוא השוק הפרטי שלא אמור לדאוג לאזרחים.

נעמה לזימי: אין לי ציפייה שתדאג לאזרחים.

נעמה לזימי: לא תדאג לאזרחים.

נעמה לזימי: אם לא נגביל אותך, לא תדאג לאזרחים.

נעמה לזימי: אתה לא שם בשביל זה.

נעמה לזימי: את כן.

מיכאל ביטון: תודה, נעמה.

מיכאל ביטון: עופר כסיף.

עופר כסיף: תודה רבה.

עופר כסיף: ותודה גם לנעמה ולחברים האחרים שיזמו.

עופר כסיף: אני אהיה מאוד קצר, אני לפחות אנסה.

עופר כסיף: אני חושב שיש פה משהו יותר גדול מפיל בחדר שאנחנו לא נוגעים בו, או שהוא הוזכר קודם כדרך אגב, אבל בצורה לא נכונה.

עופר כסיף: השאלה היא בכלל למה הבנקים נסגרים.

עופר כסיף: לא, אני לא מקבל את האמירה הקודמת של עודדה, כמדומני, שזה משום שיש ביקוש יותר נמוך לשירותים בנקאים בסניפים מהציבור.

עופר כסיף: זאת לא הסיבה.

עופר כסיף: הסיבה היא שהבנקים רוצים להמשיך להרוויח.

עופר כסיף: ואם הם יכולים לסגור סניפים ולפטר עובדים, ובכך לקצץ את ההוצאות שלהם, הם יעשו את זה.

עופר כסיף: זאת הסיבה העיקרית.

קרן ברק: אף אחד לא אומר להם לעצור.

עופר כסיף: זאת הסיבה העיקרית.

עופר כסיף: וכאן, כמובן, יש תפקיד למדינה.

עופר כסיף: המדינה צריכה באמת להתערב כאן.

עופר כסיף: אני לא ידוע כחובב הקפיטליזם ומה שמכונה בעגה העקומה, לשיטתי, תחרות חופשית ושוק חופשי.

עופר כסיף: העמדה שלי היא שכשיש תחרות היא אף פעם לא חופשית, ובטח שהיא הופכת את האדם ללא חופשי.

עופר כסיף: אבל אני לא אכנס עכשיו להגיגים, למרות שזה מאוד מפתה אותי.

עופר כסיף: אבל אני כן אומר שסגירת הבנקים והסניפים היא הדבר, היא בעצם החטא הקדמון.

יעקב מרגי: אכן כן.

עופר כסיף: מזה הכול נגזר.

נעמה לזימי: נכון.

עופר כסיף: ומה שגורם לסגירת הבנקים זה אך ורק דבר אחד: הרצון של בעלי ההון להרוויח עוד.

עופר כסיף: אם אנחנו, כפי שאמרתי, יכולים לסגור סניף, לא מעניינים אותנו העובדים, נפטר אותם, לזרוק אותם.

עופר כסיף: כמובן שבסניפים האחרים, אנחנו אולי גם נעסיק את העובדים כעובדי קבלן, אם אפשר, בלי זכויות.

עופר כסיף: אם אפשר לשלם לעובדי הבנק אפילו שכר מינימום.

מיכאל ביטון: חברות-בת לכספומטים.

עופר כסיף: יש רשימה ארוכה.

מיכאל ביטון: ושם להרוויח כמה שרוצים.

מיכאל ביטון: ולא יהיו דוחות לציבור.

מיכאל ביטון: הבנק צריך דוח כספי לציבור.

מיכאל ביטון: הוא נסחר.

עופר כסיף: סליחה, אדוני, אני אסיים תוך דקה.

מיכאל ביטון: אבל החברה הפרטית אין לה דוח כספי לציבור.

נעמה לזימי: כן.

עופר כסיף: מה שמעניין את בעלי הבנקים, ולא משנה על איזה בנק מדובר – כמובן שזה לא רק הבנקים, אני מדבר על הבנקים, כי זה הנושא – הוא להרוויח כמה שיותר.

עופר כסיף: אני חובב רוק, דרך אגב.

עופר כסיף: נזכרתי בשיר.

עופר כסיף: יש שיר נהדר של רמי פורטיס שאומר כך: "קונים עוד בית ועוד מכונית/ וקוקר ספניאל ועוד מכונית.

עופר כסיף: //" זה בדיוק מה שבעלי הבנקים רוצים.

נעמה לזימי: סוגה עילית.

עופר כסיף: זה מה שהם רוצים.

עופר כסיף: הם רוצים רווח ורווח ורווח.

עופר כסיף: לא מעניינים אותם העובדים שלהם, ולא מעניין אותם הציבור.

עופר כסיף: ומאחר שמה שצריך לעניין אותנו כחברי כנסת ואת רוב האנשים שיושבים כאן, לפחות מהגופים שאמורים להיות גופים ציבוריים, זה הציבור, ולא בעלי הבנקים.

עופר כסיף: ואם אנחנו דואגים לציבור, כולל ציבור העובדים של הבנקים, אנחנו צריכים לעשות הכול כדי שלא יסגרו סניפים.

עופר כסיף: נהפוך הוא.

נעמה לזימי: נכון.

עופר כסיף: וכמובן שחלק מזה צריך להיות, וגם המדינה צריכה להתערב פה, בזכויות העובדים, בתנאי ההעסקה שלהם.

עופר כסיף: כל הדברים האלה קשורים.

עופר כסיף: ומכאן, אחר כך כשסוגרים את הסניפים כדי להרוויח ולצמצם הוצאות, ואחר כך גם מאשימים: לא, אין ביקוש.

עופר כסיף: שזה קשקוש.

עופר כסיף: אחר כך מה עושים גם בנוסף לזה?

עופר כסיף: אם סגרנו סניף, אנחנו גם, ואמר יפה קודם יושב-ראש הוועדה, ולא רק הוא, שהבנקים עדיין שולטים, בסופו של דבר בדרך כזו או אחרת גם במכונות משיכת הכספים הלא בנקאיות.

עופר כסיף: מה הם עושים?

עופר כסיף: הרי הם לא הרוויחו מספיק מזה שפיטרו עובדים וסגרו סניפים?

עופר כסיף: מיליארד אחד אולי לא מספיק, אולי צריך עוד מיליארד.

עופר כסיף: אז מה נעשה?

עופר כסיף: נגבה גם עמלות כפולות ומכופלות ומשולשות כדי להרוויח עוד קצת.

עופר כסיף: הדבר הזה חייב להיפסק.

עופר כסיף: והמשפט האחרון.

עופר כסיף: אדוני היושב-ראש, זה לא דיון ראשון בוועדת הכלכלה בנושא.

עופר כסיף: דנו בזה.

עופר כסיף: אני זוכר שיושב-ראש הוועדה ב-2016–2017, איתן כבל, אמר דברים דומים.

נעמה לזימי: נכון.

יעקב מרגי: ב-2020 אצלי גם כן.

עופר כסיף: נכון.

עופר כסיף: אבל אני הולך עוד יותר אחורה.

עופר כסיף: אז אולי הגיע הזמן, אחרי שהנושא הזה עלה לדיון ב-2017 וב-2016 וב-2020, הגיע הזמן שהדיון הזה לא יהיה עוד דיון במסגרת הסיטקום המתמשך, אלא שיהיה דיון עם פריצת דרך לשינוי אמיתי.

עופר כסיף: והשינוי אמיתי חייב להיות התערבות של המדינה נגד סגירת הסניפים, נגד ניצול העובדים, נגד ניצול הציבור בכך שהוא צריך לשלם עמלות מטורפות.

נעמה לזימי: נכון.

מיכאל ביטון: וכפולות.

נעמה לזימי: נכון.

מיכאל ביטון: שלמה קרעי.

שלמה קרעי: ביטון, אולי עכשיו תסכים לקבוע איתי הפגישה.

יעקב מרגי: ואחריו?

מיכאל ביטון: ואחריו – מרגי.

שלמה קרעי: אדוני היושב-ראש.

מיכאל ביטון: ואחריו – קרן ברק.

שלמה קרעי: אדוני היושב-ראש, אני - - -

מיכאל ביטון: ואחריו – אשכנזי.

מיכאל ביטון: בבקשה.

שלמה קרעי: אדוני היושב-ראש, אני חושב שאין לנו שום צורך להתמקד בחברות הפרטיות שמנסות לעשות כאן איזושהי יוזמה כלכלית.

שלמה קרעי: ההתמקדות צריכה להיות אחרת.

שלמה קרעי: וגם, אגב, אם היה כאן סוג של מונופול, אם היה, ואני לא חושב שקיים, לי אין שום ציפיות מרשות התחרות.

שלמה קרעי: כשראיתי שהם לא עשו כלום בעניין הזה, כשביטלנו בשנה שעברה את מגבלת שליש הפריים, וכל הבנקים העלו את הריביות, והחדשות 12 עשו על זה כתבה מאוד גדולה, ואתם נאלמתם דום.

שלמה קרעי: היה לכם קל ללכת, לקחת מסמכים מהסופרים, מרמי לוי, מפה משם, אבל בבנקים אתם לא מעיזים לנגוע.

עופר כסיף: אבל לא אמרו לכם לא לראות ערוץ 12?

שלמה קרעי: לא, לא.

שלמה קרעי: לי יש אישור מיוחד.

מיכאל ביטון: כסיף, אין בוועדה הזאת פוליטיקה.

מיכאל ביטון: אל תכניס לנו את זה אחרי שעה וחצי.

יעקב מרגי: זה קורה לבד.

יעקב מרגי: עופר, זה קורה לבד.

מיכאל ביטון: קרעי, בבקשה.

שלמה קרעי: כשבעניין כל כך מהותי, שהבנקים מרוויחים 300 מיליון שקל בשנה בגלל אותה עמלת פירעון מוקדם ומגבלת שליש הפריים שמכניסה להם מיליארדים ושהם הקפיצו את כל המחירים בגלל זה, ואתם שותקים ונאלמים דום, אז מכם אין לי בכלל ציפיות.

שלמה קרעי: אני חושב, אדוני, שצריך להתמקד כאן בנושא של השירותים הבנקאיים.

שלמה קרעי: הבנקים הם אלו שצריכים לדאוג לשירותי בנקאות, לא רק איפה שהסניף נסגר.

שלמה קרעי: איפה שהסניף נסגר, בוודאי.

שלמה קרעי: הם הרי חוסכים מיליונים או עשרות מיליונים בשנה.

שלמה קרעי: הם צריכים לשים לא רק כספומטים, גם שירותים אחרים, הפקדת צ'קים, כל המכונות האלה שצריכים לשים איפה שהיו סניפים ואינם.

שלמה קרעי: רוצים דיגיטל, תהפכו את זה לדיגיטל האמיתי, ולא לשלוח את הלקוחות לחפש במקומות אחרים.

שלמה קרעי: ויתרה מכך, איפה שכספונט עכשיו בחרו לשים כספומטים, כי הם חושבים שהאוכלוסייה צריכה, אני מציע לכם, בנק ישראל, להכריח את הבנקים ולהורות להם לשים כספומטים חינמיים באותם מקומות שהאוכלוסייה משתמשת.

