ועדת ביטחון הפנים, כנסת 24, פרוטוקול מספר 14, 2021-10-21 11:35

מירב בן ארי: והתקציב הקיים אפשר לתגבר את הרחפנים.

דדי שמחי: אני רוצה להגיד לכם משהו, שתבינו, אני הקמתי פה לפני שנה חטיבת איסוף ומודיעין.

דדי שמחי: הרי אני יודע איפה יש לי יערות, אני יודע איפה יש מציתים, אז במקום לשבת ולחכות שתהיה אש ולרוץ, בוא נצא קדימה.

דדי שמחי: אז אנחנו עושים, לדוגמה פטרול כתום, בימים שיש סכנה גדולה לשריפות אני מרים מטוסים והמטוסים טסים באוויר עם מטען לכיבוי אש, זה כמו ציד נ"ט, אם הם רואים שריפה הם הורגים אותה לפני שמגיעה כבאית.

עמיחי שיקלי: החבר'ה במגידו זה הטייסים שלכם?

דדי שמחי: כן.

דורון אלמשלי: גם במגידו.

דדי שמחי: נקודה שנייה, אנחנו מרימים סיורי רחפנים כאלה.

דדי שמחי: נקודה שלישית, וזה מה שביקשתי מהוועדה, אנחנו יצרנו קשר עם 9900 של חיל המודיעין להריץ לוויינים.

דדי שמחי: הוא אומר לי שמהבלאי שהוא לא משתמש בלוויין הוא יכול לתת לי, אמרתי לו: קדימה, תביאו לי תמונות של לוויין מהמקומות שאני רוצה, סגור.

דדי שמחי: הדבר הבא, נגיד קחו את יערות הכרמל, ביערות הכרמל אני שם רחפנים בתוך קופסאות סגורות, כמו שעון שבת, אומר לו אם הטמפרטורה מעל 40 מעלות הרחפן עולה, טס, מצלם, שולח, תיכף תראו את החמ"לים שלי, בדיוק כמו הגבול בעזה.

עמיחי שיקלי: איך אתה מונע את הוונדליזם?

דדי שמחי: קודם כל הקופסה במקום סגור, הקופסה היא מקשה אחת.

דדי שמחי: צריך לטפל בזה, באתרים של קק"ל, באתרים של מקורות, צריך להקים את כל הדברים האלה.

דדי שמחי: צריך להפסיק לשבת בכבאית, שריפה ולנסוע, שריפה ולנסוע, אלא לצאת קדימה וזה מה שאנחנו עושים, לרתום את הטכנולוגיה.

עמיחי שיקלי: בלוני תצפית זה גם אופציה?

דדי שמחי: בלוני תצפית, יש רחפן קשור.

דדי שמחי: יש רחפן שעולה למעלה, ל-150 מטר, הוא קשור בכבל לקרקע והוא משדר לי הכול.

דדי שמחי: יש מיליון פטנטים והחוכמה פה היא לרתום את כל היכולות הצה"ליות לטובת השריפה באש כי זו מכת מדינה וצריך לטפל בזה.

דדי שמחי: פה אתם רואים כבאית מסוג אחר, זו כבאית מסוג טטרה, תראו איזה צמיג יש לה.

דדי שמחי: זו כבאית שעוברת בכל מקום והיא בעיקר לכיוון שריפות שדה ויער, היא יכולה להיכנס בכל מצב.

דדי שמחי: יש לנו כמה כלים כאלה ואנחנו מפעילים אותם בצורה הכי טובה שרק אפשר.

דדי שמחי: זה סגן טפסר דורון אלמשלי, הוא מפקד יחידת להבה.

דדי שמחי: יחידת להבה זו היחידה המיוחדת שלנו והיא יותר טובה מ-669, הוא ייתן לכם פה סקירה קצרה.

דורון אלמשלי: באסון המעלית בתל אביב, בנדב 2, משם השתדרגנו, התקדמנו, גם התעצמנו ברמת היחידה.

דורון אלמשלי: הם היו שישה צוללים באסון נדב 2 אנחנו כבר 16 צוללים.

דורון אלמשלי: היחידה הזו היא יחידה קטנה ואיכותית שנותנת מענה מבצעי לכל התרחישים המורכבים ביותר שמדינת ישראל יכולה לספק והיא מספקת לנו הרבה אירועים.

עמיחי שיקלי: איפה אתם מפוזרים?

דורון אלמשלי: אנחנו יושבים ביהוד, זו יחידה ארצית.

מירב בן ארי: וקוראים לכם?

דורון אלמשלי: נכון.

דורון אלמשלי: אנחנו כרגע מתחילים תהליך להפוך את היחידה ליחידה מוסקת ואז לצמצם את הזמן והמרחב ולפתח יכולת של חילוץ מוסק, גם על בסיס המסוקים של המשטרה, לפתח יכולת מוסקת.

דדי שמחי: היחידה הזאת זה 36 חבר'ה, כולם חובשים, חבר'ה מדהימים, יוצאי שייטת, יוצאי מגלן, יוצאי כל היחידות המצוינות האלה, הם מומחים בכל מיני דברים, יש להם יכולות ייחודיות שאין אותן בארץ.

דדי שמחי: לדוגמה יש להם יכולת צלילה במים עכורים שאין אותה אפילו בצבא, הצבא מבקש מאיתנו להפעיל את היכולות שלהם.

דדי שמחי: בנושא מנהרות, לא המנהרות של העזתים אלא מחילות, הם יודעים להיכנס.

דדי שמחי: אני הייתי איתם בחילוץ שלקח 24 שעות של איזה גופה, הוא מת בפנים, החבר'ה היו ככה, מחובקים עם גופה ומוציאים אותה החוצה.

דדי שמחי: חבר'ה מדהימים.

דדי שמחי: אנחנו מכשירים אותם לעוד דברים, כרגע אנחנו הולכים לבנות להם בסיס חדש.

דורון אלמשלי: אנחנו מתעסקים בכל מה שקשור לגובה, בכל המתארים, מתארים טבעיים, שזה מצוקים, נהרות, מנהרות, מתארים אורבניים שזה מבנים גבוהים.

דורון אלמשלי: בנוסף כמובן יש גם את הנושא של המים הזורמים, שזה גם חלק.

דורון אלמשלי: מה שפרוש פה לפניכם זה חלק מהאמצעים שיש לנו.

דורון אלמשלי: אלה האמצעים הבסיסיים שאיתם אנחנו עובדים.

דורון אלמשלי: כמובן שיש לערכות חלל מורכב, שזה למערות או בורות שיש בהם חוסר חמצן.

עמיחי שיקלי: חייל מגלן שנפל לבור.

דדי שמחי: החייל מגלן הזה, אנחנו הגענו אליו ראשונים, כבאי שלנו ירד איתו למטה, נשאר איתו, אנחנו הבאנו את כל הכלים.

דדי שמחי: יש לי יחידה ארצית שזה להבה ובכל תחנה יש, זה כמו סיירת גולני, סיירת מטכ"ל, בכל תחנה יש סיירת כזאת יותר קטנה עם יכולות פחות מורכבות מאלה, אבל גם יכולות.

דדי שמחי: אבל כבאי שלי הגיע לחייל ממגלן, ירד למטה, ישב איתו, עד שבנינו את כל האלמנטים, הוצאנו אותו ו-669 לקחו אותו במסוק.

עמיחי שיקלי: בצפית, לאתר את הגופות זה גם אתם?

דדי שמחי: גם אנחנו היינו שם, כן.

דדי שמחי: אנחנו עדיין צריכים את היכולת המוסקת הזאת ולהתחבר למשטרה, אבל אנחנו בכיוון.

איתמר בן גביר: צריך להוסיף אולי כוח אדם.

דדי שמחי: מה שרציתי לומר לכם, בן 35, 38, 34, אצלי פה זה כמו ימ"מ, כולם בקבע, כולם מיומנים, זה ליגה אחרת של דבר.

דדי שמחי: זה הבייבי של הנציב.

דדי שמחי: אני הגעתי לכבאות ב-2017 והייתי בשוק שבכבאות אין רובוטים, זה לא הגיוני.

דדי שמחי: בצה"ל יש 25 שנה רובוטים, במשטרת ישראל יש 20 שנה רובוטים, ולנו, המקצוע הכי מסוכן, אין רובוטים.

דדי שמחי: אז קנינו את הרובוט הזה כדי לעשות עליו בדיקה ומפה, תן הסברים.

יאיר אילישייב: בגדול בכלי הזה יש כמעט את כל היכולות שכבאי צריך.

יאיר אילישייב: הוא מציל אותנו מבחינת העבודה שלנו בתור כבאים, הוא יכול להיכנס לכל המפעלים.

יאיר אילישייב: נעשה עוד מעט הדגמה קטנה של מים שם.

דדי שמחי: הרובוט הזה הופעל בשריפה בנוטרדם, הוא אמור לשמור על חיי כבאים.

דדי שמחי: אתם שואלים אותי, לכבאות והצלה בישראל ב-2021 צריכים להיות 30 רובוטים, רובוט חומ"ס, רובוט זה ורובוט זה.

דדי שמחי: ב-2014 נהרג לנו כבאי כתוצאה מזה שהוא נחנק בחליפה באירוע חומ"ס, במקום לשלוח רובוט.

דדי שמחי: הרובוט הזה, אני יכול להזרים איתו מים, הוא יכול להיכנס למכוניות, הוא יכול להיכנס למנהרות, אפשר להרכיב עליו עוד חיישנים של חומרים מסוכנים שישדרו לאחור.

דדי שמחי: אני הולך לקנות עכשיו עוד רובוטים טיפה יותר קטנים לכל מיני אזורים ולהפעיל אותם וככה לשמור על חיי הלוחמים.

איתמר בן גביר: כמה עולה רובוט כזה?

דדי שמחי: דבר כזה עולה בערך מיליון וחצי, אבל אנחנו נקנה רובוטים יותר קטנים, שעולים סדר גודל של 100,000 יורו, 150,000 יורו.

דדי שמחי: הוא יכול לגרור חצי טון ולדחוף מכוניות בוערות.

דדי שמחי: מה שאתם רואים פה במבנה הבטון זה הסימולטור, סימולטור אש שמתאמנים בו.

דדי שמחי: מה הבעיה בסימולטור?

דדי שמחי: אנחנו עובדים איתו, הבעיה שכולם צריכים לבוא לפה כדי להתאמן, אז מה עשינו?

דדי שמחי: הייתי בסיור בארה"ב יש סימולטור נייד.

דדי שמחי: אתם רואים את הטריילר הזה?

דדי שמחי: סימולטור נייד.

דדי שמחי: את הטריילר הזה אני שם בכל התחנות, בתחנות באים הכבאים ומתאמנים, כולל המתנדבים.