שלמה קרעי: כמו שאנחנו רואים, לא סתם – כספונט וכל הכספומטים הפרטיים, כנראה, עשו עבודה מאוד מאוד יסודית וטובה, וראו איפה האוכלוסייה צריכה למשוך כסף, איפה היא צריכה שירותים בנקאיים.

שלמה קרעי: את השירותים האלו, אתם, הפיקוח על הבנקים, צריכים להורות לבנקים לתת שירות כזה לאזרח.

שלמה קרעי: הרי הבנקים מרוויחים 10 מיליארד שקל בשנה.

שלמה קרעי: 10 מיליארד שקל רווח נקי בחמשת הבנקים הגדולים.

שלמה קרעי: אז ירוויחו 9.5 מיליארד.

נעמה לזימי: הם הרוויחו עכשיו ברבעון 14.

שלמה קרעי: אני לא יודע.

יעקב מרגי: איפה ה-4?

יעקב מרגי: 4 זרקת לפח.

נעמה לזימי: העלמת דווקא – רק בדיבידנדים שחילקו, חילקו איזה - - -

שלמה קרעי: לא.

שלמה קרעי: אני מדבר על הרווח הנקי.

שלמה קרעי: הרווח הנקי אחרי.

נעמה לזימי: 14.

מיכאל ביטון: לא נעים לו להגיד 14.

נעמה לזימי: 14 - - -

מיכאל ביטון: הוא עיגל למטה.

מיכאל ביטון: לא נעים לו.

שלמה קרעי: תראה, היא מעלה – את יודעת, לי אין בעיה עם אנשים - - -

יעקב מרגי: זה לא משנה, לא נתווכח.

שלמה קרעי: לי אין בעיה.

שלמה קרעי: את מעלה את זה עוד יותר.

נעמה לזימי: 14.5.

שלמה קרעי: אין לי בעיה עם אנשים שמרוויחים כסף.

שלמה קרעי: רק שירוויחו את זה ביושר.

שלמה קרעי: ויש לי הרבה טענות על הבנקים, על העמלות פירעון מוקדם, על הריביות הנושכות במשכנתאות, על עמלת ערבות בנקאית.

שלמה קרעי: אתה מכיר את זה.

עופר כסיף: הקרטל.

שלמה קרעי: כן.

שלמה קרעי: נכון.

יעקב מרגי: דואופול.

יעקב מרגי: דואופול.

שלמה קרעי: זה אוליגופול .

שלמה קרעי: אוליגופול .

שלמה קרעי: כך המחקר של בנק ישראל קורא להם.

מיכאל ביטון: כן.

שלמה קרעי: אבל בנושא הזה, המינימום, השירות המינימלי של משיכת מזומנים, אתם חייבים להיכנס לעובי הקורה ולייתר את העמלות המנופחות שהבנקים גובים.

מיכאל ביטון: שירות בסיס לאזרח בעולם דיגיטלי, שלא לפגוש בני האדם.

מיכאל ביטון: לפחות נוכל לקחת כסף, אבל לא.

מיכאל ביטון: זה לא התפקיד של הבנק הרגיל.

מיכאל ביטון: זו ההפרטה.

מיכאל ביטון: זה קודם ירוויח, ואחרי זה עוד מישהו ירוויח.

מיכאל ביטון: מרגי, בבקשה.

יעקב מרגי: אדוני היושב ראש, אני אומר לך בכנות, קשה להתמקד כי יש הרבה מה לומר.

יעקב מרגי: ואני אנסה להצטמצם.

יעקב מרגי: מוצאי שבת שודרה, זה נושא שדומה, בכאן 11 - -

מיכאל ביטון: כן.

יעקב מרגי: זמן אמת, תוכנית זמן אמת.

יעקב מרגי: המדינה משילה מעליה מתן שירותים, ומוציאה את זה למכרז.

יעקב מרגי: וראו איזה פלא, חברה אחת תמיד זוכה.

יעקב מרגי: פ.מ.י פרימיום.

יעקב מרגי: עוד מעט נשים את סמל המנורה על פ.מ.י פרימיום.

יעקב מרגי: עכשיו, למה אני אומר את זה?

מיכאל ביטון: זה משרד ממשלתי.

מיכאל ביטון: המשרד לפרימיום.

יעקב מרגי: אנחנו המחוקקים נכשלנו בקטע הזה.

יעקב מרגי: אפשרנו לממשלה, אפשרנו לבנקים להתנער מכל החובה שלהם.

יעקב מרגי: הם משחקים בכסף שלנו.

יעקב מרגי: הם לא עושים לנו טובה.

יעקב מרגי: הרווחים האלה הם מהכסף שלנו.

נעמה לזימי: נכון.

יעקב מרגי: תסלח לי, היא אומרת לי, עודדה אומרת לי – אני אדם דיגיטלי.

יעקב מרגי: אני משתמש, כן?

יעקב מרגי: - - - סיפור אחד.

יעקב מרגי: בנק הדואר.

יעקב מרגי: נכון אי-אפשר להפקיד צ'קים שלא במסלקה של הבנק?

קריאה: זה לא קשור להפקדה.

יעקב מרגי: אי-אפשר.

יעקב מרגי: עכשיו, אני כדי להפקיד צ'ק, מישהו נתן לי צ'ק בנק הדואר, אני צריך לנסוע, במקרה שלי זה 20 דקות, לסניף מרכזי.

יעקב מרגי: אין חנייה שם.

יעקב מרגי: אני צריך לשלם עוד 20–25 שקלים לחנייה.

יעקב מרגי: לחכות בתור, להפקיד, את יודעת מה, בחיש-בנק להפקיד אותו.

יעקב מרגי: אז אל תאמרו לי, אל תנסו לנמק בקטע הזה.

יעקב מרגי: יש עדיין, עדיין אוכלוסיות רבות שנעדרות את היכולת הטכנולוגית.

יעקב מרגי: יש עדיין, עדיין אנשים שלא מוכנים לוותר בסוגיית ההון העצמי שלהם, הכסף שלהם, על המגע האנושי.

יעקב מרגי: הוא רוצה את המגע האנושי.

יעקב מרגי: אנחנו אפשרנו להם.

יעקב מרגי: אני כופר בתפיסה הזו.

יעקב מרגי: אני מבקש ממך, אדוני היושב-ראש, הצעתי לך, לסכם שאנחנו נגיש כוועדה הצעת חוק.

נעמה לזימי: מעולה.

יעקב מרגי: אם לא, אני אגיש אותה כפרטית.

יעקב מרגי: השירות הזה הוא שירות בנקאי פר אקסלנס, ולא צריך לשלם עליו.

יעקב מרגי: אם יש חברות פרטיות, שיתחשבנו עם הבנקים, לא איתנו.

נעמה לזימי: בדיוק.

יעקב מרגי: זה כסף שלי.

מיכאל ביטון: אנחנו נגיש את הצעת החוק הזו.

יעקב מרגי: אל תשחקו איתי, בכסף שלי ארבע פעמים.

מיכאל ביטון: מרגי, אנחנו נגיש את ההצעה הזו.

יבגני סובה: יש הצעת חוק, ולא צריך עוד.

יבגני סובה: הוועדה תדון.

יעקב מרגי: משפט האחרון, אדוני היושב-ראש.

מיכאל ביטון: כן.

יעקב מרגי: אני רוצה לסיים משפט.

מיכאל ביטון: כן.

יעקב מרגי: פעם היו לי הרהורי כפירה.

יעקב מרגי: היום אני כופר בעיקר בסוגיה הזו שהמפקח על הבנקים דואג לי.

יעקב מרגי: הוא לא דואג לי.

קרן ברק: לא דואג לך.

קרן ברק: לבנקים.

יעקב מרגי: הוא דואג ליציבות הבנקים.

יעקב מרגי: הממונה על שוק ההון לא דואג לי.

יעקב מרגי: הפנסיה שלי אצלו, קרן השתלמות שלי אצלו.

יעקב מרגי: הוא לא דואג לי.

יעקב מרגי: הוא דואג ליציבות, כי זה החמצן של המדינה, הפרטיות.

יעקב מרגי: אז אני אומר לכם, אנחנו אשמים.

יעקב מרגי: והגיע הזמן שנהיה יותר אגרסיביים.

יעקב מרגי: אל תמכרו לנו שאם נגביל, לא יהיו מכשירים.

יעקב מרגי: זה לא מאיים עלינו.

נעמה לזימי: ממש לא.

יעקב מרגי: ובכלל, הממונָה על התחרות, הממונֶה – היום אין ממונָה.

יעקב מרגי: הגיע הזמן או לתת להם זריקת המוגלובין, להזריק להם, להעיר אותם משנתם.

קרן ברק: לא.

קרן ברק: לסגור אותם.

קרן ברק: הם לא קיימים.

יעקב מרגי: הוא בכלל, הוא אמר לך: זה לא שוק; אני אפילו לא בוחן את זה.

יעקב מרגי: 70% אני לא בוחן.

נעמה לזימי: - - -

קרן ברק: הם לא קיימים.

קרן ברק: מיותר.

קרן ברק: משכורות מיותרות.

יעקב מרגי: זה חזירי.

יעקב מרגי: זה שוד לאור היום של האזרח.

יעקב מרגי: אני דורש להפסיק את התשלום.

יעקב מרגי: אל תגררו אותנו לפיקוח, פריסה, לא פריסה.

מיכאל ביטון: צריך להעביר חוק.

יעקב מרגי: זה שירות שהבנקים חייבים לתת אותו, וצריך לקבוע תקינה, כן, לכמה חשבונות בנקים מול מכשיר.

יעקב מרגי: כמו שאני יודע, מול המדינה, בשירותי הרווחה לקבוע תקינה, בחינוך לקבוע תקינה, גם פה אני רוצה לקבוע תקינה.

נעמה לזימי: איך זה לא קרה?

נעמה לזימי: איך זה לא נמצא עד עכשיו?

יעקב מרגי: כי אנחנו צועדים בצעדי ענק לחזירות במשק הישראלי.

מיכאל ביטון: כן.

נעמה לזימי: ממש חזירות.

נעמה לזימי: זה פשוט ככה.

מיכאל ביטון: תודה לך, מרגי.

מיכאל ביטון: קרן ברק, בבקשה.

קרן ברק: טוב.

קרן ברק: אני יש לי תחושה מאוד קשה, כי אני מכירה את הפרצופים שיושבים פה.

קרן ברק: ויש לי תחושה שהתחושה שלהם זה: בואו, נגמור את הדיון הזה; בסדר, שיצעקו עלינו קצת; נמשיך לעשות את מה שאנחנו עושים הכי טוב, ולהתעלם מהציבור.

קרן ברק: הכלבים נובחים והשיירה עוברת.

קרן ברק: והם יושבים עם הפרצופים האלה.

קרן ברק: עכשיו, חבר'ה, אתם צריכים להבין, הם לא נותנים דין וחשבון לציבור.

קרן ברק: זה לא התפקיד שלהם.

קרן ברק: אנחנו נותנים דין וחשבון לציבור.

קרן ברק: אם אנחנו לא נשים את האנשים האלה, את שומרי הסף, את עודדה פרץ ואת הרשת התחרות במקום, אנחנו נשלם את המחיר, כי הציבור סומך עלינו.

קרן ברק: הם אמורים להיות שומרי הסף.

קרן ברק: עכשיו, הם נרדמו מזמן, מזמן, מזמן בשמירה, רשות תחרות.

קרן ברק: כל אחד יודע, במיוחד הטייקון במדינת ישראל יודע, שאין רשות תחרות במדינת ישראל.

קרן ברק: לפחות בחמש השנים האחרונות, המוסד הזה גמרו אותו בחמש השנים האחרונות.

קרן ברק: אם לא יפיחו בו חיים, אפשר לסגור אותו, כי זה עדיף מאשר שזה יהיה אות מתה.

קרן ברק: או סוגרים או לוקחים את האנשים הכי מוכשרים שישבו שם וילחמו.

מיכאל ביטון: ואת מי ממנים?

מיכאל ביטון: את ממי ממנים?

מיכאל ביטון: עורך דין שייצג את אלה מהחברות הגדולות ביותר, הקרטלים?

מיכאל ביטון: זה המינוי.

קרן ברק: נכון.

יעקב מרגי: על מי אנחנו מלינים?

יעקב מרגי: על עצמנו.

מיכאל ביטון: זה המינוי ללוחם של השוק החופשי והתחרות.

יעקב מרגי: אנחנו עושים.

מיכאל ביטון: אדם שלמד עשרות שנים איך לסבוב את המדינה ולייצג את הגופים הגדולים ביותר שנהנים מקרטל באספקת שירותים.

מיכאל ביטון: את מי ימנו לתפקיד?

מיכאל ביטון: הם היו נועזים ברשתות המזון.

מיכאל ביטון: פתאום מעצרים, חקירות.

קרן ברק: יש עוד כמה אנשים הגונים.

מיכאל ביטון: אירוע חד-פעמי.

מיכאל ביטון: אירוע נדיר.

קרן ברק: כן.

מיכאל ביטון: אירוע פסגה.

מיכאל ביטון: מפגש פסגה.

קרן ברק: יש עוד כמה אנשים הגונים במדינת ישראל, שיכולים לעמוד במוסד החשוב הזה.

יעקב מרגי: איך הוא הסתיים?

מיכאל ביטון: עוד לא יודעים.

יעקב מרגי: בקול ענות חלושה.

קרן ברק: אבל אם לא, לפחות שזה לא יהיה כאילו יש, ושהם עושים בדיוק הפוך, משמרים את המונופולים.

קרן ברק: אבל יש פה עוד גוף, שזה חמור בחזקות, כי אתם לא עושים לנו טובה.

קרן ברק: זה מה שאתם לא מבינים.

קרן ברק: אתם עושים טובה.

קרן ברק: אתם מקבלים משכורת כדי להגן על הציבור.

קרן ברק: זו העבודה שלכם.

קרן ברק: עכשיו, אם אתם לא מבינים – אתם, כמובן, צריכים לשמור על היציבות הבנקאית.

קרן ברק: אבל תשבו שבוע אחד, שבוע אחד, בבנק אחד, כל אחד מכם פה, בבנק, ותראו איך הבנקים האלה מתנהלים.

קרן ברק: אתם יושבים בגדל השן שלכם שם, למעלה, אין לכם מושג מה קורה למטה.

קרן ברק: אתמול הייתה לי שיחה מאוד קשה עם הפיקוח על הבנקים בכלל על ענף התיירות: תגישו פרטני, ניתן לכם גרייס, ניתן לכם גרייס לענף התיירות, פרטני על כל עסק ועסק.

קרן ברק: לא.

קרן ברק: זה לא אירוע רוחבי?

מיכאל ביטון: כסיף, שנייה.

מיכאל ביטון: זה לא מכובד.

מיכאל ביטון: כאילו, היא מדברת.

מיכאל ביטון: היא הקשיבה לך.

קרן ברק: אתה מפריע לי.

מיכאל ביטון: ואתם לא יכולים, ליד כולם פה עם טלפון, דיון.

מיכאל ביטון: בבקשה.

קרן ברק: אז אני אומרת, אין במקום.

קרן ברק: במקום לרדת למטה, לשבת שבוע בבנק, לראות מה קורה בסניפים, מה קורה עם האנשים המסכנים.

קרן ברק: יושבים פה אנשים, מתחננים על חייהם: בבקשה, בבקשה.

קרן ברק: אנחנו צריכים לשבת פה על סף אנשים שאומרים: תעזרו לנו.

קרן ברק: על מה ולמה?

קרן ברק: זה לא תעזרו לנו בגופים שאין להם כסף.

קרן ברק: לגופים יש טונות של כסף.

קרן ברק: התפקיד שלנו הוא שהם לא יתחננו.

קרן ברק: זה מביך אותי.

קרן ברק: מביך אותי כנבחרת ציבור שיושבים אנשים ומתחננים על חייהם.

קרן ברק: זה לא אמור להיות ככה.

קרן ברק: אנחנו היינו אמורים להקדים תרופה למכה.

קרן ברק: אנחנו נרדמנו בשמירה.

קרן ברק: הם כבר שנתיים משחקים במשחקים שלהם, והם אלה שקובעים.

קרן ברק: שוב אני חוזרת, כי אתם הפרעתם לי.

קרן ברק: הם יושבים, וכשאני אומרת להם: מה קורה עם ענף התיירות?

קרן ברק: תנו להם גרייס להחזר ההלוואות.

קרן ברק: לא, שיבקשו פרטני.

קרן ברק: אתה יודע כמה זמן ייקח להם לבדוק פרטני אחד-אחד?

קרן ברק: הענפים כבר ייסגרו.

קרן ברק: למה?

קרן ברק: כי הם מנותקים לחלוטין ממה שקורה במדינה.

קרן ברק: ולכן, אם הם לא עושים את העבודה שלהם, והם לא עושים את העבודה שלהם – הינה, אני קובעת, הם לא עושים את העבודה שלהם, לא הפיקוח על הבנקים ולא רשות לתחרות – אז התפקיד שלנו זה לקחת את המושכות ולהוביל על הראש שלהם, גם נגד כל ההחלטות שלהם ונגד כל המדיניות שלהם, כי ככה המדינה שלנו תיגמר.

קרן ברק: הם לא עוזרים למדינה.

קרן ברק: הם עוזרים לעצמם.

קרן ברק: הם עוזרים לבנקים.

קרן ברק: אנחנו נעזור לציבור.

קרן ברק: תודה רבה.

מיכאל ביטון: תודה לך, קרן ברק.

מיכאל ביטון: דברים קשים.

מיכאל ביטון: אבל אנשים בכנסת דיברו פה מדם ליבם.

מיכאל ביטון: אני לא ראיתי הרבה דיונים אצלי שחברי כנסת היו נסערים רגשית כמו הדיון הזה.

מיכאל ביטון: כנראה יש פה עוול מתמשך.

מיכאל ביטון: כנראה לא הצלחנו לפצח מנגנון.

מיכאל ביטון: כנראה הכלבים נובחים והשיירה עוברת, וזה מה שכסיף אמר.

מיכאל ביטון: עוד דיון ועוד דיון.

מיכאל ביטון: סיטקום, קראת לזה.

מיכאל ביטון: אנחנו נצטרך להביא חוק.

קרן ברק: הם גם לא מקשיבים.

מיכאל ביטון: חוק של הקואליציה עם האופוזיציה, בהסכמה, ונביא אותו מהר ונעסוק בו.

מיכאל ביטון: סובה, אם אתה יכול להיות קצר.

מיכאל ביטון: אנחנו בסוף הדיון.

יבגני סובה: לא.

יבגני סובה: אני רק רציתי להגיד.

מיכאל ביטון: כן.

יבגני סובה: אני אמרתי שיש כבר הצעת חוק על הקמת ועדה שבוועדה הזו יהיו נציגים.

קרן ברק: לא.

קרן ברק: לא הקמת וועדה.

נעמה לזימי: לא ועדה.

אוסאמה סעדי: למה צריך ועדה?

יבגני סובה: חבר'ה, לא הפרעתי לאף אחד.

יבגני סובה: אפשר להגיד שני משפטים?

קרן ברק: - - -

מיכאל ביטון: תנו לו לסיים.

מיכאל ביטון: תנו לו.

יבגני סובה: אבל לא הפרעתי לאף אחד.

מיכאל ביטון: תנו לו לסיים.

מיכאל ביטון: סובה, בבקשה.

יבגני סובה: אתה יודע מה, לא רוצה להגיד, לא רוצה להגיד.

מיכאל ביטון: לא.

מיכאל ביטון: אתה יכול.

יבגני סובה: אתה לא רוצה להקשיב, אני לא רוצה להגיד.

מיכאל ביטון: למה?

מיכאל ביטון: אני רוצה שתגיד.

יבגני סובה: אז אני אומר לך.

יבגני סובה: אז תנו להגיד.

מיכאל ביטון: אני מבקש מהם שקט בשבילך.

יבגני סובה: אז אני מסביר לך שהסמכות הזאת הייתה בידי הכנסת.

יבגני סובה: הכנסת לפני כמה שנים נתנה סמכות למפקח על הבנקים לסגור סניפים.

יבגני סובה: עכשיו, במקום שאנחנו כל הזמן נבקש מהם, אפשר להקים ועדה.

יבגני סובה: הוועדה הזאת תכלול את הנציגים של המשרדים הרלוונטיים.

יבגני סובה: אני, גילוי נאות, גם ישבתי עם המפקח על הבנקים לפני העברת התקציב.

יבגני סובה: אני רוצה שזה הדבר יהיה כן בהידברות, משום שהם אלה שאחראים על הנושא הזה.

יבגני סובה: ואנחנו צריכים לפקח על הנושא הזה.

יבגני סובה: אפשר להגיע לסיכום.

יבגני סובה: אפשר לשבת, ואפשר למנוע סגירת סניפים ללא אינטרס הציבורי.

קרן ברק: אתה לא היית בדיון הזה.

קרן ברק: אתה היית בדיון אחר לגמרי.

יבגני סובה: זו המטרה.

יבגני סובה: זה הכול.

מיכאל ביטון: בסדר.

מיכאל ביטון: הוא יכול להגיד מה שרוצה, קרן.

קרן ברק: אבל ככה - - - משרד האוצר - - -

יבגני סובה: אבל העליתם פה את הסוגיה של סגירת סניפים.

יבגני סובה: אז אני אומר את זה.

יבגני סובה: גם לי מותר להגיד בנושא.

מיכאל ביטון: אבל אני אומר לך שהוא הוסיף לך רעיון שסמכויות של - - -

יבגני סובה: לא הוסיף.

יבגני סובה: יש הצעת חוק.

יבגני סובה: מה הוסיף רעיון?

יבגני סובה: הצעת חוק.

קרן ברק: עוד - - -

מיכאל ביטון: לא.

מיכאל ביטון: אבל את יכולה להחזיר סמכויות גם לוועדה הזאת בחוק.

מיכאל ביטון: את יכולה להגיד שסגירת תעבור פה באישור.

נעמה לזימי: מיכאל, מה עושים עם כספומטים?

קרן ברק: לא ועדה סתם.

מיכאל ביטון: אנחנו נגיע לזה בסיכום.

מיכאל ביטון: אנחנו לקראת סיכום הדיון.

מיכאל ביטון: אוסאמה סעדי, ישבת בסבלנות, כן.

אוסאמה סעדי: אדוני היושב-ראש, תודה לחברים שיזמו את הדיון הזה, ותודה לך.