דדי שמחי: נכון שפה זה אימון פרט עד אימון חוליה וכשאני רוצה לעשות אימון יותר גדול, מחלקה ופלוגה, הם באים לפה לסימולטור הגדול.

מירב בן ארי: תסביר מה היה לפני, איך התאמנו.

דדי שמחי: התאמנו עם צמיגים בוערים, שזה סכנה מטורפת לאנשים.

דדי שמחי: איציק, בכבאות 30 שנה, הוא יספר לכם איך התאמנו פה, זה שאף אחד לא מת זה נס.

דדי שמחי: (עוברים הדמיה בסימולטור, עולים על רכב כיבוי, מקבלים הדגמות של תרחישי שריפה בחללים סגורים, הדגמה של שריפות בחלל סגור, במבוך, חילוץ לכודים בחניון).

דדי שמחי: מה שאתם רואים פה, אנחנו קנינו 16 אופנועים.

יוני בוצ'קובסקי: המהות של האופנועים זה ידוע, אתם כבר מבינים את הבעיה בתחבורה, האופנועים משמשים אותנו בעיקר בגוש דן וגם בירושלים.

יוני בוצ'קובסקי: יהיה אופנוע אחד של כיבוי ואופנוע של חילוץ, כאשר על האופנועים יושבים מפקדי צוותים מיומנים שיודעים לתת לנו דיווחים מהשטח וגם יודעים לתת מענה ראשוני לחילוץ וכיבוי אם צריך.

יוני בוצ'קובסקי: זה אופנוע שנועד לכיבוי, יש פה ערכת כיבוי חדשנית ומערכת נשימה, מין מערכת חילוץ עצמאית שאפשר לחלץ איתה.

דדי שמחי: יש לו בצד גם זרנוק מסביב.

יוני בוצ'קובסקי: אנחנו בהנחה שכל השטח האורבני מרושת במים מבחינת ברזי כיבוי ולכן אנחנו לאו דווקא צריכים את המפלצות הגדולות האלה שיסתובבו, יש לנו פה זרנוקים שיכולים להתחבר למערכות האורבניות, גם בבניינים רבי קומות וגם בחוץ.

יוני בוצ'קובסקי: זה נותן לנו מענה מעולה.

יוני בוצ'קובסקי: אני בתור מפקד משמרת, אני מקבל מהם מענה מצוין גם בדיווחים וגם בעבודה.

דדי שמחי: יש פה יחידה שעובדת בתל אביב, אנחנו מקימים יחידה בירושלים, בחיפה.

דדי שמחי: דרך אגב, המוטו הזה רץ בכל העולם, שעוברים לננו, להקטין את כל הדברים, להקטין את הכבאיות, להקטין כדי להתגבר על כל נושא הטכנולוגיה.

דדי שמחי: כנראה שזה לא מתאים למושבים ופריפריה כי אין מים, אבל בתל אביב, בחריש, בחיפה, בכל המקומות שאני יכול להתחבר להידרנטים אני יכול לעבוד עם זה.

דדי שמחי: מה שאתם רואים כאן זה אופן ההפעלה של הרובוט.

דדי שמחי: תחשבו שכל המתקן הזה עולה באש, יש פה קרינת חום אדירה שכבאים לא יכולים להתקדם אז הוא שולח את הרובוט.

דדי שמחי: הוא יכול לשחק עם עוצמת הקצף וכו' והוא מכבה את הכול.

דדי שמחי: המתקן הזה הוא מתקן לכיבוי תעשייתי.

דדי שמחי: אתם נכנסים עכשיו לסימולטור.

דדי שמחי: הכול מלא פה עשן, כשהכול מלא עשן לא רואים את האש.

דדי שמחי: אני צריך לחפש את הלכודים.

דדי שמחי: העשן פה הוא עשן נוראי, אנחנו ממלאים את כל החדר בעשן, שמים פה בובות, מדליקים את הדבר הזה, זה נקרא סיר על האש ונותנים לכבאי לחפש את הלכודים.

דדי שמחי: הוא הולך על הברכיים ומחפש את הלכודים.

דדי שמחי: אני רוצה לעשות דבר כזה, לקנות שני אוטובוסים, כמו הסימולטור שני אוטובוסים, לתרגל את עקרות הבית איך לכבות סיר על האש.

דדי שמחי: דרך אגב, אם אתה מטגן שניצלים והמחבת עולה באש, מה עושים?

דדי שמחי: לא מים, מגבת רטובה שמים על המחבת, זה הכול.

דדי שמחי: תשימו מים כל הבית יבער.

דדי שמחי: הבעיה הכי גדולה בכבאות, כמו שאמרתי, זה הסריקה, למצוא את הלכודים.

דדי שמחי: כשהכול מלא באש למצוא את הלכודים.

דדי שמחי: מה שאתם רואים פה זה מתחם אימוני סריקה, אין פה אש, הצינורות האלה מובילים עשן, אני יכול למלא את הכול בעשן, יש פה מצלמות, אחרי זה נראה לכם, לתחקורים.

דדי שמחי: יש פה קולות.

דדי שמחי: יש כאן בית חולים, אם תבואו אחריי איתי כאן יש בית חולים, יש אפילו פגייה.

דדי שמחי: הבובות הן במשקלים, כשהכבאי מרים את הבובה הוא יודע שזה תינוק, יש את התינוק הזה ויש את התינוק היותר קטן, ואז אני בודק, היו לו פה ארבעה תינוקות, כמה הוא מצא?

דדי שמחי: רק שלושה, תקלה.

דדי שמחי: מה צריך לעשות.

דדי שמחי: יש לי פה גם בית כלא, הייתי רוצה להשתמש בו לעוד דברים, אני לא יכול.

דדי שמחי: אבל בית הכלא פה, מכיוון שאני מאמן גם את השב"ס.

דדי שמחי: לשב"ס יש צוותי כיבוי.

דדי שמחי: לדוגמה כל השריפות האחרונות, בעקבות כל הבלגן שהיה, מי שכיבה אותם זה אנשי השב"ס, לא כבאים שלי.

דדי שמחי: הם באים לפה להתאמן, הם מקבלים ציוד, אני מאמן אותם.

עמיחי שיקלי: זה צבא?

דדי שמחי: גם לצבא וגם כבאים רגילים שלהם, סוהרים רגילים.

דדי שמחי: אם השריפה מתפתחת ונהיית משהו יותר רציני אז אנחנו מגיעים.

דדי שמחי: המקום הזה, כמו שאמרתי לכם, זו המכללה הלאומית.

דדי שמחי: אני באתי לכל ארגוני החירום, משטרת ישראל, צה"ל וגורמים אחרים: בואו תתאמנו פה.

דדי שמחי: הימ"מ באו להתאמן פה, נפלה להם הלסת, הימ"מ התאמנו פה על כל הקומות, כל מה שאתם רואים, פשוט מטורף.

עמיחי שיקלי: זו חגיגה בשבילם.

דדי שמחי: חגיגה אמיתית.

דדי שמחי: אני אומר לכולם: זה כסף של המדינה, בואו תתאמנו.

דדי שמחי: אני רק רוצה את האימון, לא רוצה להרוויח כלום, והם באים ואני שמח גם על שיתוף הפעולה.

דדי שמחי: נעלה קומה.

דדי שמחי: מה שאתם רואים פה זה בעצם מרכז השליטה של כל הסימולטור הזה.

דדי שמחי: יש לנו 100 תרחישים, אפשר לעשות כל מיני תרחישים, באה משמרת, עושים הכנה, הם רוצים להתאמן יותר בזה, פחות בזה.

דדי שמחי: יש פה מצלמות, אחרי זה אני גם מתחקר.

דדי שמחי: מי שמפעיל את זה זו חברה אזרחית, ככה הכי טוב, אין שביתות, אין הפגנות, חברה אזרחית.

דדי שמחי: חברה אזרחית מפעילה את זה, אבל המדריכים פה שמסבירים בהיבט המקצועי אלה לוחמי אש שהם מדריכים במכללה.

דדי שמחי: זה הכי חשוב, כלומר הם אחראים על כל הפירוטכניקה, להפעיל את הגז, לסגור את הגז, מי שמדריך זה אנשים שלי.

דדי שמחי: זה אחד המתקנים היותר מתקדמים בעולם.

דדי שמחי: עוד לא הייתי בדובאי, אני מוזמן לשם, אבל בדובאי יש להם משהו בסגנון הזה, 12 קומות, אבל שלנו הרבה יותר מתקדם בהיבט התחקירים והתרחישים והכול.

דדי שמחי: נמשיך.

דדי שמחי: מה שאתם רואים פה, זה חדר התחקירים.

דדי שמחי: שם מתאמנים, גומרים להתאמן, יש פה תחקיר.

דדי שמחי: תבינו, לא היה דבר כזה בכבאות.

דדי שמחי: עכשיו לך תיקח בן אדם שהיה רגיל לשבת בזה, אתה אומר לו תחקיר, מה אתה מתחקר?

דדי שמחי: הוא לא יכול לספר סיפורים, אני רצתי, הצלתי, פגעתי, הוצאתי, הכול מוקלט, הכול מצולם.

דדי שמחי: יושבים פה, אתה צריך להתפשט, שומעים את הקול שלך בקשר שרעדת, למה רעדת?

דדי שמחי: מה קרה?

דדי שמחי: בואו נלמד, בואו נשתפר.

דדי שמחי: יש אנשים שלא אוהבים את השינוי הזה, אבל השינוי הזה רץ בפול ווליום.

דדי שמחי: בואו ניכנס לחדרים יותר מעניינים.

דדי שמחי: דליפת ציאניד, אני נכנס לדליפת ציאניד, לכן אני צריך להיות סופר דופר עטוף.

דדי שמחי: יש לו חליפה והוא צריך לתרגל.

דדי שמחי: יש פה סימולטור.

דדי שמחי: הוא ככה מסתובב, בגדול הוא צריך לבוא לפה, להתחבר לצוות המפעלי, כי הצוות המפעלי מכיר הכי טוב את כל השיברים והברזים, יש לי פה עשן בכל הצבעים.

דדי שמחי: לדוגמה אמוניה, מה צבע אמוניה?

דדי שמחי: שמנת.

דדי שמחי: אם למשל עכשיו הייתה פה דליפת אמוניה כל החדר הזה אני לא רואה כלום, לבן, שמנת.

דדי שמחי: ואז אתה נכנס, הולך, כבאי אחד קשור לשני, הולך, הכבאי שנהרג ב-2014, הם הלכו והם לא היו קשורים.

דדי שמחי: הם לא התאמנו, לא קשורים, הוא נפל, הבן זוג שלו המשיך, יצא והלך לחפש אותו.

דדי שמחי: נכנסו לחפש אותו, מצאו אותו אחרי משהו כמו שעה וחצי.