אוסאמה סעדי: אני מאז הכנסת הקודמת, מרגי, שהיית יושב-ראש ועדת הכלכלה, קיימנו מספר דיונים בעניין הזה של סגירת סניפי בנקים.

אוסאמה סעדי: אני הייתי אצלך, אדוני היושב-ראש, דיברנו על העניין הזה, ופניתי אליך עם היישוב איכסאל שסגרו, צמצמו למעשה את הסניף.

אוסאמה סעדי: והלכנו וקיימנו פגישה שם, וביקשנו מהם.

אוסאמה סעדי: הם אמרו במקום חמישה ימים, אנחנו נשאיר את זה יומיים, חצי יום ככה.

אוסאמה סעדי: ביקשנו מהם, עם ראש המועצה, שיפתחו את זה ביום שישי בבוקר, כי האנשים לא עובדים.

מיכאל ביטון: אוכלוסייה.

מיכאל ביטון: חופש, כן.

אוסאמה סעדי: אוכלוסייה.

אוסאמה סעדי: אנחנו צריכים ללכת לדרגים הגבוהים, למנכ"ל, לזה, לזה, על חצי יום.

אוסאמה סעדי: על כמה שעות ביום שישי.

אוסאמה סעדי: ועד עכשיו אין תשובה.

מיכאל ביטון: לאוכלוסייה שפנויה ביום שישי.

אוסאמה סעדי: בדיוק.

אוסאמה סעדי: ועד עכשיו אין תשובה.

אוסאמה סעדי: עד עכשיו אין תשובה.

מיכאל ביטון: אבל אני עזרתי בנושא, ואנחנו נפעל בנושא.

אוסאמה סעדי: בהחלט.

אוסאמה סעדי: תודה רבה.

מיכאל ביטון: ונביא לך תוצאה.

מיכאל ביטון: אבל הכפר הזה, מה יעזור?

מיכאל ביטון: יש לנו מאות מקומות.

מיכאל ביטון: זו בעיה עקרונית.

קרן ברק: נכון.

קרן ברק: בדיוק.

קרן ברק: אז לכן אני אומר, זו דוגמה למדיניות שהולכת ומחריפה.

מיכאל ביטון: צריך לנצח.

קרן ברק: אני הייתי בדיזינגוף סנטר, בדיזינגוף סנטר, לא תגיד איזה, כדי להוציא דפי פירוט חשבון.

קרן ברק: שני מסופים, אין דפים בשניהם, בדיזינגוף סנטר, בבנק דיסקונט.

קרן ברק: איפה הם ואיפה זה.

קרן ברק: בדיזינגוף סנטר, לא תגיד באיזה מקום נידח.

קרן ברק: אין דפים במדפסת.

אוסאמה סעדי: קרן, זה הזמן שלי עכשיו.

מיכאל ביטון: בבקשה, אוסאמה.

אוסאמה סעדי: אני אומר העניין הזה הולך ומחמיר, אדוני היושב-ראש, כי עכשיו הולכים ועוברים לכל העניין הזה של אוטומציה, ודיגיטציה, ודיגיטלי, והכול מכונות, והכול אוטומטי, בלי פקידים, בלי שום דבר.

אוסאמה סעדי: אז כמובן שזה פוגע באוכלוסיות החלשות, המבוגרים, בעלי מוגבלות, הנכים, וכל הדברים האלה.

אוסאמה סעדי: אבל אני מסתכל על הטבלה, אדוני היושב-ראש, פה.

אוסאמה סעדי: מתוך 7,381 מכשירי ATM, 4,914 פרטיים, שני שלישים.

מיכאל ביטון: דיברנו על זה.

מיכאל ביטון: כן.

אוסאמה סעדי: שני שלישים.

אוסאמה סעדי: ואתם המפקחים עד היום לא באתם ואמרתם – אז על הכול נעבור לפרטי וזהו.

מיכאל ביטון: כולם שמחים.

אוסאמה סעדי: כולם.

מיכאל ביטון: הבנקים מרוויחים, עוד חברות מרוויחות.

אוסאמה סעדי: כולם.

מיכאל ביטון: עוד חברות-בת מרוויחות, לא מדווחות על הרווחים כי הן פרטיות.

מיכאל ביטון: כולם שמחים.

קרן ברק: במיוחד הפרטיות.

מיכאל ביטון: כן.

אוסאמה סעדי: ואני אומר, אדוני היושב-ראש, משפט אחרון.

אוסאמה סעדי: בנגב, שכולם מדברים על הנגב ועל זה, קרעי, אין סניף בנק אחד, אין סניף בנק אחד, חוץ מברהט.

אוסאמה סעדי: ביישובים המוכרים והלא מוכרים אין אפילו סניף בנק אחד לרפואה.

אוסאמה סעדי: כמה שהעלינו את זה פה, לא עושים.

אוסאמה סעדי: אפילו מכשירי ATM אין.

קריאה: רק פרטיים.

אוסאמה סעדי: הכול פרטי.

אוסאמה סעדי: אז איך אתה רוצה לפתח?

אוסאמה סעדי: ומדברים על עוני ועל מצוקות, רק הם טובים בלדבר על משילות, ועל משילות ועל משילות.

מיכאל ביטון: כנראה שם עשירים.

מיכאל ביטון: שם עשירים כולם בכפר.

אוסאמה סעדי: עשירים לאללה.

מיכאל ביטון: אין להם בעיה לשלם עמלות כאלה.

מיכאל ביטון: סוציו-אקונומי 9 זה, לא?

מיכאל ביטון: מה המצב שם?

אוסאמה סעדי: 8.

מיכאל ביטון: 8.

מיכאל ביטון: נעגל למטה.

אוסאמה סעדי: 8 מינוס.

יעקב מרגי: תלוי.

מיכאל ביטון: תלוי איך מסתכלים.

קריאה: אין שם מדדים.

יעקב מרגי: אין מדדים שם.

מיכאל ביטון: כן.

מיכאל ביטון: משה אשכנזי, הסתדרות הגמלאים.

מיכאל ביטון: ואני אתן אפשרות למפקח על הבנקים להשיב, ולמפקח על ההון, ונסכם את הדיון.

מיכאל ביטון: משה אשכנזי.

משה כץ: אני לא אקבל זכות דיבור?

מיכאל ביטון: אני אנסה לתת לך.

מיכאל ביטון: השאלות שלך יופיעו בסיכום.

רן מלמד: כן.

רן מלמד: אבל אני הייתי רוצה להציע הצעה פרקטית מעבר לשאלה.

מיכאל ביטון: רגע, רגע.

מיכאל ביטון: אם תדע להגיד את זה תמציתי, אני אשתדל.

רן מלמד: כן.

רן מלמד: 20 שניות.

מיכאל ביטון: משה אשכנזי, בבקשה.

משה אשכנזי: כן.

משה אשכנזי: תודה רבה.

משה אשכנזי: אני יוצא מתוך הנחה שמבנה עקום מוליד שיטה עקומה, ולהפך.

משה אשכנזי: וזה מה שקורה פה.

משה אשכנזי: אנחנו נותנים לחתול לשמור על השמנת.

משה אשכנזי: הדברים נאמרו פה.

משה אשכנזי: הדברים נאמרו פה ב-2015, בוועדת הכלכלה בראשותו של חברי איתן כבל ב-2018, אפילו חוקק חוק.

משה אשכנזי: ושום דבר לא עוזר.

משה אשכנזי: אנחנו או שלא יודעים לקרוא את הדברים או שעוברים ליד הדברים.

משה אשכנזי: אני מסתכל פה על הרגולטור, על הגורם שצריך להיות אחראי על הפיקוח על הבנקים.

משה אשכנזי: אחד העקרונות, אחד הדברים שמחייבים אותם, וכך כתוב: שמירת ההגינות ביחסים העסקיים שבין הבנקים ללקוחותיהם.

משה אשכנזי: ובזה אתם כשלתם וכשלתם בגדול.

משה אשכנזי: את הסיבה לא צריך לחפש רחוק.

משה אשכנזי: אני מסתכל על הגוף המייעץ למפקח על הבנקים.

משה אשכנזי: תראו מי יושב שם: מנכ"ל בנק דיסקונט, מנכ"ל בנק איגוד, מנכ"ל בנק לאומי, המנכ"לים של שבעה הבנקים הגדולים.

משה אשכנזי: זה לא מספיק?

משה אשכנזי: גם יושב-ראש הרשות לניירות ערך.

משה אשכנזי: אז חבר'ה, אני מאוד מבקש.

משה אשכנזי: אנחנו הגמלאים, ובצער רב אני אומר, פשוט הבנקים מתעללים בנו, ומתעללים ברמות שלא היו כדוגמתן.

משה אשכנזי: סגירת מעל ל-260 סניפים תוך 6–7 שנים וגרירת האזרחים הוותיקים, שהם אלה שביססו את הבנקים וגרמו לשגשוגם, הם לקוחות ששירתו את הבנקים 50–60 שנה, לבוא להתעלם מהם, לזרוק אותם, לראות בהם כחצר האחורית, לגבות מהם עמלות, ואני אסביר גם כן.

משה אשכנזי: השורש של העמלות האלה הם הוספת חטא על פשע.

משה אשכנזי: אי-אפשר לדרוש מאזרח ותיק לקחת אוטובוס או לשלם מונית או לשים דלק ולנסוע לסניף רחוק, בגלל שסגרו את הסניף הקרוב, ועוד לבקש ממנו עמלת ריחוק ובבואו למשוך כסף מכספומט.

משה אשכנזי: עכשיו זה את הקטע אחד.

משה אשכנזי: הקטע השני - - -

מיכאל ביטון: אם תוכל להגיד משפט לסיום.

משה אשכנזי: אני מתגורר בבת ים.

מיכאל ביטון: כן.

משה אשכנזי: בבת ים שבה 160,000 תושבים.

משה אשכנזי: אין טלרים בבת ים.

משה אשכנזי: ובת ים היא אחת הערים המבוגרות.

משה אשכנזי: קרוב ל-37% מהאוכלוסייה הם אזרחים ותיקים.

משה אשכנזי: במצב כזה, אני מאוד מבקש מכבוד היושב-ראש, אם הוועדה הזאת לא תיקח יוזמה לקביעת תקינה או חקיקה להסדרת הכשלים והרשלנות הפושעת של הגורמים המפקחים על הבנקים, האזרחים הוותיקים ימשיכו לשלם את המחיר.

משה אשכנזי: ולכן אני מציע שתיקבע, שהישיבה הזאת, כדי שלא תהיה ישיבה לפרוטוקול בלבד, ישיבה שבה – כולנו פה קראנו את העיתון של אתמול, למעשה.

משה אשכנזי: אם אנחנו רוצים לדבר על מה שיקרה מחר, אני מצפה מכבודו – והכרתי אותך כשהיית ראש מועצה בירוחם, ראיתי את העבודה המבורכת שלך – אני מבקש ממך לזמן לאלתר את השרה לשוויון חברתי, אותנו הסתדרות הגמלאים, את הגורמים המפקחים על הבנקים, את המחוקקים, ולצאת לדרך חדשה.

משה אשכנזי: תודה רבה.

מיכאל ביטון: תודה לך.

מיכאל ביטון: דיברת מדם ליבך, וגם דיברת לעניין.

מיכאל ביטון: רן מלמד, קצר, בבקשה.

רן מלמד: קצר.

רן מלמד: תודה.

רן מלמד: רן מלמד, נקודה מפנה.

רן מלמד: אני רוצה להציע לחברי הכנסת או לבקש הצעה פרקטית.

רן מלמד: אחת הבעיות והכשלים שלא נגעו בהם מספיק לעומק היא העובדה שבמקומות שבהם האוכלוסייה מעוטת הכנסה ממילא העמלות גבוהות.

רן מלמד: ואני לא מדבר על הפריפריה.

רן מלמד: אני מדבר על תחנות אוטובוס, תחנות רכבת, סניפי ביטוח לאומי ומקומות אחרים.

רן מלמד: אני מאוד מבקש שחברי הכנסת ייזמו מהלך שבו העמלות שניתן יהיה לגבות במקומות האלה, ויש רשימה שהגשתי במסמך מפורט אליכם, לא יהיו גבוהות יותר מהעמלות שמשלמים במכשיר האוטומטי בכנסת.

מיכאל ביטון: כן.

רן מלמד: בכנסת אף אחד לא יעז לעלות את העמלה.

מיכאל ביטון: זה בכלל חקירה איך בכנסת - - -

משה כץ: בכנסת - - -

רן מלמד: אם אתם תגבילו, אם תגבילו – לא הפרעתי לך.

רן מלמד: אל תפריע לי.

רן מלמד: אם אתם תגבילו את העמלות בתחנות אוטובוס, בתחנות רכבת לאותם מקומות, כמו בכנסת, העמלות ירדו ואף אחד לא יפסיק או לא ייקח את הכספומט.

רן מלמד: ואם כספונט יוציאו את הכספומט שלהם מתחנת הרכבת, פה יבוא הפיקוח על הבנקים וצריך יהיה לחייב את הבנקים לשים שם, באותם מקומות חיוניים, כספומטים בנקאיים בעמלות מופחתות.

רן מלמד: תודה.

מיכאל ביטון: תודה רבה.

מיכאל ביטון: ואני מוסיף ששאלת אותי כמה סניפים ניידים פועלים היום, מה ההיקף שלהם ואיפה, ואם יש שקיפות בנימוקי הבנק, המפקח, לאשר או לדחות את הבקשה לסגירת סניפים.

מיכאל ביטון: אם הנימוקים והתהליך מפורסמים לציבור.

מיכאל ביטון: שתי שאלות שנרצה עליהן תשובה מהמפקח על הבנקים בפעם הבאה.

מיכאל ביטון: תודה רבה לך.

מיכאל ביטון: משה כץ, בבקשה.

משה כץ: תודה.

משה כץ: דקה וחצי, זה מה שייקח לי.

משה כץ: אגב, אציין שהמכשיר בכנסת, כמו בכל מיני מקומות, הכנסת משתתפת בסבסודו, ולכן דמי שירות הם יחסית נמוכים, מה שמאפשר לעשות אותו.

יעקב מרגי: מי התיר לה?

משה כץ: סליחה?

יעקב מרגי: מי התיר לה לסבסד?

מיכאל ביטון: אתה לא מתכוון שהיא מממנת?

משה כץ: משלמת - - -

מיכאל ביטון: משלמת לכם להפעיל פה?

רן מלמד: הכסף שלנו, כדי שאתם - - -

יעקב מרגי: זה חמור מאוד.

משה כץ: הכנסת - - -

קרן ברק: מה זאת אומרת?

קרן ברק: לא הבנו.

קרן ברק: תסביר.

יעקב מרגי: זה חמור מאוד.

רן מלמד: זה לא נורמלי.

מיכאל ביטון: אולי היא מוותרת על שכירות.

קרן ברק: תוציאי דוח על זה, עידית, עידית.

נעמה לזימי: זה לא ייאמן.

נעמה לזימי: כל פעם שהוא אומר משהו כאילו להיטיב עם הרעיון שלו, עוד יותר - - -

משה כץ: לא, לא.

משה כץ: תנו לי רגע להסביר.

קרן ברק: עידית, תבקשי דוח.

קרן ברק: אנחנו רוצים לדעת כמה כסף משלמת לבנקים על זה שהיא שמה פה כספומט.

יעקב מרגי: אני מבקש לדעת.

מיכאל ביטון: אנחנו, החוק שלנו שהכספומט, שמה שחל על הכספומט בכנסת, יהיה בכל המדינה.

רן מלמד: אני משלם אחרי שקרן ברק לפחות תדע.

רן מלמד: ואללה.

משה כץ: רגע, תנו לי את הדקה וחצי שלי.

מיכאל ביטון: כן.

משה כץ: אלומות, אלקנה, בית צפאפא, ג'יסר א-זרקא, עופרים, רהט, מי עמי, אבו קרינאת, ניר עוז, אזור תעשייה מטה בנימין, ניר עם, טירת צבי, עמיעוז - - -

מיכאל ביטון: וכן הלאה.

משה כץ: אלו הם חלק מהיישובים שכספונט מציבה בהם מסופים.

משה כץ: ואנחנו בעיקר בפריפריה, ולא כמו הכתבה של שרון.

יעקב מרגי: בעיקר.

משה כץ: שעשתה כתבה במרכז תל אביב.

יעקב מרגי: גם מפעל הפיס פותח דוכנים.

משה כץ: רגע אחד.

משה כץ: דקה, דקה אחת.

נעמה לזימי: כן.

קריאה: ואתה גובה את התעריף המקסימלי.

קריאה: בדיוק, בדיוק.

מיכאל ביטון: כן.

משה כץ: אנחנו נמצאים בהרבה מאוד, נמצאים בפריפריה.

נעמה לזימי: בול.

מיכאל ביטון: תנו לו לסיים, חבר'ה.

מיכאל ביטון: תנו לו.

מיכאל ביטון: אנחנו מסכמים את הדיון.

מיכאל ביטון: מרגי, עוד חמש דקות.

מיכאל ביטון: סבלנות.

מיכאל ביטון: מסכמים.

מיכאל ביטון: סבלנו שעתיים מספיק.

משה כץ: חבל שלא עשו את הכתבה במושב עמיעוז שבו הכספומט הקרוב הוא כספומט בנקאי שנמצא 30 ק"מ משם, באופקים.

נעמה לזימי: קהל שבוי.

נעמה לזימי: זה מה שאמרנו לך.

נעמה לזימי: ופה הבעיה.

משה כץ: אני מספר מהצד שלי.

משה כץ: אני לא יודע.

נעמה לזימי: אין צד שלך.

נעמה לזימי: העמלה שלך גבוהה.

נעמה לזימי: הכספומטים היחידים, מול בנק, זה אתה.

שי אבו: אתה לוקח את הלחם ואת החלב של אותם אנשים מסכינים, ואת זה אתה מרים למעלה?

שי אבו: זה לא ייאמן.

משה כץ: הכספומטים הפרטיים הם שחקן משלים למערכת הבנקאית.

משה כץ: השירות הבנקאי הוא תמיד יותר טוב משלנו.

יעקב מרגי: אתה צודק.

יעקב מרגי: לכן הבנקים צריכים לממן אותך, לא אני.

מיכאל ביטון: כן.

קרן ברק: נכון.

מיכאל ביטון: תמשיך, תמשיך, אדוני.

משה כץ: עכשיו, נתח השוק של הפרטיים הוא זניח.

משה כץ: עכשיו, לסיום, אגיב כך: בשנת - - -

מיכאל ביטון: זה משפט לא נכון.

מיכאל ביטון: אתה שולט ב-50% מהכספומטים, אתה לבדך כחברה, אם אתה 70% מכלל הפרטיים.

משה כץ: מסכום המשיכות שמושכים אצלנו - - -

מיכאל ביטון: לא משיכות.

מיכאל ביטון: בנקים.

מיכאל ביטון: כספומטים.

מיכאל ביטון: אתה שולט ב-50% מהשוק.

מיכאל ביטון: ב-50% מכלל הכספומטים, וב-70% מהכספומטים הפרטיים.

משה כץ: אין ויכוח על זה.

מיכאל ביטון: מה זה זניח בזה?

משה כץ: נכון.

משה כץ: אין ויכוח על זה.

מיכאל ביטון: למה זה זניח?

מיכאל ביטון: למה להגיד את המשפט הזה?

משה כץ: אני לא אומר על זה זניח.

משה כץ: אני אומר, השימוש של הציבור בשנת 2021 בואכה 2022, וכמות אפשרויות התשלום התרחבה: ביט, אפליקציות הבנקים, Paybox, Pay, מזומן ברשתות קמעוניות, שב"א וכרטיסי אשראי, אפליקציות דלק, אפליקציות תשלום, מועדונים, Apple Pay, Google Pay משבוע שעבר.

משה כץ: הכספומטים הפרטיים מהווים שבריר אחוז מעולם התשלומים.

משה כץ: והציבור מספיק נבון לבחור.

יעקב מרגי: זה בטיעונים לעונש.

מיכאל ביטון: במזומן זה לא נכון.

מיכאל ביטון: בכסף מזומן זה לא נכון.

מיכאל ביטון: במשיכות של מזומן זה לא טיעון.

מיכאל ביטון: מה אתה משווה לי תפוח ותפוז?

מיכאל ביטון: אתה משווה העברה בביט לזה שאדם צריך מזומן שיהיה לו בכיס?

משה כץ: שלא יהיה צל של ספק שברגע שביט נכנסה כמו המשיכות אצלנו בכספומטים צנחה.

משה כץ: שלא יהיה ספק.

יעקב מרגי: טוב.

יעקב מרגי: אני ארחם עליך.

יעקב מרגי: אני אבקש מבנק הפועלים לסגור את ביט.

יעקב מרגי: בסדר.

יעקב מרגי: זה מה שאתה מבקש?

מיכאל ביטון: לא.

מיכאל ביטון: גם ביט זה כמעט מונופול.

יעקב מרגי: הוא מונופול.

יעקב מרגי: מה זה כמעט?

יעקב מרגי: הוא מונופול.

מיכאל ביטון: 60%–70%.

מיכאל ביטון: גם שם לא בדקנו אם יש פיקוח על ביט.

רן מלמד: שר האוצר - - - שר האוצר - - - את כספונט.

מיכאל ביטון: אני, לצערי, משתמש סידרתי של ביט.

מיכאל ביטון: אבל אני יודע שהוא שולט ב-60%–70% מהשוק של העברות דיגיטליות.

יעקב מרגי: זה יותר.

יעקב מרגי: זה יותר.

עופר כסיף: בגלל זה נקרא ביט.

מיכאל ביטון: עוד מונופולון.

מיכאל ביטון: עוד מונופולון קטן.

מיכאל ביטון: אז מישהו בודק שם?

יעקב מרגי: אבל אתה יודע מה, אני לא בא אליו בטענות.

יעקב מרגי: הוא היחיד שמפסיד, מוכן להפסיד.

יעקב מרגי: בנק הפועלים כמונופול, כדואופול, שם אצלו כסף כדי?

מיכאל ביטון: לחבק אותך.

יעקב מרגי: לשלוט כמה שיותר.

מיכאל ביטון: יפה.

מיכאל ביטון: יפה.

יעקב מרגי: אתה יודע מה, פייסבוק לא גובה עמלה.