דדי שמחי: בשביל זה יש רובוטים עכשיו, אני מכניס רובוט, שייכנס רובוט, יטפס במדרגות, יגיד מה המדדים, מה הכול.

דדי שמחי: אנחנו מכירים את זה מצה"ל.

דדי שמחי: הכבאות הייתה מאחורה.

דדי שמחי: עכשיו שואלים אותי למה אני עושה הרבה שינויים, למה אני רץ מהר, כי אם הצבא הוא פה ואנחנו פה, אם אני ארוץ באותו קצב כל הזמן אני אשאר פה, אני חייב לרוץ יותר מהר.

דדי שמחי: זה העניין.

דדי שמחי: מי שבא להתאמן פה חוץ מהכבאים זה היחידה של כימיקלים לישראל, יחידה של חברת חשמל, הם עושים פה אימון, לפנים.

דדי שמחי: בואו נמשיך.

דדי שמחי: מה שאתם רואים פה, זה גם בשפה הערבית כי אני אחראי גם בחברה הערבית, לדוגמה פה יש קומפלקס של קומה, מפקד המשמרת בא לפה, כל הבית עולה באש, הוא צריך לתת פקודות.

דדי שמחי: אתם, משפחת ישראלי, אתם לפה, אתם לשם, אתם לכאן, כל הדברים האלה.

דדי שמחי: הוא צריך לעלות את כל הקומות האלה, הוא חייב להיות בכושר גופני.

דדי שמחי: הוא לא עולה כמוני, על פרנג'י, הוא עולה סגור, עם חליפת תקיפה, אירוע לא פשוט.

דדי שמחי: תיכף נדבר על כמות התקפי הלב בכבאות והצלה לישראל.

דדי שמחי: בואו ניכנס פנימה.

דדי שמחי: (הדמיה של ספה בוערת).

דדי שמחי: פה זה אותו סיפור של החדר שראינו.

דדי שמחי: הספה עולה באש, אותו ציבור, היא מייצרת מלא עשן, מלא עשן, מלא עשן, כל הזמן.

דדי שמחי: ברגע שהעשן מגיע לטמפרטורה של 603 מעלות העשן עצמו עולה באש.

דדי שמחי: זה מה שקורה כשהעשן עולה באש.

דדי שמחי: פה עובדים כל הכבאים.

דדי שמחי: שימו לב לטיימינג, אני מעביר אתכם מחם לקר, מקר לחם.

דדי שמחי: מה שאתם רואים פה, הלבנים האדומות זה בעצם בית המלון.

דדי שמחי: מכיוון שקורס כבאים הוא קורס של ארבעה חודשים זה כמו טירונות, בתנאי פנימייה, יוצאים רק בסופי שבוע, הם ישנים פה, קורס קצינים ישן פה.

דדי שמחי: יש פה 100 חדרים, שלושה בחדר, מקלחת, שירותים, מנוהל על ידי חברה חיצונית, זה מה שקורה פה.

דדי שמחי: יש פה את מגרש האימונים שלנו.

דדי שמחי: איפה ששמנו את הדשא הירוק זה כבר מוכן לגיבוש בנובמבר, לכבאים שאני הולך לגייס בפברואר.

דדי שמחי: אנחנו שינינו להם את הגיבוש, עושים להם גיבוש אחר, לדחוף את כל הדברים האלה, תיכף אני אתן הסבר קצר על זה.

דדי שמחי: זה המטה הארצי, כמו שאמרתי לכם, אזור המכללה וזה בית הספר לחומ"ס.

דדי שמחי: מפה אנחנו נלך לעוד מקום אחד ואז נרד ונמשיך בסיור.

דדי שמחי: כבאים חייבים לעבור מבחני כשירות, גם כשירות גופנית וגם כשירות ביטחונית וגם כשירות ניהולית.

דדי שמחי: לדוגמה עד היום, במשך 70 שנה, כבאים לא עוברים בדיקות תקופתיות רפואיות.

דדי שמחי: לסבר לכם את האוזן, אני אראה לכם את הרשימה אצלי במשרד, מאפריל 2018 עד אוקטובר 2021 59 עובדי כבאות קיבלו אירוע לבבי, שלא לדבר שלפני ארבעה חודשים מת כבאי מדום לב.

דדי שמחי: לא עושים פה בדיקות, לא עושים פה כלום.

דדי שמחי: הזוי, הזוי.

דדי שמחי: על זה צריך להכניס אותי לכלא.

דדי שמחי: ואני עושה מלחמות והכול.

דדי שמחי: זה לדוגמה איך עושים פה בוחן, יש סטנדרטים בינלאומיים.

דדי שמחי: הכבאי מגיע.

דדי שמחי: ולרי, בוא.

דדי שמחי: ולרי מגיע ככה, זה גם לפי גילאים, הוא עושה טיפוס מדרגות, עושה הליכה, גומר את כל הדבר הזה, הוא צריך להיכנס למבוך הזה.

דדי שמחי: שיהיה בהצלחה, ולרי.

דדי שמחי: אנחנו מכבים את האור.

דדי שמחי: המהדרין, זה יהיה פה בעוד שלוש שנים, יש פה תנורי חימום, מעלים פה ל-50 מעלות (ולרי מדגים חילוץ לכודים ממבוך).

דדי שמחי: (המשך הדגמה).

דדי שמחי: איך מכבים אש?

דדי שמחי: מה זה מים?

דדי שמחי: מה המים עושים?

דדי שמחי: המים רק מורידים את הטמפרטורה ואז הגז פחות חם, פה כשאני שם קצף הקצף מייצר שכבת בידוד וחמצן לא יכול להגיע לגז למטה ואז אין בעירה.

דדי שמחי: מה שאתם רואים פה עכשיו, היום הבעיה הגדולה שלנו זה חניונים.

דדי שמחי: שימו לב, זה חניון שעולה באש, לא רואים כלום.

דדי שמחי: הכבאים נכנסים ומתחילים לחפש פה לכודים.

דדי שמחי: הוא רואה לכוד אחד, תסתכלו פה, ככה הכבאים הולכים, לוחמי האש, על הברכיים, ומחפשים אחד אחד.

דדי שמחי: אתם רואים, הנה עוד אחד.

דדי שמחי: תחשבו שבאה משמרת שלמה, מוציאים אותם.

דדי שמחי: תחשבו שיש לי חניון ארבע קומות שעולה באש.

דדי שמחי: כל הדבר הזה, ואז כל אוטו שסרקתי אותו, אני מרים לו את הווישר, הוא סרוק.

דדי שמחי: (הצגת קורס של צוערי כבאות מהמגזר הערבי).

דדי שמחי: הם מגיעים לפה מכל האזורים, הם יוצאים לתחנות להיות תומכי לחימה, כשהם יסיימו להיות תומכי לחימה מי שיהיה טוב יוכל להתמודד כדי להיות לוחם אש מן המניין.

דדי שמחי: מפקד הקורס ייתן סקירה קצרה של דקה.

מפקד הקורס: ברוכים הבאים למכללה.

מפקד הקורס: במכללה יש עכשיו קורס למגזר הערבי, יש לנו חניכים מרוב היישובים מהמגזר הערבי, יש לנו בנות.

מפקד הקורס: רוב החניכים באים לתרום לקהילה ולמדינה, יש להם יכולות, אנחנו מכינים אותם שיהיו כבאים לעתיד.

מפקד הקורס: (חלק מהצוערים מציגים את עצמם).

דדי שמחי: זה הקורס השלישי, הם באו בעקבות מה שאמרו הקורס הראשון והשני.

דדי שמחי: סך הכול הצלחה מסחררת והם יהיו גם עוזרי לוחמי אש ואינשאללה לוחמי אש ויותר חשוב, הם שגרירים שלנו בכל המקומות שהם באים מהם.

דדי שמחי: תודה רבה.

דדי שמחי: זה חדר הכושר של המכללה.

דדי שמחי: בתחנת אילת, יש לי תחנות שיש ג'קוזי וסאונה.

דדי שמחי: בכל תחנה יש חדר כושר, לא כזה גדול, כי באמת בשנים האחרונות החבר'ה שמגיעים זה חבר'ה כאלה, שרוצים ומתאמנים וכו'.

דדי שמחי: היה פה רמ"ט כושר גופני, נפרדנו כידידים, הבאתי רמ"ט כושר אחר, את ישי ליזר.

ישי ליזר: אני כבר נמצא פה עשרה חודשים, הייתי 17 שנים קצין כושר קרבי בסיירת מטכ"ל.

ישי ליזר: כשפרשתי חיפשתי אתגר מעניין שאני יכול לתרום בו מהידע העצום שצברתי בסיירת מטכ"ל ובעיקר בבניית כוח וכשהגעתי לכאן יחד עם מפקד המכללה, כשבעצם המכללה מובילה סוג של מהפכה מטורפת בארגון, הסתכלנו על כל מה שעושה לוחם האש, זו משימה מבצעית לכל דבר, זה כושר גופני מבצעי.

ישי ליזר: שינינו את כל מבנה האימונים, הם הולכים עם וסטים של 20 קילו על הליכונים.

ישי ליזר: עוד מעט אתם תעברו בחוץ ותראו מתחם של דשא סינתטי, את כל בוחן בר אור, הכחדנו אותו, זה לא רלוונטי לעבודת הכבאי.

ישי ליזר: בשום מקום בעולם לא בוחנים בבוחן הזה, ועכשיו גם למיונים החדשים וגם ללוחמי האש, כבר עושים על זה פיילוטים, יש מבחנים אחרים שאתה מטפס עם ציוד על מדרגה, דוחף משקל, מושך ובסוף אתה צריך לחלץ לכוד.

ישי ליזר: בתחנת רחובות יש פיילוט מדהים שעשינו של אימוני הליכה על הליכון.

ישי ליזר: החבר'ה מהקק"צ יחד איתנו חיברו ובנו מודל של קבלת החלטות במאמץ.

ישי ליזר: יש לי אפילו סרטון קצר להראות, ממש מעכשיו, לצורך העניין לוחם האש עולה על ההליכון, מעייפים אותו (סרטון), יש מוסיקה שמדמה אירוע, שזה מטורף.

ישי ליזר: מפקד המשמרת, מפקד התחנה, אומר לו: מה ראית?

ישי ליזר: ואז הוא צריך לצייר את האירוע שהוא רואה, את התרחיש, אם זה שריפה או תאונת דרכים ולדווח לאחור.

ישי ליזר: בעצם אתה מקבל פה איזה סוג של חיבור מצוין בין כושר - - -

דדי שמחי: יש פה שינוי תרבותי אמיתי בכבאות, שהוא בשלוש רמות.

דדי שמחי: קודם כל שינוי תרבותי ערכי, זה כבר משהו אחר, אי אפשר להתנהג כמו שהתנהגו פעם.