יעקב מרגי: אתה יודע למה?

מיכאל ביטון: כן.

מיכאל ביטון: המפקחת על הבנקים, נציג המפקח, בבקשה.

מיכאל ביטון: כן.

מיכאל ביטון: דרורה.

עודד פורר: עודדה, עודדה.

מיכאל ביטון: עודדה, סליחה.

מיכאל ביטון: בבקשה, עודדה.

מיכאל ביטון: כן.

עודד פורר: אז קודם כול, שמענו פה מגוון של כל מיני רעיונות שאנחנו בהחלט נחשוב עליהם.

עודד פורר: יש לנו צוות בפיקוח על הבנקים, נבחן את מדיניות הסינוף.

עודד פורר: חלק מהדברים שעלו פה אפילו עלו בצוות הזה.

עודד פורר: אלה נושאים שאנחנו נחשוב עליהם, ואנחנו לא פוסלים.

עודד פורר: אני ממש ממש לא מקבלת את זה שנרדמנו בשמירה.

עודד פורר: זה ממש ממש לא המצב.

נעמה לזימי: מה כן?

נעמה לזימי: מה כן?

מיכאל ביטון: רגע.

מיכאל ביטון: אבל היא פתחה, חברים, היא פתחה- - -

קרן ברק: זה המבחן.

קרן ברק: זה בדיוק.

קרן ברק: או שנרדמתם או שזו המדיניות.

מיכאל ביטון: קרן, קרן.

מיכאל ביטון: אנחנו לא יכולים לשמוע, קרן.

קרן ברק: או שזו המדיניות.

קרן ברק: או שנרדמתם או שזו המדיניות שלכם.

קרן ברק: מה?

מיכאל ביטון: קרן, אנחנו לא יכולים לשמוע את מה שנעים לנו.

מיכאל ביטון: היא אומרת כאן: שמעתי, הקשבתי, ואנחנו נבחן דברים.

נעמה לזימי: אם הם לא נרדמו, זה היה מספיק זמן.

מיכאל ביטון: לא.

מיכאל ביטון: אבל עכשיו תנו לה לסיים.

נעמה לזימי: רק, רק חקיקה מאיתנו - - -

מיכאל ביטון: נעמה, יש לי חמש דקות לסיים את הדיון הזה.

מיכאל ביטון: ואתן צריכות לעזור לסיים אותו.

מיכאל ביטון: בבקשה, עודדה.

עודד פורר: קודם כול, צריך להבין שכל העניין הזה של זה שהמפקח על הבנקים קיבל את הסמכות לבחון בקשות לסגירת סניפים זה משהו שהוא ייחודי למדינת ישראל.

עודד פורר: לא קיים בשום מקום אחר בעולם דבר כזה, שכשגוף עסקי רוצה לסגור סניף הוא צריך לקבל אישור של המפקח.

עודד פורר: זה לא קיים.

עודד פורר: זה ייחודי למדינת ישראל.

עודד פורר: זה לא משהו שהיה בסמכות המדינה או משהו והעבירה אותו לפיקוח על הבנקים.

עודד פורר: זה לא קיים בשום מקום.

מיכאל ביטון: אתה נאלץ לעשות רגולציה גבוהה במקום שאתה לא מרגיש שהתחרות או מישהו אחר פועל בהגינות כלפי הלקוח.

עודד פורר: לא.

עודד פורר: בסדר.

נעמה לזימי: אנחנו ראינו את הטבלה איפה ישראל ממוקמת ביחס לכספומטים בנקאיים.

נעמה לזימי: גם אנחנו ביחס לא טוב, וגם הקימו את מה שלא היו צריכים להקים.

נעמה לזימי: ואת עדיין עוד מלינה על זה?

עודד פורר: אני לא מלינה על כלום.

עודד פורר: אני הקשבתי בסבלנות.

נעמה לזימי: בטבלה אנחנו מדורגים ממש יחד עם כל מיני מקומות.

עודד פורר: נעמה, אני הקשבתי בסבלנות.

עודד פורר: תנו לי כמה שניות.

מיכאל ביטון: כן.

מיכאל ביטון: בבקשה.

מיכאל ביטון: את צודקת.

עודד פורר: אז אני אומרת, זו סמכות ייחודית למדינת ישראל, שכשבנק רוצה סגור סניף הוא צריך לבקש.

עודד פורר: זה שאת חוזרת על מספר 95, זה לא נכון, שוב, כי אני אומרת כי ב-80% מהמקרים, זה 80% מהמקרים, ולא 95.

עודד פורר: גם את זה את יכולה להגיד לי שזה מספר גבוה.

עודד פורר: הסיבה היא שיש לנו הוראה, הוראה 400, למי שמתעניין, שקובעת הרבה מאוד דרישות.

עודד פורר: אתם יכולים לראות שם נספח, טופס שהבנקים צריכים למלא כאשר הם רוצים לבקש לסגור סניף עם הרבה מאוד דרישות שנוגעות בדיוק לאוכלוסייה.

עודד פורר: מה שמעניין אתכם, מעניין אותי, וזה בנפשי.

עודד פורר: כשהאישה פה דיברה על אבא שלה בן 91, אז גם אבא שלי היה קשיש ואימא שלי הייתה קשישה, זיכרונם לברכה.

עודד פורר: בכל סגירה של סניף שאני צריכה לחתום על סגירה הזאת, אני חושבת עליהם.

עודד פורר: ואני לא אאשר שום סגירה של סניף, אם אני חושבת שזה יפגע בלקוחות.

עודד פורר: אני ידאג לכך.

קרן ברק: מה?

עודד פורר: מה שאת שומעת.

קרן ברק: יש סגירה שלא פוגעת בלקוחות?

קרן ברק: לא הבנתי.

שי אבו: אני חייב לומר משהו.

שי אבו: סליחה שאני מתפרץ.

מיכאל ביטון: לא, לא, שי.

מיכאל ביטון: לא יכול הפעם.

מיכאל ביטון: אני באיחור.

קרן ברק: מה זה אני לא אאשר שום סגירה?

קרן ברק: את אומרת אוקסימורון פה.

מיכאל ביטון: אבל תנו לה.

מיכאל ביטון: חבר'ה, אנחנו לא מגיעים לסיכום טוב וחשוב.

קרן ברק: אבל איך אפשר להגיד - - -

מיכאל ביטון: אבל אנחנו בחריגת זמן.

נעמה לזימי: הסיכום היחידי הוא שרק הכנסת תעשה שינוי.

מיכאל ביטון: אבל אני הייתי רוצה שאת תשבי לשמוע את הסיכום.

קרן ברק: אבל חלק מהבעיה היא חוסר ההבנה.

קרן ברק: כאילו היא אומרת משפט: אני לא סוגרת משהו שפוגע בציבור.

קרן ברק: יש איזושהי סגירת סניף שלא פוגעת בציבור?

קרן ברק: האם קיים כזה דבר?

מיכאל ביטון: היא התכוונה לפגיעה מידתית, כנראה.

מיכאל ביטון: היא לא ניסחה את עצמה מספיק.

קרן ברק: היא ניסחה.

נעמה לזימי: אם היא לא מידתית - - -

עודד פורר: אנחנו מסתכלים על - - -

מיכאל ביטון: את הלכת ולא שמעת את הסיכום שלי.

נעמה לזימי: אני פה בכספים ליד.

נעמה לזימי: אם יש משהו, תקראו לי.

מיכאל ביטון: רשמתי לפניי.

שי אבו: רק אגיד משפט אחד, ברשותך, היושב-ראש.

שי אבו: סליחה שאני מתפרץ.

שי אבו: אבל הלוואי שהלב של הרבה אנשים במדינת ישראל היה כמו הלב של עודדה פרץ והמפקח על הבנקים.

שי אבו: הם נמצאים בתקופה האחרונה - - -

משה אשכנזי: מה זה קשור.

משה אשכנזי: מה זה קשור.

שי אבו: אני אגיד משהו אחד.

שי אבו: שנייה, תן לי להגיד, ברשותך, משפט אחד.

משה אשכנזי: זה לא - - - של גברת עודדה - - -

שי אבו: יש המון מה לעשות.

שי אבו: יש הרבה מה לעשות.

שי אבו: עשו אמנה שנוגעת למבוגרים.

שי אבו: יש הרבה מה לעשות מיסים.

משה אשכנזי: תראה, זה מה שכתוב על האמנה.

שי אבו: יש המון המון מה לעשות.

משה אשכנזי: היא לא שווה את הנייר שהיא רשומה עליו.

שי אבו: אני לא מייצג את הבנקים.

שי אבו: אני מייצג, תאמין לי, ארגונים חברתיים ואני נלחם למען זה.

מיכאל ביטון: תודה.

מיכאל ביטון: שי, ההערה הזאת נשמעה.

מיכאל ביטון: בוא, תתקדם.

שי אבו: חשוב שייאמר, כי לתקוף את האנשים האלה זה לא במקום.

מיכאל ביטון: שי, שי, שי.

מיכאל ביטון: אתה התפרצת ועוד שמענו אותך.

מיכאל ביטון: זהו.

מיכאל ביטון: נגמר.

מיכאל ביטון: אשכנזי, בבקשה.

מיכאל ביטון: עודדה, אם את יכולה משפט סיום.

עודד פורר: אני אומרת שהאחוז הגבוה של בקשות מאושרות נובע מזה שהבנקים, בגלל ההוראה הזאת, לא יכולים להגיש בקשות כשהם יודעים מלכתחילה שאנחנו נדחה אותם.

עודד פורר: הם לא מגישים.

עודד פורר: את רוב הבקשות הם כבר מסננים בעצמם.

עודד פורר: הם לא מגישים בקשות שהם יודעים שאנחנו נסרב להן.

עודד פורר: אני רוצה עוד להגיד לנציגה של המשרד לשוויון חברתי שאני מאוד מתפלאת על מה שהיא אמרה, מכיוון שאנחנו ביחד איתם כתבנו אמנה לטובת האוכלוסייה של האזרחים הוותיקים.

עודד פורר: ובמסגרתה נתנו קדימות בתור לאנשים בגיל 70.

מיכאל ביטון: בני 80 ומעלה.

שי אבו: 70.

שי אבו: 70.

עודד פורר: בגיל 70, דבר שלא קיים.

עודד פורר: בחקיקה זה 80, הורדנו את זה ל-70.

מיכאל ביטון: 80 ל-70.

עודד פורר: רק בבנקים זה 70.

מיכאל ביטון: אוקיי.

עודד פורר: אז אני לא יודעת למה היא דיברה על גיל 80.

משה אשכנזי: זה אפילו זה לא קוסמטיקה.

משה אשכנזי: כל האמנה הזאת לא שווה את הנייר שעליו היא כתובה.

מיכאל ביטון: בסדר.

מיכאל ביטון: חבר'ה, אשכנזי, אנחנו שמענו את דבריך.

עודד פורר: אני אומרת לך, באמת זה בנפשנו.

משה אשכנזי: אני אשמח.

משה אשכנזי: סעיף-סעיף אני אנתח לך את האמנה הזאת.

מיכאל ביטון: עודדה, אנא משפטי סיום, בבקשה.

מיכאל ביטון: מר אשכנזי.

מיכאל ביטון: משפטי סיום.

עודד פורר: צריך להבין.

עודד פורר: אותה בת של קשיש דיברה על זה שיש מרחקים של מעל קילומטר-שני קילומטרים בירושלים.

עודד פורר: צריך להבין שהציפייה שיהיה בכל קילומטר סניף בנק היא לא סבירה.

עודד פורר: זה לא קיים בשום דבר.

עודד פורר: גם בקופות חולים אין בכל קילומטר סניף בנק.

עופר כסיף: הגששים טענו בזמנו - - -

מיכאל ביטון: רגע, רגע, כן.

עודד פורר: אז צריך להבין שהציפייה הזאת היא לא משהו סביר.

עודד פורר: לא שהיא אמרה שבמרחק של 20 קילומטר אין לה סניף בנק בירושלים.

עודד פורר: לגבי ביאליק, אז יש כספומט של בנק מרכנתיל.

מיכאל ביטון: לא.

מיכאל ביטון: לא לתת תשובות פרטניות.

מיכאל ביטון: זה לא הזמן.

מיכאל ביטון: אם היו נושאים פרטניים, אתם תטפלו.

עודד פורר: אז חשוב לי להגיד, אם הייתם נותנים לי להראות את המצגת, יש שלושה שקפים שמדברים על הפעילות שלנו לטובת הקשישים, פעולות שקשורה לסגירות סניפים, ופעילות שלא קשורה לסגירות סניפים, ושקשורה להרבה מאות מהסוגיות של הקשישים.

משה אשכנזי: בנקים ניידים שלא קיימים.

משה אשכנזי: סניף שלא קיים.

קרן ברק: הם לא מבינים את הבעיה.

קרן ברק: הבעיה היא שהם לא מבינים שיש בעיה.

קרן ברק: זו הבעיה, כי הם לא מבינים.

עודד פורר: כמו הגנה מפני הונאות.

מיכאל ביטון: למה?

מיכאל ביטון: היא פתחה, הפתיח שלה היה: שמעתי פה כמה דברים ויש לנו צוות, ואני הולכת לבדוק.

קרן ברק: כן אבל אחרי זה היא הסבירה - - - זו הבעיה.

קרן ברק: אם היו מבינים - - -

מיכאל ביטון: למה?

מיכאל ביטון: זה היה פתיח לפחות של אמירה: אנחנו לא נקיים מטעויות ונבדוק את עצמנו.

מיכאל ביטון: עכשיו, יש גם דברים אחרים.

עודד פורר: אנחנו בהחלט קשובים.

עודד פורר: אנחנו שמענו את הדברים.

עודד פורר: אנחנו, אני אומרת, ממילא פועל צוות בפיקוח על הבנקים, שזה הנושא שאנחנו מטפלים בו.

עודד פורר: אנחנו מאוד מאוד לא אטומים.

עודד פורר: האמירה שאנחנו דואגים רק ליציבות של הבנקים היא אמירה לא נכונה.

עודד פורר: ואני מזמינה אותך לקרוא את הסקירה של פניות הציבור שפורסם לאחרונה שלמשל, את יכולה לראות שם, אם היית רוצה, מה אנחנו עושים.

קרן ברק: בואי נגיד את זה ככה.

קרן ברק: הניסיון שלי מולכם הוא מר ואומלל.

קרן ברק: השיח איתכם הוא בגובה 7,000 מטר ממה שבאמת קורה בקרקע.

קרן ברק: כל מה שאני ביקשתי, וביקשתי את זה לאורך כל הקורונה, הוא שתשבו בבנקים, תראו מה קורה בין ההוראות שלכם לבין מה שקורה באמת בפועל.

קרן ברק: אבל לא טרחתם.

קרן ברק: אז אתם מסוגלים להוציא משפטים כאלה של: בואו נבדוק מה קורה ברחוב ביאליק.

קרן ברק: ואל תעשי לי פרצופים.

קרן ברק: לא, אל תעשה לי פרצופים.

קרן ברק: ואתם מסוגלים להגיד לי: אנחנו נבדוק פרטנית כל מבקש בענף התיירות, במקום להבין שהבעיה בענף התיירות היא בעיה רוחבית.

קרן ברק: ואם אתם עכשיו תבדקו פרטני אחד-אחד, אז הבעיה הזאת תיפתר אחד-אחד אולי עוד שנתיים כשכבר לא יהיה מה להציל.

מיכאל ביטון: קרן.

קרן ברק: אז אלה התשובות מנותקות.

מיכאל ביטון: קרן.

קרן ברק: ואם הייתם יושבים בבנקים, הייתם מבינים את הפער בין המילים שלכם בין המעשים.

מיכאל ביטון: קרן.

קרן ברק: אבל אתם טורחים לעשות את זה.

מיכאל ביטון: קרן, אני לא יכול להוציא אותך, כי אני אשאר לבד בדיון.

קרן ברק: וכן ופה הבעיה הכי הגדולה שלי, כי את לא עושה לנו טובה.

מיכאל ביטון: קרן.

קרן ברק: זה התפקיד שלך.

עודד פורר: לא אמרנו שעושים טובה.

מיכאל ביטון: קרן, אני יכול להוציא אותך כי אני אשאר לבד בדיון.

קרן ברק: מיטיבי לכת.

מיכאל ביטון: ואת רוב מה שאמרת עכשיו כבר אמרת קודם.

קרן ברק: נכון.

קרן ברק: אבל היא לא.

מיכאל ביטון: אבל את מחזקת, אז בסדר.

מיכאל ביטון: עודדה, יש לך משפט סיום?

מיכאל ביטון: כי אני רוצה לסכם את הדיון.

עודד פורר: משפט הסיום שלי הוא - -

מיכאל ביטון: כן.

עודד פורר: - - שאנחנו עושים את העבודה הזאת של בחינת אישור סגירות סניפים בצורה שהציבור החלש הוא לנגד עינינו, בעיקר הקשישים, האזורים הסוציו-אקונומיים נמוכים, הפריפריה.

מיכאל ביטון: אבל מה שתואר פה בירושלים על ידי הגברת, שכונות הענק בלי סניפים, מוכר לכם הדבר הזה?

מיכאל ביטון: האם אתם יודעים לעשות את הפעולה ההפוכה, להגיד: אוקיי, בנקים, תפתחו סניף במרחב הזה?

עודד פורר: זה מה שאני אומרת, שאנחנו - - -

מיכאל ביטון: לא רק כן ייסגר, לא ייסגר.

מיכאל ביטון: האם אזורים שננטשו וצריך להחזיר לשם סניף או שניים, האם אתם יודעים לכפות את המהלך הזה על הבנקים?

עודד פורר: כרגע, אין סמכות כזאת.

עודד פורר: הסמכות שלנו היא לא לאשר סגירות סניפים.

עודד פורר: אבל יש לנו צוות, צוות מדיניות סינוף, שבוחן את כל הנושאים האלה.

עודד פורר: כל הדברים האלה הם כרגע על השולחן, ואנחנו בוחנים אותם.

מיכאל ביטון: תודה רבה.

מיכאל ביטון: עכשיו אנחנו נעים לסיכום הדיון הזה, דיון חשוב.

מיכאל ביטון: הוועדה רואה בחומרה את המצב שבו אזרחים תמימים נדרשים לשלם עמלות על כספומטים בעלויות של מאות אחוזים ממה שנהוג היה בעבר, וזאת באמצעות הפרטת מערכת הכספומטים באופן שיצר שליטה מוחלטת של חברות פרטיות בכספומטים פרטיים.

מיכאל ביטון: נתח השוק שלהן קרוב ל-70% ביחס לכספומטים של הבנקים.

מיכאל ביטון: שם גם יש תופעה שהיא קרובה למונופול, שאנחנו מבקשים מרשות התחרות לבדוק.

מיכאל ביטון: חברה אחת שמחזיקה במעל 70% מהכספומטים הפרטיים, ועדיין יש לה דרגות חופש לקבוע את המחיר כשהיא בעצם מעין מונופול במרחב.

מיכאל ביטון: הדבר השני שחמור פה הוא כפל העמלות, וכפל העמלות הוא מול בנק וחברה פרטית, או במצבים מיוחדים, מול חברה פרטית שבבעלות עקיפה וישירה של בנק, כמו דיסקונט, כמו שראינו את הדוגמה של כאל ודיסקונט באחזקות שלה בכספונט של קרוב ל-20% במצטבר.

מיכאל ביטון: והיא גם מרוויחה מהעמלה מעמלת הבנק, השורה, הפעולה, וגם מהפעילות של חברת-בת שעושה עמלות גבוהות באופן דרמטי.

מיכאל ביטון: כדי להבין את הדבר הזה, אם קשיש שמרוויח את קצבת הזקנה שלו ואולי איזו פנסיה קטנה, נניח, מרוויח 3,00–4,000 שקל, רוצה לתת לילדיו כסף, רוצה ללכת למכולת עם מזומן, ומוצא את עצמו בכספומט פרטי ליד הבית, נניח, שקיים בסופר או במכולת ליד הבית, ועשה בערך 12 או 15 משיכות חודשיות.

מיכאל ביטון: כפול ממוצע של אותה עמלה, כולל של הבנק, נניח, 8 שקלים, הלכו לו 100 שקל על עמלות רק לכספומט שלו מתוך אותם 2,000–3,000 שקל שיש לו להפעיל אותם, שזה יכול להיות 5% מההוצאה החודשית שלו.

מיכאל ביטון: איך הגענו למצב שהעמלה במשיכה מכספומט יכולה להיות בעלות כל כך דרמטית למוחלשים ביותר?

מיכאל ביטון: הרי אתם מבינים שמי שמרוויח 40,000 שקל לא צריך הנחה מכם.

מיכאל ביטון: אתם מבינים שכספומט בכנסת, שחבר הכנסת מושך פה, ונתנו לו 3% העמלה במקום – 3 שקלים עמלה במקום ה-6 או ה-8 שקלים – הוא לא צריך הנחה מכם.

מיכאל ביטון: מי שצריך את הכספומטים הם אנשים שמושכים כסף בבנק הדואר במזומן, או רוצים להפעיל במזומן, המובטלים, הבטחת הכנסה, אנשים שעובדים בשכר מינימום.

מיכאל ביטון: האם יעלה על הדעת שרק הפעילות שלהם בכספומטים תהיה עשרות שקלים בחודש, ואולי מאות?

מיכאל ביטון: רק העמלות.

מיכאל ביטון: האם מישהו מוכן לחיות עם המצב הזה?

מיכאל ביטון: ולפתחם של כל הגופים; ולפתחה של רשות התחרות, שלא עושה את תפקידה בנושא הזה, לא באופן נחוש, ולא חוקרת, ולא בודקת, ולא פועלת מספיק; ולפתחו של הפיקוח על ההון, שאמור לפקח על הכספומטים הפרטיים, אבל הוא לא מוכן להגיד שהוא אחראי שם על תחרות ועל בדיקת העמלה.

מיכאל ביטון: אז על מה הוא מפקח, אם הוא לא דואג לפקח על העמלה ועל התחרות?

מיכאל ביטון: איזה בדיוק פיקוח הוא עושה בכספומטים פרטיים?