דדי שמחי: יש פה שינוי תרבותי פיקודי, שהמפקדים מבינים שהם המפקדים והם האחראים, ויש פה גם שינוי תרבותי גופני ומקצועי.

דדי שמחי: כל האימונים האלה וכו' וכו'.

דדי שמחי: לנו ברור ששינוי תרבותי לוקח זמן, זה גם שינוי של האנשים הקיימים, גם שינוי בלהביא אנשים אחרים וחלק, אני לא מתבייש לומר, זה שינוי דורי וגם הוא קורה.

דדי שמחי: בשנתיים האחרונות אנחנו הוצאנו לפרישה, תזכרו שבכבאות זה גם אירוע שצריך לטפל בו, אפרופו הוועדה לבטחון הפנים, גיל הפרישה בכבאות כולל לוחמי האיש הוא 67.

דדי שמחי: יש לי כבאים בני 62, עד לפני שנה היה לי כבאי שישן בתחנה עם מסכת ונטילציה: לא, אני לא פורש, אני לא יוצא לפרישה.

דדי שמחי: הצלחתי להפריש בשנתיים האחרונות 160 לוחמי אש בתכנית פרישה הוגנת שהאוצר נתן לי, אבל צריך לטפל בזה.

דדי שמחי: הגוף הזה הוא גוף ביטחוני, לא יעזור בית דין.

דדי שמחי: בטוח שיורים עליי רקטות שאין לאף נציב אחר ועושים לי עפיפוני תבערה שאין לאף נציב אחר וכל שנה וחמישי מדליקים פה יערות שאין לאף נציב אחר.

דדי שמחי: אני כבר לא יודע מה עדיף, ברקים או מציתים.

דדי שמחי: לכן חלק מהביטחון הלאומי של מדינת ישראל זה כבאות והצלה לישראל.

דדי שמחי: (בהמשך הסיור).

דדי שמחי: זה דור א', שעון לדור ב', שעון לא יודע למה, שעוני נוכחות.

דדי שמחי: דור א' זה הוותיקים שיש שלהם משכורת אחרת והכול אחרת, לדור ב' יש משכורת אחרת, לדור ג' משכורת אחרת.

דדי שמחי: אלה יעדי הנציב - - - הדרכת אוכלוסייה, מענה להתפתחות דמוגרפית, מתנדבים, שיפור השירות והסביבה העסקית ואני יותר גאה מהדבר הזה, זה בעצם רוח הכבאות, שזה המצפן הערכי והמוסרי של המערך כולו, גם הצלת חיים, אחריות ומשמעת, דוגמה אישית ויושרה, מקצוענות, רעות ושיתופיות, חדשנות ויעילות גבוהה של הכבאות ובסוף ממלכתיות.

דדי שמחי: למה כתבתי את זה?

דדי שמחי: לפני שלוש שנים היה לי אירוע שכבאים יצאו לחופשה, לנופש.

דדי שמחי: הם הגיעו לווילה בלילה, אני עשיתי תחקיר, אני אומר לאחד הקצינים: מה זה צריך להיות?

דדי שמחי: הוא אומר לי: תשמע, הנציב, אל תיעלב, לנו אין ערכים כמו של קצין בצבא, אף אחד לא לימד אותנו.

דדי שמחי: אוקיי, הבנתי, הנה הכללים, נא לפעול ככה.

איציק עוז: מה שיש לנו כאן, למעשה אתם יושבים בזירה המרכזית, לשמאלי זה המשל"ט הארצי, למעשה אנחנו אחראים על כל הנושא של תיאום והפעלת הכוח על מנת שהנציב יוכל מכאן לקבל את ההחלטות הנכונות, מכאן אנחנו מנהלים את הקרב, מה שקורה למעשה בכל המקומות בארץ.

איציק עוז: אנחנו פותחים פה את הזירה הזאת ולמעשה אנחנו נעזרים בהרבה סנסורים חיצוניים שיש לנו.

איציק עוז: יש לנו את המערכת על המפקדות, אנחנו חוברים לפיקוד העורף, לשירות המטאורולוגי.

איציק עוז: ברגע שעולים לנו מטוסים או מסוקים אנחנו מקבלים כאן את החיווי שלהם, אנחנו יודעים בדיוק היכן הם נמצאים.

איציק עוז: אנחנו מתחברים למערכת החוזי, מערכת היובל של המשטרה ואז למעשה מה שהמסוק רואה מלמעלה אנחנו רואים בדיוק מה קורה בשריפה.

איציק עוז: למעשה את כל הדברים האלה אנחנו מבצעים באמצעות מערכת השליטה ובקרה החדשה שרכשנו לא מזמן.

איציק עוז: אנחנו מפה מנהלים את כל הכוחות שלנו מכאן.

דדי שמחי: מה שאני רוצה לומר לכם כאן, זה המצפה, מוצב הפיקוד העליון של הכבאות, השולחן הזה נפתח כשהנציב מקבל שליטה על שריפה גדולה.

דדי שמחי: או שאני נמצא פה, או שאני נמצא בחפ"ק בשטח.

דדי שמחי: ביום יום החדר הזה סגור ומה שעובד זה החדר ההוא.

דדי שמחי: יש לי כאלה חדרים בשבעה מחוזות, יש בבאר שבע, בראש העין, בנצרת, בירושלים, בכל המחוזות שלי וככה מנהלים.

דדי שמחי: השיחות, כשאתה מתקשר 102, אתה לא מגיע אליי לכאן, אתה מגיע למחוזות.

דדי שמחי: אתם רואים, אני יכול להגיד לכם עכשיו שיש שיחה ממתינה אחת, אתם רואים באדום, תשע שיחות פעילות.

דדי שמחי: לקחתי את מערכת השו"ב של מד"א וקניתי ממד"א את השו"ב.

דדי שמחי: למד"א יש שו"ב מדהים.

דדי שמחי: דרך אגב, מה שזה אומר מבחינתכם, אפרופו ועדת הבט"פ, בטחון הפנים, שהיום יש שני שליש 911, אני ומד"א על אותה מערכת.

דדי שמחי: ככה זה עובד.

דדי שמחי: אנחנו משתמשים בכל הסנסורים האפשריים.

דדי שמחי: מה שאני רוצה לצרף פה זה סנסורים לווייניים שאני אוכל לראות יחד עם אלגוריתמיקה, שבמקום לשים בן אדם שיצפה על אותו יער, אלגוריתמיקה תפתור לי את הפינות אלה.

דדי שמחי: אבל אין ספק שאנחנו במקום אחר לחלוטין ועכשיו צריך לתמוך את השינוי המקצועי הזה בשינוי תרבותי נוסף, שהוא גם בשלבי האצה גדולים מאוד.

דדי שמחי: (בישיבה)

דדי שמחי: ברוכים הבאים לכבאות והצלה לישראל, לוועדה לבטחון הפנים.

דדי שמחי: אני רוצה לומר כמה דברים, ברשותך.

מירב בן ארי: יש פה פרוטוקול, הכול מוקלט וכל הצוות של הוועדה.

דדי שמחי: אז מזל שאמרת לנו את זה.

דדי שמחי: קודם כל אני רוצה לברך את חברי הוועדה לבטחון הפנים שבאים לכבאות והצלה לישראל.

דדי שמחי: את גברתי יושבת הראש, אפרופו פרוטוקול.

אוסאמה סעדי: זה היה שבוע של כבאות, תרתי משמע.

דדי שמחי: תיכף תראו גם למה, אבל אני מאוד שמח לארח אתכם.

דדי שמחי: אני רוצה להגיד משהו שאמרתי גם ליושבת הראש בשיחה פרטית.

דדי שמחי: אני מאוד מאוד שמח שיש ועדה לבטחון הפנים.

דדי שמחי: בחזון שלי הוועדה לבטחון הפנים צריכה להיות מקבילה, מאתגרת לוועדת חוץ וביטחון כדי לתת את המשקל הנכון לבטחון הפנים במדינת ישראל, ואומר את זה אחד שהיה שנים רבות, מירב יכולה להעיד, בוועדת חוץ וביטחון ואני חושב שזה יעשה לנו רק טוב ולכן אני גם רוצה להודות לכם שאת הביקור הראשון של הוועדה אתם עושים כאן בכבאות.

דדי שמחי: אני אתן לכם סקירה קצרה, אחרי זה אני אשאיר זמן לשאלות ואחרי זה אני אבקש להישאר כאן בשיחה.

מירב בן ארי: חמש דקות רק חברי הכנסת.

דדי שמחי: אין לי בעיה שיראו את זה גם אחרים, אבל בלי פרוטוקול.

דדי שמחי: אתם מכירים את הרפורמה הגדולה שהייתה מ-2012 להיום.

דדי שמחי: ב-2012 היינו איגודי ערים, כל איגוד ערים היה ישות משפטית נפרדת, נציב הכבאות היה מקביל לנשיא, כלומר לא הייתה לו סמכות והוא לא יכול היה לתת פקודות למפקיד התחנות.

דדי שמחי: אם לדוגמה הייתה שריפה בחיפה ומפקד חיפה היה צריך תגבור ממפקד תחנת חדרה, הוא היה מבקש מתחנת חדרה, הוא היה בא לעזור לו והוא היה מגיש לו חשבונית בסוף השריפה.

דדי שמחי: היו ועדות הרבה לפני אסון הכרמל, ועדת לפידות, ועדת גינוסר, שקבעו שצריך להפוך את הכבאות לארגון ארצי, זה לא קרה, לצערנו רק אסון הכרמל הביא למהפך ובעצם נחקק חוק הכבאות ב-2012 וחוק הכבאות קבע שהכבאות היא גוף ממלכתי, גוף ארצי ונציב הכבאות הוא הדרג הפיקודי העליון.

דדי שמחי: אנחנו נדבר אחרי זה על מה המשמעות של דרג פיקודי עליון, אל מול תקשי"ר ודברים כאלה.

אוסאמה סעדי: המפקד הכללי.

דדי שמחי: נכון, חד וחלק.

דדי שמחי: המשמעות היא פה, אומר לי גם נציב שירות המדינה: אתה מין איזה אנדרוגינוס, אנחנו לא יודעים איך לעבוד איתך, מצד אחד אתה מפקד, מצד שני אתה פקיד ציבור, בהיבט הזה.

דדי שמחי: זה הייעוד שלנו, גם לכבות שריפות, גם למנוע, הצלת לכודים, חומרים מסוכנים וכל הדברים הנוספים.

דדי שמחי: זה החזון שלנו, להיות גוף לאומי מתקדם שגם מונע סכנות וגם מקדם תרבות של בטיחות באש.

דדי שמחי: זאת נקודה מאוד חשובה שאתם צריכים להכיר, אנחנו לבד במערכה נגד האש.

דדי שמחי: אין עוד גוף במדינה שאחראי על כיבוי אש.

דדי שמחי: אם אני נגיד עכשיו מדבר על המשטרה, המשטרה קיבלה איזה מטלה, היא לא מצליחה, קוראים לצבא.