מיכאל ביטון: ולפתחם של בנק ישראל ושל המפקח על הבנקים, כי אם בנקים הקימו חברות פרטיות לכספומטים פרטיים בהחזקות של 20%, שזה שיעור לא מבוטל, איך לא בודקים מה הם עושים שם.

מיכאל ביטון: הרי בנק חייב בדוחות כספיים שקופים לציבור.

מיכאל ביטון: אבל חברת-בת שלו ב-20% החזקות עם רווח מסוים לא חייבת לדווח לציבור מה הרווחים?

מיכאל ביטון: למה הוא בכלל צריך חברת-בת?

מיכאל ביטון: אם בנק דיסקונט ידע להקים חברת-בת לכספומטים פרטיים, למה הוא לא ניהל כספומטים בעצמו והיה מוזיל ולוקח את מה שהוא לוקח כבנק, בלי לתת את זה פעמיים לשתי חברות?

מיכאל ביטון: אלה שאלות שנשאל.

מיכאל ביטון: ואני מבקש תשובות עליהן בעוד חודש וחצי בדיון.

מיכאל ביטון: אני, בדרך כלל, לא דורש משרים לבוא לדיונים.

מיכאל ביטון: אני פה, בדיון הזה, אדרוש משר האוצר בעצמו לבוא, כראש המערכת הכספית והפיננסית של ישראל; ומהשרה לשוויון חברתי, כמייצגת אוכלוסיות מוחלשות שנפגעות באופן ישיר.

מיכאל ביטון: משניהם אני אבקש תשובות בעוד חודש וחצי על השאלות שהעליתי פה.

מיכאל ביטון: ובמקביל, הכנסת תקדם חקיקה.

מיכאל ביטון: גם החוק של יבגני סובה שמדבר על סגירה או פתיחה של בנקים.

מיכאל ביטון: שם הוא מציע ועדה מקצועית או אחרת.

מיכאל ביטון: יכול להיות שנסמיך את ועדת הכלכלה לאשר סגירה או לחייב פתיחה של סניף.

קרן ברק: נכון, נכון.

מיכאל ביטון: יכול להיות שנחזיר את הסמכויות לכנסת.

קרן ברק: נכון, נכון.

מיכאל ביטון: כמו הרבה דברים אחרים, אם הם לא עשו את תפקידם.

קרן ברק: נכון.

מיכאל ביטון: אז זה החוק של סובה.

מיכאל ביטון: החוק שהנציג של הרשות התחרות, שאמר שאם יהיה לו חוק כזה הוא יוכל להשפיע על עמלות, אנחנו מקווים שתביאו את החוק הזה.

מיכאל ביטון: אמרת לי שתהיה הצגה שלו עד סוף שנה.

אודי פוגל: זה חוק שלא אנחנו עובדים עליו לבד, אלא יחד עם יתר המשרדים.

מיכאל ביטון: בסוף השנה מתקרב.

מיכאל ביטון: זה עוד חוק שאנחנו רוצים שתביא אותו לפה, ונקדם אותו.

מיכאל ביטון: אנחנו גם לא פוסלים חוק שיחייב פריסה של סניפים, על פי חוק.

קרן ברק: נכון.

מיכאל ביטון: אנחנו גם לא פוסלים שנשנה בחוק שאם בכל זאת אושר לסניף בנק להיסגר, תמורתו יקומו חמישה כספומטים בנקאיים ללא תעריפים פרטיים.

מיכאל ביטון: מה שלא תעשו כרגולטורים, נביא בחקיקה.

מיכאל ביטון: הדרך היחידה שלנו שהעגלה הזאת תיסע כמו שצריך היא שיהיה תיקון, כי אם אומרים פה שמ-2015 זה אותו דיון פול גז בניוטרל, לא עשינו כלום.

מיכאל ביטון: אני באמת מוקיר את הכתבים שלא מוותרים על יוקר המחיה, עושים את העבודה השחורה הזאת של איתור נתונים, של איתור פרדוקסים.

מיכאל ביטון: ועשינו את זה.

מיכאל ביטון: עשינו את זה עם שופרסל במהדרין.

מיכאל ביטון: עשינו את זה עם משכנתאות.

מיכאל ביטון: ואנחנו עושים את זה גם איתך, שרון.

מיכאל ביטון: תמשיכו לגלות גילויים.

מיכאל ביטון: אנחנו נעשה את ה-follow up.

מיכאל ביטון: ואם לא יספרו אותנו, נביא חוקים.

מיכאל ביטון: ואם לא יקדמו את החוקים בכנסת, לא נצביע בכנסת.

מיכאל ביטון: על העוולות לעניים שווה להפיל ממשלה.

מיכאל ביטון: אם תבדקי, שרון, מתי ממשלות נפלו, אף פעם לא על עוולות לעניים.

מיכאל ביטון: אנחנו רוצים להפיל ממשלה על עוולות לעניים.

מיכאל ביטון: ממשלות נפלו על מטוסי F15 שהגיעו בשבת בטעות.

מיכאל ביטון: ממשלות נפלו על פוליטי, על מדיני, על דת ומדינה.

מיכאל ביטון: על מצב העניים והמוחלשים בישראל אף פעם הפילו בממשלה.

מיכאל ביטון: אולי יש הזדמנות סוף סוף, אם הקריאה הזאת לא נענית, שתצאו למלחמת חורמה.

מיכאל ביטון: על מי שירוויח, בשמחה.

מיכאל ביטון: תרוויחו 14 מיליארד, הבנקים.

מיכאל ביטון: אבל תיתנו שירות.

מיכאל ביטון: אולי תרוויחו רק 7 מיליארד, ויהיו 8,000 כספומטים בעולם דיגיטלי של בנקים.

מיכאל ביטון: גם ההיגיון הזה עובד.

מיכאל ביטון: אין אילוצים בדבר הזה.

מיכאל ביטון: זה רק במצב של שוק לא תחרותי.

מיכאל ביטון: אפילו בשם התחרות והכלכלה והשוק החופשי, אין לכם הסבר טוב.

מיכאל ביטון: אנחנו יודעים איך האחיזה בבנקים נעשית.

מיכאל ביטון: אנחנו יודעים ששני בנקים זה כבר 60% מהשוק, ושלושה זה 80%.

מיכאל ביטון: אנחנו יודעים את הנתונים.

מיכאל ביטון: צריך תחרות.

מיכאל ביטון: צריך להיאבק למען החלשים.

מיכאל ביטון: במקום שירוויחו 14 מיליארד, ירוויחו 7 מיליארד.

מיכאל ביטון: תהיה יציבות לבנקים.

מיכאל ביטון: אבל יהיה שירות לאזרחים, והחלשים ביותר לא ייפגעו.

מיכאל ביטון: כל הנושאים שהעליתי פה יידווחו לנו, כולל כמה סניפים ניידים פועלים.

מיכאל ביטון: כולל אם היו מצבים שסגרתם בנק ולא היה כספומט.

מיכאל ביטון: היו פה עדויות שבנקים נסגרו ולא היה כספומט במקומם, כמו שאתם אמרתם שזה אוטומטי.

עודד פורר: לא.

עודד פורר: לא אמרנו שזה אוטומטי.

מיכאל ביטון: אמרתם שעל כל בנק שנסגר יש כספומט.

מיכאל ביטון: אמרתם את זה, ואין.

מיכאל ביטון: אמרתם את המשפט הזה.

מיכאל ביטון: זה לא קורה.

עודד פורר: לא בכל זה.

מיכאל ביטון: כך אמרת.

קריאה: 500 מטר.

עודד פורר: לא.

מיכאל ביטון: אמרת: סניף שנסגר אנחנו דואגים שיהיה כספומט.

מיכאל ביטון: נסגר, ואין כספומט.

מיכאל ביטון: שמענו עדויות.

מיכאל ביטון: כמה כאלה יש?

מיכאל ביטון: כמה סניפים אתם חושבים שצריך לפתוח מחדש?

מיכאל ביטון: לפי העדויות בירושלים, 200,000 איש סובלים מחוסר נגישות לסניפי בנק בעיר הבירה שלנו.

מיכאל ביטון: זה דבר שיעלה על הדעת?

מיכאל ביטון: כל השאלות האלה מחייבות תשובות בעוד חודש וחצי, לצידם של שר האוצר ואת השרה לשוויון חברתי.

מיכאל ביטון: כל אנשי המקצוע, תעשו שיעורי בית.

מיכאל ביטון: אני אשמח בחודש וחצי האלה, אם אתם תביאו שלושה חוקים לוועדה.

מיכאל ביטון: ואני אשמח לבשר שמתחילה חקיקה שמסמיכה אתכם גם לפתוח סניפים, לא רק לאשר סגירת סניפים.

קרן ברק: שנייה.

מיכאל ביטון: אני אשמח שיהיו דברים כאלה.

מיכאל ביטון: קרן, אני אתן לך את המילה האחרונה.

קרן ברק: רק שאלה.

קרן ברק: אחת, יש סיבה שזה עוד חודש וחצי?

קרן ברק: אני אסביר לך למה אני שואלת.

מיכאל ביטון: יש סיבה.

קרן ברק: אוקיי.

מיכאל ביטון: כי תשובות חפיף אנחנו נקבל תוך שבוע.

קרן ברק: לא.

קרן ברק: לא חפיף.

קרן ברק: יש לי תחושה שמה חשוב באמת הוא שתזמן לפה את שר האוצר, כי אולי כהכנה לדיון הזה, הוא פתאום ישמע מה קובע מסביבו, כי כל עוד אתה לא – שהרי כשהשר מגיע לפה, הוא צריך לעשות הכנה, ואנחנו נסביר לו, וככה הוא יוכל להבין מה קורה עם ההחלטה.

מיכאל ביטון: קרן, אז אנחנו נעשה עוד משהו.

קרן ברק: הבנת?

קרן ברק: וזה חשוב שהוא יהיה פה.

מיכאל ביטון: אנחנו נעשה, גם נזמן אותם לעוד חודש וחצי.

קרן ברק: כן.

מיכאל ביטון: אם זה יהיה עוד חודש, גם טוב.

מיכאל ביטון: אבל אנחנו ניתן להם את הזכות להתכונן ולעשות פעולות בשטח.

קרן ברק: אין בעיה.

מיכאל ביטון: ואני מעדיף לא תירוצים, אלא אמירות: אלה המעשים שנעשה.

מיכאל ביטון: ואנחנו נכתוב לו מכתב שמפרט לו את הדברים שאנחנו נרצה שהוא יתייחס אליהם – לשני השרים הללו – ואת הבקשה מיוחדת לנוכחותם בוועדה.

מיכאל ביטון: אולי אם השר – את יודעת, כדררו אותנו קצת פה.

מיכאל ביטון: אחד אמר: זה לא אני, זה התחרות; זה לא אני, זה המפקח; זה לא אני, זה ההון.

קרן ברק: הוא חייב להתייחס לזה.

קרן ברק: אם הוא יגיע לפה, הוא יבין את הסיפור.

מיכאל ביטון: ואנחנו היינו פה במשחק כדורגל, ולא הכנסנו גול.

מיכאל ביטון: אבל עם המאמן יבוא, שר האוצר, אולי השחקנים יבקיעו גול.

קרן ברק: הוא גם - - - ההכנה - - -

מיכאל ביטון: ואולי המאמן יבוא והשחקנים יבקיעו גול.

מיכאל ביטון: תודה רבה לכם.