דדי שמחי: אמרו למשטרה שתעשה התנתקות, היא לא הצליחה, קראו לצבא.

דדי שמחי: משרד הבריאות ומד"א, קשה לו קצת עם הקורונה, קוראים לצבא, לפקע"ר.

דדי שמחי: שריפות זה רק אני.

דדי שמחי: אני אחראי גם על שריפות בבסיסי צה"ל.

דדי שמחי: למה אני אומר שהדבר כזה קריטי?

דדי שמחי: לדוגמה, בכבאות לא היה מחקר ופיתוח.

דדי שמחי: המשמעות היא שבמדינת ישראל אין מחקר ופיתוח בנושא כיבוי שריפות.

דדי שמחי: הקמנו מחקר ופיתוח.

דדי שמחי: בכבאות והצלה לישראל לא הייתה מחלקת רפואה.

דדי שמחי: המקצוע הכי מסוכן, לא הייתה מחלקת רפואה.

דדי שמחי: אירוע הזוי לחלוטין.

דדי שמחי: אני הצלחתי להביא לפה רופא, קרפ"ר, קצין רפואה ראשי, אבל אין מתחתיו אף אחד, עכשיו אני בונה את זה.

דדי שמחי: אתם שואלים אותי?

דדי שמחי: גם בעקבות פסק הדין של הסגנים שקיבלנו, בפסק הדין כותב השופט: האחריות על בריאות הכבאים היא של נציב הכבאות.

עמיחי שיקלי: בצוות יש פרמדיק?

דדי שמחי: אין.

עמיחי שיקלי: אז מה קורה אם יש לך כבאי שחוטף פגיעות במהלך אירוע?

דדי שמחי: שאלה טובה.

דדי שמחי: שאלה מצוינת.

עמיחי שיקלי: מי נותן לו בשטח מענה?

דדי שמחי: אין.

דדי שמחי: כשאני אומר לכם שהכבאות הייתה חנות מכולת – תשמע, שינינו הרבה בארבע השנים האחרונות, אבל צריך עוד לשנות הרבה לדוגמה, אני הצקתי לנציבות שירות המדינה, היום לדוגמה מה ששאלת יש לי בכבאות 110 חובשים.

דדי שמחי: חבר'ה שהיו חובשים קרביים בצבא, חבר'ה שעשו קורסים במד"א והם חובשים, אבל אין לי אף אחד שיתכלל אותם, אין לי אף אחד שינהל אותם, אין לי אף אחד שישמור על הכשירות שלהם.

דדי שמחי: לדוגמה מה עשיתי?

דדי שמחי: לקחתי כבאי שהוא חובש במד"א, אמרתי לו: תקשיב, אתה תבוא אליי, אתה תהיה מדריך במכללה ובנוסף אתה תטפל בכל החובשים.

דדי שמחי: אבל זה לא אמור להיות ככה.

דדי שמחי: צריך להיות פה רע"ן רפואת חירום, דיאטנית, פיזיותרפיסט, כל הדברים האלה, כיאה לגוף מבצעי.

דדי שמחי: זה המבנה של הכבאות.

דדי שמחי: גם פה עשינו הרבה שינויים, הקמנו חטיבת איסוף, הקמנו ענף פיתוח ארגוני, אגף לוגיסטיקה, מחלקת טכנולוגיות, חטיבת תוה"ד, מחלקת מחקר ופיתוח.

דדי שמחי: אין ספק שאנחנו במקום אחר, לטובת אזרחי ישראל.

דדי שמחי: יש לנו פחות או יותר 128 תחנות כיבוי בכל הארץ, פלוס 80 תחנות מתנדבים.

דדי שמחי: אנחנו מתכננים להגיע ל-150 תחנות כיבוי.

דדי שמחי: כשאני אומר לכם פה תחנות כיבוי אני מתכוון לתחנה מתחנה של שלושה כבאים עד תחנה של 25 כבאים בפריסה ארצית.

דדי שמחי: היום יש לנו פחות או יותר 2,150 כבאים, אנחנו צריכים להגיע ל-3,300 כבאים.

דדי שמחי: אני הצעתי לממשלה, אני צריך לגייס עוד 1,200 כבאים.

דדי שמחי: התעצמות.

דדי שמחי: חוץ ממה שאני צריך לגייס מה שנקרא לקיום שוטף, פרשו לי 100 אני מגייס עוד 100, אבל אני צריך להתעצם.

עמיחי שיקלי: למה צריך 3,300?

דדי שמחי: ב-2012 המדינה, בעקבות חוק הכבאות, ביקשה מהטכניון לעשות עבודה כמה כבאים צריכים להיות במדינת ישראל בפריסת תחנות.

דדי שמחי: הטכניון עשה עבודה והם קבעו שצריכים 9,000 כבאים במדינה ומשהו כמו 250 תחנות וככה המדינה עבדה עד 2018.

דדי שמחי: אני הגעתי ב-2017, אמרתי בואו נבדוק את תרחיש הייחוס, בדקתי מחדש את תרחיש הייחוס.

דדי שמחי: עשיתי עבודה מסודרת, כמו שאנחנו מכירים מהצבא, ובאתי לשר שלי דאז, גלעד ארדן, ואמרתי לו: תשמע, אחרי שעשיתי עבודה של כמעט שמונה חודשים, אני טוען כאיש מקצוע שהמדינה צריכה לא 9,000 כבאים, אלא 3,336 כבאים.

דדי שמחי: עבודה מסודרת.

דדי שמחי: זה מה שצריך.

דדי שמחי: קודם כל 9,000 זה מספר שאף אחד לא ייתן לי, דבר שני, אני צריך עוד 1,200 כבאים, התעצמות, הסברתי למה, כולל 1,000 מילואימניקים שיש לי שהם עוזרי כבאי, כולל, חישבתי מראש, שירות לאומי.

עמיחי שיקלי: מה זה כולל?

עמיחי שיקלי: על זה להוסיף?

עמיחי שיקלי: זאת אומרת 4,000?

דדי שמחי: במושגים שלך 3,300 כבאים בקבע, ועוד 1,000 מילואימניקים שיש לי כבר ועוד שירות לאומי אני רוצה ועוד המתנדבים, אבל אם יש לי מתנדבים צריך לטפל במתנדבים כמו שצריך.

דדי שמחי: שתבינו, ב-2017 היו פה כמעט 2,000 מתנדבים, טיפל בהם בן אדם אחד, רב סרן, אחד.

דדי שמחי: אחד.

דדי שמחי: לא היה להם מדים, לא היו להם תעודות, לא היה כלום.

דדי שמחי: זה 2,000 איש, כמעט כמו הסד"כ שלי, אני צריך פה מחלקה שלמה לטפל ב-2,000 אנשים.

עמיחי שיקלי: ריבן קראו לו, לבחור הצעיר מחיפה?

עמיחי שיקלי: המתנדב?

דדי שמחי: לא, הוא היה צופה אש, אלעד ריבן, זה משהו אחר.

עמיחי שיקלי: מה זה?

עמיחי שיקלי: הוא הגיע לשריפה.

דדי שמחי: תיכף אני אסביר לך את העניין.

דדי שמחי: המתנדבים מתחלקים לשלוש קבוצות, קבוצה אחת זה צופי אש, זה חבר'ה שבאים למחויבות אישית, עשר השעות האלה, תלמידי תיכון.

דדי שמחי: זו קבוצה אחת.

עמיחי שיקלי: מאז הפסיקו עם זה?

דדי שמחי: לא, זה עדיין קיים.

דדי שמחי: הקורונה טיפה תקעה אותנו.

דדי שמחי: חוץ מזה יש עוד מתנדבים שבאים לתחנות וחוץ מזה יש מתנדבים בתחנות עצמאיות.

דדי שמחי: כלומר 20 מתנדבים מקבלים ממני כבאית, מקבלים מדים, עושים הכשרה והם ביישוב מכבים שריפות.

דדי שמחי: יש לי לדוגמה ביהודה ושומרון כמעט 20 יחידות כאלה.

דדי שמחי: יש לי כזאת בטירה, בכסייפה, ובעוד מקומות, בקיבוצים.

דדי שמחי: פעם ראשונה ב-40 השנים האחרונות שכבאים באו להתאמן זה עכשיו.

דדי שמחי: כבאים בימי שישי באים להתאמן אצלי בסימולטור ובסימולטור הנייד.

דדי שמחי: אלה האתגרים המרכזיים.

דדי שמחי: אתם רואים, גם התווך התת קרקעי, אפרופו חוק המטרו וכו'.

דדי שמחי: לנו זה אירוע.

עמיחי שיקלי: הילד בשדרות, עידו גל קראו לו.

דדי שמחי: שנהרג מהרסיס, כן.

עמיחי שיקלי: שראו שהבית עלה באש, הילד שנהרג עכשיו ב'שומר חומות'.

דדי שמחי: לא, הוא נהרג ברסיס בממ"ד.

עמיחי שיקלי: כבאות לא נכנסו לשם?

דדי שמחי: לא, אנחנו הגענו, אבל מה שקרה, הטיל פגע בבית, רסיס אחד חדר את חלון הממ"ד ופגע בו והרג אותו, בבית אחר לגמרי.

דדי שמחי: עכשיו בקורונה לא היה, אבל אני חבר בפורום נציבי אסיה.

דדי שמחי: ב-2018 אני העברתי להם הרצאה על טרור העפיפונים.

דדי שמחי: זה מושג שלא מכירים.

דדי שמחי: זה היה בטוקיו, העברתי להם הרצאה, הם מסתכלים עליי בשוק.

דדי שמחי: כלומר רעידות אדמה, לכולם יש, תת קרקעי, לכולם יש, שריפות בתים לכולם יש, פתאום יש לי טרור עפיפונים.

דדי שמחי: יש לי רקטות, מה שאין לאף אחד.

דדי שמחי: אסונות טבע, רבי קומות, אימונים, הדרכה ומחקר ופיתוח.

דדי שמחי: אנחנו מטפלים בערך ב-100,000 אירועים בשנה, 60,000 מהם זה שריפה, השאר זה חילוץ ממעליות, חילוץ מגובה, מנהרות, תאונות דרכים, כל מה שאתם רואים פה.

דדי שמחי: אני רוצה להגיד לכם, כדי להבין, דיברנו על גוף מבצעי, אצלי לוחמי האש כל יום רואים אירוע, כל יום.

דדי שמחי: אתה יכול להתגייס לגולני, להיות שלוש שנים בגולני, לא להיתקל אפילו פעם אחת.

דדי שמחי: פה כל יום הם רואים אירועים.

דדי שמחי: זה משפיע גם על החוסן הנפשי, על האימונים, על הכשירות, על הבריאות, על הציוד, על כל הדברים.

דדי שמחי: אלה הסיבות העיקריות לפרוץ השריפה, הצגתי לכם את זה בוועדה.

דדי שמחי: המשמעות של הגורם האנושי, מרשלנות ועד הצתה, צריך להשקיע פה בהסברה.

דדי שמחי: הקמנו פה ענף הסברה, אני שם הרבה הרבה כסף בהסברה.

דדי שמחי: אתם תיכף תראו, בשלושה השבועות הקרובים ייצא קמפיין הסברה בנושא בטיחות בחורף, במיוחד באמצעי חימום.

דדי שמחי: אני עושה גם קמפיין, יושב פה כאיד דהאר, הוא היועץ שלי לענייני החברה הערבית, יש לנו הסברה גם בחברה הערבית, בשפות, בהתאמה, כי זו הנקודה הכי חשובה.

יום טוב חי כלפון: ביקשת את הרצועה לפני המהדורה המרכזית.

יום טוב חי כלפון: זה מה שאמרת אז.

דדי שמחי: אתם רואים פה את כמות ההרוגים, נספים 20 איש בשנה.

דדי שמחי: זה מספר שהוא לא מספר גדול.

דדי שמחי: לצערי, לא שאני רוצה להגדיל אותו, אבל האוצר פחות מתחשב במספר הזה לאור דברים אחרים.

דדי שמחי: אנחנו חישבנו את הנזק, אני מאוד שמח לומר פה, בעקבות כל האנשים שלי פה שעשו עבודה מדהימה, בארבע השנים האחרונות לקחנו את ההרוגים בחברה הערבית.

דדי שמחי: בחברה הערבית היו הרוגים בערך פי שלושה מגודלם היחסי באוכלוסייה.

דדי שמחי: זה נבע, קודם כל צריך להיות הוגנים, מתשתיות, מהסברה ומדברים נוספים, חיבורי חשמל פירטיים וכל מיני דברים.

דדי שמחי: ואני אומר לכם, באמת, אני מתעלה מעל כל הדברים, בעקבות שיתוף פעולה מצוין עם ראשי הרשויות ועם הקהילות נכנסנו בזה בכסח גדול, הקמנו עשרות יחידות מתנדבים, כולל מתנדבות, הקמנו שגרירים, הסברה.

דדי שמחי: הגעתי למצב כזה שאפילו נפגשתי עם יושב ראש איחוד האיממים במדינת ישראל וסיכמנו על שתי דרשות, קיץ וחורף, שעוסקות בבטיחות באש.

דדי שמחי: כל שנה יש דרשה בקיץ ובחורף במסגדים על בטיחות אש והצלחנו להוריד את כמות ההרוגים מ-11 הרוגים ב-2017 לשלושה הרוגים ב-2020.

דדי שמחי: לצערי, ב-2021 המספר יעלה כתוצאה משני אירועים שמשנים את הסטטיסטיקה.

דדי שמחי: האירוע בחורה, שנשרפו שלושה ילדים, ואירוע בג'סר א-זרקא שנשרפו שני ילדים.

דדי שמחי: זה היקף הנזק.

דדי שמחי: אתם רואים פה את היקף הנזק.

דדי שמחי: אסון הכרמל.

דדי שמחי: תראו ב-2016 נשרפו 600 בתים קלים ו-1,600 בתים נפגעו.

דדי שמחי: שום מדינה ערבית, שום צבא ערבי לא עשה כזה נזק כמו שריפה אחת.

דדי שמחי: השריפה, לא מעניין אותה יהודים, מוסלמים, דרוזים, זה לא רלוונטי, 600 בתים נשרפו.

דדי שמחי: ב-2019 נשרף היישוב מבוא מודיעין באופן כליל.

איתמר בן גביר: ממה זה היה?

דדי שמחי: זאת הייתה הצתה.

דדי שמחי: עוד פעם, אני רוצה להסביר לכם, דיברנו על זה גם בוועדה, על המושג הצתה והדלקה.

דדי שמחי: לא רוצה להיכנס לזה עכשיו, אתם יודעים למה, אבל זה גורם אנושי.

דדי שמחי: אני לא יודע מה זה.

דדי שמחי: אבל תראו מה קורה בעולם, מה קרה עכשיו בטורקיה, ביוון, בקליפורניה, זה מטורף, שינוי האקלים הזה.

דדי שמחי: אני מתכונן עכשיו לחורף, אני מתכונן להצפות ולשיטפונות.

דדי שמחי: הנזק הוא שלושה מיליארד שקלים.

דדי שמחי: חישבנו את הנזק, יש לנו אישור של הלמ"ס לדבר הזה וזה מה שקורה.

איתמר בן גביר: ראיתי 23?

דדי שמחי: לא, סך הכול זה כולל הביטוחים והכול, העלות היא 23 מיליארד.

דדי שמחי: אם אני סופר גם כמה אתה משקיע כשאתה בונה בניין, כמה אתה משקיע בבטיחות באש וזה, אבל עלות הנזק זה שלושה מיליארד.

דדי שמחי: תחשבו רק על השריפה האחרונה, נשרפו 15,000 דונם, תחשבו מה השיקום.

דדי שמחי: זה התקציב שלנו.

דדי שמחי: התקציב הוא פחות או יותר 1.300 מיליארד.

עמיחי שיקלי: זה היה שקף מעניין על המערך.

דדי שמחי: תראו שאני לפחות עקבי במספרים.

דדי שמחי: אני מלמד את האנשים שלי, לא משנה אם המספר נכון או לא, אבל תהיו עקביים.

דדי שמחי: אתם רואים, 3,336 ו-9,000 מספרים טיפולוגיים.

דדי שמחי: זאת עוצמת המערך.

דדי שמחי: 2,150, צריך לגייס עוד 1,200 לוחמים.

דדי שמחי: כשאני אומר לגייס 1,200 לוחמים זה הכול כולל הכול.

דדי שמחי: כלומר זה תקציב חד פעמי לגייס את הכבאים, לקנות להם מדים, ציוד וכו' ואחרי זה עוד בבסיס לשכר.

דדי שמחי: זה התקציב, סך הכול אני אומר לכם, התקציב הוא בסדר, אנחנו עובדים טוב.

דדי שמחי: אני חושב שאנחנו ממצים אותו בצורה טובה מאוד וגם האוצר חושב ככה, אבל אין ספק שמדינת ישראל צריכה להסתכל על הכבאות באופן אחר לחלוטין.

דדי שמחי: אלה הפרויקטים שלנו, התעצמות מבצעית, בינוי תחנות, אני מאוד מאוד שמח על מה שעשתה הממשלה יחד עם חברי הכנסת מהחברה הערבית ויחד עם המשרד לשוויון חברתי, ואני הולך לקבל, אני מקווה שתצביעו נכון ואני אקבל 80 מיליון שקלים לתחנות בחברה הערבית.

דדי שמחי: אנחנו בונים עוד תחנות נוספות.

דדי שמחי: אני כבר בונה תחנה בעראבה, אני בונה עכשיו תחנה בחריש, אני מתכוון לבנות עוד תחנה באשדוד, עוד עשרות תחנות.

דדי שמחי: כוח אדם גמיש, דיברנו על זה, מתנדבים.

איתמר בן גביר: כשאתה אומר תחנות, איזה תחנות זה, אזוריות?

דדי שמחי: זה תלוי.

דדי שמחי: בחריש אני בונה תחנה בינונית, אבל אני כבר בונה אותה גדולה כי כשחריש תגדל אני אגדל יחד איתה.

דדי שמחי: אני מאוד אשמח אם הוועדה תקדם את המהלך של גיוס חיילי חובה.

דדי שמחי: אני חושב שחובה לגייס חיילי חובה לכבאות.

מירב בן ארי: כמו שח"מ של המשטרה.

דדי שמחי: בדיוק.

דדי שמחי: גם בחברה החרדית אנחנו עוסקים.

דדי שמחי: לצערי רוב השריפות קורות באוכלוסיות חלשות, זה גם בחברה הערבית וגם בחברה החרדית.

דדי שמחי: אם אני צולל פנימה, זה ילדים וקשישים.

דדי שמחי: אנחנו מפקסים לכיוון הזה, אנחנו עושים פה מו"פ, המכללה.

דדי שמחי: וכל מה שקשור לצמצום הבירוקרטיה, נציג לכם את זה קצת אחרת כי הבנתי שעסקתם בזה בשבוע האחרון.

מירב בן ארי: כן.

דדי שמחי: אנחנו הקמנו פה, ראיתם, גם מחלקת רפואה.

דדי שמחי: אני אספר לכם סיפור קצר, אני הגעתי ביום השלישי הראשון של מרץ 2017 לכבאות, ביום חמישי התאבד כבאי.

דדי שמחי: אני יומיים נציב והתאבד כבאי.

דדי שמחי: תלה את עצמו בבית בחדרה.

דדי שמחי: הגעתי ללוויה.

דדי שמחי: קודם כל הם היו בשוק שהגעתי ללוויה, כי מה?

דדי שמחי: אני לא מכיר אותו.

דדי שמחי: באתי ללוויה, היה לא נעים, לא משנה, עזבו, הלחצתם אותי עם ההקלטה הזאת.

דדי שמחי: בוא נגיד שאחרי ההלוויה הזאת אצלי לוויות אנשים מגיעים מסודרים, על מדים, עם כובע, נושאים את האלונקה או הארון כמו שצריך, לא ברדק.

דדי שמחי: אבל מה שיותר חשוב, עשיתי תחקיר.

דדי שמחי: גם, לא הבינו למה אני עושה תחקיר, אמרו שהוא התאבד, ואז אתה מגלה שהבן אדם סובל מפוסט טראומה, כולם ידעו, אף אחד לא דיבר.

דדי שמחי: בכבאות היו שני פסיכולוגים, פרילנסרים, שאם קורה איזה משהו מתקשרים אליו והוא בא לטפל.

דדי שמחי: בעבר הייתה פה ועדת המשנה, הייתה ועדה בראשות חברת הכנסת נאוה בוקר.

דדי שמחי: זימנו אותי לוועדה, אני שבועיים נציב, ובאו מלא כבאים, התחילו להגיד – אמרתי: מה זה, אתם לא מתביישים?

דדי שמחי: אמרתי להם: תקשיבו טוב טוב, אני אקים כך כך כך וכך וכך, הקמתי הכול.

דדי שמחי: הבאתי את הקב"ן, קצין בריאות הנפש של זרוע היבשה שהשתחרר, הבאתי אותו כאן, חגי סידס, היום הוא עושה מפגשים גם לנשות הכבאים, גם לכבאים, זה נכנס לקורסים.

דדי שמחי: אני אגלה לכם סוד, אני שכרתי חדר בתל אביב, דירה בתל אביב, שאף אחד לא יודע את הכתובת שלה חוץ מסידס ומסגן הנציב, שהוא מנהל את הכספים, אף מפקד לא יודע את הכתובת שלה.

דדי שמחי: כבאי שרוצה להיפגש, סידס קובע איתו באיזה דירה כדי שהמפקדים לא יידעו שהוא נפגש עם הקב"ן.

דדי שמחי: המודלים הצה"ליים אחד לאחד ועפים עליו פה.

דדי שמחי: הקמנו מחלקת מחקר ופיתוח, הכנסנו פה את התוספים למים, לוויינות, מצלמות, הרובוט הזה זה מחלקת מחקר ופיתוח.

דדי שמחי: אנחנו מנסים לחפות על פערים של עשרות שנים.

דדי שמחי: הכנסנו רחפנים, לוויינות, יצא לכם לראות את הסימולטור שהבאנו.

דדי שמחי: כשאני שמתי את הדברים האלה ב-2018 כולם גיחכו, אבל בסוף הכול קיים.

דדי שמחי: אתם רואים את כמות המתאמנים פה, איך אנחנו עולים?

דדי שמחי: התחלנו בכמעט ב-1,900 בשנת 2018 ואנחנו היום כבר מגיעים ל-10,000 איש.

דדי שמחי: אלה הפרויקטים הלאומיים שאנחנו מנהלים אותם.

דדי שמחי: אני קבעתי שבשלוש השנים הקרובות הפרויקט המרכזי שאנחנו נוביל זה גלאי עשן לכל חדר.

דדי שמחי: לדוגמה, אני פניתי לעמידר ועמידר עושים גלאים.

דדי שמחי: אני פניתי לראשי הרשויות, גם בחברה הערבית וגם במקומות אחרים, אמרתי לראשי הרשויות שנעשה אירוע משותף, אתם תקנו את הגלאים, כי אני לא יכול לקנות את הגלאים, והכבאים יתקינו אותם.

דדי שמחי: רשויות קנו אלפי גלאים והכבאים הולכים ומתקינים אותם.

דדי שמחי: זה כולה לשים את הדלק.

דדי שמחי: הרשות קובעת למי מתקינים, יושב לך בחור ערירי, בן 80, אף אחד לא מבקר אותו, או איזה גברת נחמדה כזאת, באים שני כבאים, יושבים איתה, מדברים איתה 15 דקות, עושים סיבוב בבית, רואים זה מסוכן, זה לא מסוכן, עושים לה כמה תיקונים, מסבירים לה, תקשיבו, עשינו את היום.

דדי שמחי: ככה עשינו את זה בכל המקומות.

דדי שמחי: על פי הפקודות התקנתי תקנה שחייבים גלאי עשן בכל חדר, יש תקנה שאושרה בכל האינסטנציות, צריך גלאי עשן בכל חדר, ויתרה מזאת, אני פניתי לדוגמה למפכ"ל ולרמטכ"ל ונציבת השב"ס וכתבתי לרמטכ"ל שיקנה לאנשי הקבע גלאים.

דדי שמחי: הרי מי שפה איש קבע, אני איש קבע לשעבר, כל פסח אתה מקבל מתנה, נכון?

דדי שמחי: אתם מכירים את זה?

דדי שמחי: פניתי גם לוועדי העובדים, מה קונים?

דדי שמחי: סיר, סיר, סיר, מזוודה, נינג'ה, נכון?

דדי שמחי: אז אמרתי, תיקנו להם גלאי עשן.

דדי שמחי: לשמחתי המשרד לבט"פ הרים את הפרויקט וקנה לכל העובדים גלאי עשן.

דדי שמחי: אגב, גלאי עשן עולה 40 שקלים.

דדי שמחי: אני עכשיו בחלוקה, דוגמה אישית, מחלק גלאי עשן לכל העובדים.

דדי שמחי: שני גלאי עשן לכל העובדים.

דדי שמחי: ואני מציע לכם פה, אם תצאו רק עם זה, עם הדבר הזה, תעברו, תיקנו גלאי עשן, זה מציל חיים.

דדי שמחי: יש היום במדינה את הרכבלים החדשים שהם הסעת המונים, תראו את הרכבל בחיפה להסעת המונים.

דדי שמחי: בנייה לגובה.

דדי שמחי: מה שאתם רואים פה בבנייה לגובה, אתם רואים את הבניין ספירלה הזה?

דדי שמחי: זה בניין חדש שמתחילים לבנות אותו, 350 מטרים, יושב על בניין 'ידיעות אחרונות' הישן, ליד עזריאלי, יש בו 40 מעליות, לקרוא לו בניין זה עוול, זה מכונת מלחמה, עם חדר בקרה.

דדי שמחי: אני מציע לכם, אם אתם רוצים ללמוד על בניינים גבוהים, תקפצו לעזריאלי בשרונה, אתם תבינו איזה מבנה זה, עם חדר בקרה, 24/7, מנוהל, מעליות, ככה מטפלים בדברים.

דדי שמחי: אנחנו עושים לטיוב רגולציה.

דדי שמחי: דנתם בזה הרבה.

דדי שמחי: הפחתנו רגולציה בארבע שנים כמעט בארבעה מיליארד שקלים.

דדי שמחי: אנחנו מאמינים שאנשי עסקים ואנשי הבנייה וכל המגזר העסקי הם שותפים שלנו.

דדי שמחי: הם לא רוצים שהמפעל שלהם יישרף.

דדי שמחי: הביקור האחרון שהיה פה לפני שבוע וחצי, ביקרו פה התאחדות בוני הארץ, התאחדות הקבלנים, בראשותו של ראול סרוגו.

דדי שמחי: הבאתי פה את כל הקבלנים, הראיתי להם מה אנחנו עושים, הם גם היו בשוק וישבנו ודיברנו.

דדי שמחי: לדוגמה קבענו שאנחנו נעשה פגישה כל ארבעה חודשים כדי לראות איפה יש פערים ואיפה אפשר לטפל.

דדי שמחי: על זה נדבר אחרי זה, כל הדבר הזה.

דדי שמחי: זהו, אם יש שאלות לפני שנישאר כזה אוף דה רקורד אני אשמח לדבר איתכם.

מירב בן ארי: חברי הכנסת, יש לכם שאלות?

איתמר בן גביר: שאלות אין, אבל יש התייחסות אולי למה שראינו.

מירב בן ארי: אז נתחיל סבב התייחסויות ונגיע אליך.

עמיחי שיקלי: שאלות יש.

עמיחי שיקלי: מעניין אותי לדעת לגבי בני מיעוטים משרתים בארגון, כמה יש פה בדואים שעשו שירות בצבא, דרוזים שעשו שירות, יש תעדוף בנושא הזה?

עמיחי שיקלי: כמה בכלל יש כאן?

דדי שמחי: יש לי היום סדר גודל של 327 חבר'ה מהחברה הערבית, זה סדר גודל של כמעט 15%.

דדי שמחי: בשנה וחצי האחרונות גייסתי כמעט 110 אנשים בגיוסים ייעודיים כי הייתה פה בעיה, כי המבחנים היו מוטים לטובת מה שנקרא יוצאי יחידות צבאיות.

דדי שמחי: בחני הכושר, הבחנים האחרים, חבר'ה מהחברה היו מגיעים ולא היו עוברים.

דדי שמחי: אז עשינו להם קודם מכינות והתאמנו להם את הבוחן מבלי לרדת בסטנדרטים.

דדי שמחי: גייסנו גם מהפזורה הבדואית וגם חבר'ה ממזרח ירושלים.

עמיחי שיקלי: אני מדבר לא על הפזורה ולא על מזרח ירושלים, שאלתי שאלה על דרוזים ובדואים ששירתו בצה"ל.

דדי שמחי: יש לי המון.

דדי שמחי: אני אגיד לך פה, דוגמה כשאני עושה גיוס בצפון נרשמים הרבה מאוד חבר'ה מהחברה הדרוזית, לצערי פחות מהחברה הערבית, ואני מנסה לעשות אפילו העדפה מתקנת לטובת החברה הערבית.

דדי שמחי: לי חשוב שיהיו חבר'ה מהיישובים עצמם.

עמיחי שיקלי: הסוגיה של שירות לאומי, זה הולך למשהו שאפשר להתגייס לזה, במקום שירות צבאי?

דדי שמחי: יש לי פה שירות לאומי.

מירב בן ארי: זה שפגשנו.

דדי שמחי: לא, זה שירות אזרחי.

דדי שמחי: יש גם שירות לאומי.

עמיחי שיקלי: לא משנה, גם שירות אזרחי.

דדי שמחי: כן.

עמיחי שיקלי: מה ההבדל בין המסלולים?

דדי שמחי: שירות לאומי זה חבר'ה שלא יכלו להתגייס מסיבות כאלה ואחרות, בעיית פרופיל, בעיית פה, בעיית שם.

דדי שמחי: שירות אזרחי זה חבר'ה שלא רצו להתגייס, כי הם מהחברה הערבית, לא מתאים להם, כן מתאים, ואז הם מצאו בזה - - -

עמיחי שיקלי: כמה זמן נמשך שירות כזה?

דדי שמחי: שירות לאומי יש כבר שבע-שמונה שנים.

עמיחי שיקלי: לא, כמה זמן משך השירות?

דדי שמחי: שנתיים.

עמיחי שיקלי: ואזרחי?

דדי שמחי: גם, זה שנה ועוד שנה, שנה פלוס שנה.

מירב בן ארי: אלא אם כן הם רוצים להמשיך ואז הם יכולים.

דדי שמחי: אם הוא רוצה להמשיך, להיכנס מה שנקרא לקבע, לשירות המדינה הוא צריך לעבור את כל המבחנים.

דדי שמחי: יש לו הטבה בזה שיש סעיף בתקשי"ר שנקרא ניסיון קודם ואז אני נותן לו את האירוע הזה.

עמיחי שיקלי: נושא של הצתות.

עמיחי שיקלי: אנחנו רואים שזו תופעה גואה, למרות שערבבת פה רשלנות והצתות ביחד, שלדעתי עדיף להתייחס לזה בנפרד כדי אז להבין מגמות, כאילו מה המשמעות של הצתות.

עמיחי שיקלי: יש לי שתי שאלות, אחת, זה על כל הנושא האווירי.

עמיחי שיקלי: השאלה שתמיד העסיקה אותי זה, יש שריפה ענקית ואז באים מטוסים, קטנים כמו של הפליימוביל, קטנים כאלה, ומפזרים אבקה.

עמיחי שיקלי: למה לא להביא מטוס שהורג את השריפה הזאת כשהיא קטנה?

דדי שמחי: יש לנו את טייסת הכיבוי, היא טייסת הכיבוי של הכבאות שיושבת במשטרה.

דדי שמחי: יש לנו 14 מטוסים.

עמיחי שיקלי: למה שהיא תשב במשטרה?

דדי שמחי: זה מה שנקרא היתרון של השגרה.

דדי שמחי: למשטרה יש זרוע אוויר, עם מפקד זרוע.

דדי שמחי: לא נראה שהמשרד לבט"פ צריכים להיות נגיד שני מפקדי חיל האוויר, מיותר, כולה 14 מטוסים.

עמיחי שיקלי: הבנתי, בסדר.

דדי שמחי: יש לי 14 מטוסים ייעודיים לכיבוי, כל אחד לוקח שלושה טון חומרי כיבוי, כשבעולם יש שלושה טון, שישה טון, ואת הסופר טנקרים של 20 ו-30 טון.

דדי שמחי: יש לנו 14 מטוסים שלושה טון עושים עבודה מצוינת וביום יום הם נותנים את המענה.

דדי שמחי: המענה המורכב הוא בשריפה גדולה מאוד, שיש אירוע כזה פעם בשנתיים.

עמיחי שיקלי: שלושה טון זה הצהובים האלה?

דדי שמחי: כן.

עמיחי שיקלי: שהם גם עושים ריסוס?

עמיחי שיקלי: לא, אלה דברים נפרדים.

דדי שמחי: יש לנו 14 מטוסי כיבוי ייעודיים לכיבוי, שלושה טון, והם סך הכול עובדים טוב.

דדי שמחי: זה מכרז פרטי, אלביט, הבנת.

דדי שמחי: כל הטייסים שם, דרך אגב, הם טייסי אף 16, מפקדי טייסות.

דדי שמחי: בשריפות גדולות, בדרך כלל מבקשים סיוע בינלאומי ועוזרים לי מטוסים כאלה, מטוסים של שישה טון מקפריסין, יוון, מדינות ליד ואני גם עוזר להם.

דדי שמחי: יש פה גם איזה שבעה, שמונה, עשרה מטוסי ריסוס שהם לוקחים טון וחצי ואז, אם יש שריפה ענקית, כמו שהייתה במגן ערים, נגיד הטייסת תתעסק במקום הזה ומטוסי הריסוס יכולים להיות כוננות אם תהיינה עוד שריפות במקומות אחרים, מקובל לחלוטין.

דדי שמחי: זה לא ה-game changer, ה-game changer היה בשריפה האחרונה.

דדי שמחי: ה-game changer שלמדינת ישראל יש את חיל האוויר, מהחזקים בעולם, יש לו כמה עשרות הרקולסים והוא חייב להיכנס לאירוע ולא יכול להיות שכבאות והצלה לישראל, כשיש שריפה, מחכה שיגיע איזה מסוק ישן ממצרים כשפה חונים עשרות מסוקים ומטוסים הכי מתקדמים.

דדי שמחי: לשמחתי חיל האוויר הרים את האירוע ואנחנו כבר שנתיים עושים ניסוי על הט"ן, הטלה נמוכה, של חומרי כיבוי עם הרקולסים.

דדי שמחי: זה סיפור אחד.

עמיחי שיקלי: מתי זה יהיה?

דדי שמחי: בשריפה האחרונה עשינו ניסוי מבצעי וההרקולס טס, אם אתה זוכר, הרקולס מטיל 18 טון במכה של כיבוי אווירי.

דדי שמחי: יש עוד פטנט, לדוגמה בנשיונל גארד בארה"ב יש להם הרקולסים שמה שהם עושים, תוך שש שעות הם הופכים את ההרקולס הזה למטוס כיבוי.

דדי שמחי: זה הרקולס כמו שיש לנו וזה מיכל, הם דוחפים אותו בתוך ההרקולס וזה הופך לסופר טנקר.

דדי שמחי: חיל האוויר כרגע מתנגד לשיטה הזאת, לא משנה, לא פה, אנחנו נדבר על זה.

עמיחי שיקלי: מה עם ענישה על הצתות?

דדי שמחי: אני לא עוסק בזה.

דדי שמחי: אני אגיד לכם משהו שלימד אותי ראש אח"מ הקודם, הוא אמר לי: כשאתה אומר הצתה אתה מייצר בעיה, כי הצתה צריך יסוד נפשי כזה או אחר.

דדי שמחי: אני אומר, אם זה הדלקה, אם זה מעשה אדם.

דדי שמחי: בישראל אין ברקים.

דדי שמחי: דרך אגב, יש מדינות ש-60% מהשריפות שפורצות שם זה כתוצאה מברקים.

דדי שמחי: בישראל אין ברקים, כל השריפות זה מעשה אדם, אלא אם כן היה לי קצר חשמלי.

דדי שמחי: היה לנו לא מזמן שריפה באזור עמק האלה כתוצאה מקצר חשמלי של כבל.

דדי שמחי: אז אני אומר אם זה מעשה אדם, המשך חקירה זה המשטרה ואכיפה ואני כבר לא עוסק בדברים האלה.

איתמר בן גביר: קודם כל אני מתחבר לשאלות של שיקלי, בעניין דליקה, יש הסברה בציבור הערבי, השאלה אם יש גם הסברה לא רק על מכשירים חשמליים וכל מיני כאלה, אלא על הנזק שבסופו של דבר הצתה עושה לכולנו.

איתמר בן גביר: כמו שאמרת, האש לא מבדילה בין יהודי לערבי, בין דרוזי לצ'רקסי, יש אש והצתה היא הצתה, מישהו שמדליק אש במקום אחד יכול למצוא כפר בצד השני שבמקרה האש זזה אליו.

איתמר בן גביר: אז השאלה אם אתה עושה בהסברה, בתוך ההסברה, גם איזה שהיא פנייה למניעת הצתות.

איתמר בן גביר: נגיד אם האיממים שדיברת איתם ידברו נגד הצתות, אני חושב שיש לזה משמעות מאוד מאוד גדולה וחשובה.

איתמר בן גביר: דבר שני, זה קצת שאלה, אבל זה הרבה הערה.

איתמר בן גביר: אני חושב שהרושם שלי מכאן, אני נדהם ונפעם, גם מהדבר העצום הזה שנקרא מכבי אש ואיזה שינוי טכנולוגי.

איתמר בן גביר: עכשיו אני מבין, שאלתי אותך על כל מיני עניינים טכנולוגיים בוועדה, אמרת לי: תבוא ותראה, אני לפחות, ואני חושב שגם כל חברי הוועדה התרשמו בצורה מוחלטת ובוא נגיד את האמת, גם מהאופי שלך ומדמותך.

איתמר בן גביר: אתה מוביל כאן את השינוי, אתה עושה כאן דברים שהם שאפו, באמת שאפו, להסיר את הכובע.

איתמר בן גביר: כשעושים שינוי, אני מבין שיש עובדים שקשה להם ויש אנשים שלא יקבלו את השינוי בשום מחיר, אבל אני מרגיש, וזה גם על בסיס שיחות שלי וגם הגעתי לכאן, כולנו רואים את ההפגנה שבחוץ שיש נושאים שאולי אפשר לבוא לקראת.

איתמר בן גביר: קח את הנושא הזה של הזקנים.

איתמר בן גביר: אני קראתי את פסק הדין.

מירב בן ארי: הזקנים, אני רוצה שנשאיר לסוף, כשנישאר אנחנו.

מירב בן ארי: גם הנציב ביקש ואני מכבדת את זה.

איתמר בן גביר: הבנתי, אני מקבל.

איתמר בן גביר: אני רק אומר, אין שום ספק שאתה איש מקצוע ראשון במעלה, שאלתי את מירב כמה שנים עוד נשארו לך, כי לדעתי, ושוב, אני לא איש מקצוע, אבל אם אפשר היה להאריך זה המקום והזמן כי השינוי שעשית, אין מה לעשות, היה צריך להמציא אותך אם לא היית קיים.

איתמר בן גביר: אבל מצד שני, כשעושים שינויים צריך גם ללכת יחד עם העובדים ולא לרוץ ולהשאיר חלקים מאחורה.

איתמר בן גביר: זו התפיסה שלי בנושא הזה, אבל נדבר.

מירב בן ארי: אנחנו נדבר על זה.

מירב בן ארי: יום טוב.

יום טוב חי כלפון: אז קודם כל אני רוצה להצטרף לברכות בנוגע לסיור וגם להצגת הדברים ולמה שאתה מוביל גם באופן אישי בשנים האחרונות, ומתוך הברכה הזאת וההערכה הזאת גם מגיעה איזה שהיא דאגה, כי התחלת פה מספר תהליכים, אם שמעתי נכון, אתה מסיים עוד מעט, איך אתה דואג לזה שהתהליכים שאתה הובלת בשנים האחרונות יגיעו אל הנחלה במובן הזה שלמדתי, אתה רוצה להביא עוד רובוטים ועוד זה, זאת אומרת מבחינת הצטיידות, והאם גם אם אפשר גם לקצר תהליכים.

יום טוב חי כלפון: אני הופתעתי מזה שאמרת שהתקציב בסדר.

יום טוב חי כלפון: בדרך כלל כשמגיעים לאיזה שהוא מקום מתלוננים על התקציב.

מירב בן ארי: לא, אל תדאג, אני הצעתי לסדר לו עוד משהו.

יום טוב חי כלפון: זהו, קצת דאגתי, בדרך כלל אומרים לנו שחסר תקציב.

מירב בן ארי: כן, תמיד חסר.

מירב בן ארי: אתה צריך להגיד תמיד חסר.

יום טוב חי כלפון: כן, אז העניין פה האם באמת אפשר לקצר תהליכים כי אנחנו יודעים שמדובר פה בחיי אדם, בעצם כל רובוט, כל דבר חדש שתביא לפה באירוע הבא, שלא יבוא, אבל אני יודע שיבוא, מה לעשות, אנחנו רוצים לחסוך פה בחיי אדם, ולכן אם אפשר לקצר תהליכים ולקחת בחשבון שמה שהתחלת בארבע השנים האחרונות ימשיך הלאה.

יום טוב חי כלפון: זה דבר ראשון.

יום טוב חי כלפון: דבר שני, לא דיברנו על זה למיטב ידיעתי, מה קורה עם שיתוף הפעולה עם השכנים שלנו, הרשות הפלסטינית, ירדן, מצרים.

יום טוב חי כלפון: אני מבין שחלק מהדברים, מה לעשות, שריפות לא מכירות גבולות, אני לא מדבר על עזה, זה נושא אחר, כי שם זה ממש מכוון, אבל השאלה אם יש שיתוף פעולה ואיך אתם עובדים ביחד.

יום טוב חי כלפון: והדבר האחרון, חבר הכנסת שיקלי התחיל עם זה, אמרת מבחינת ההצתות שאתם רק אומרים אם זה הדלקה ולא הולכים מעבר.

יום טוב חי כלפון: האם יש שיתוף פעולה בחקירות עם המשטרה, זאת אומרת לכם יש ידע, יש מיומנות שאולי אין לחוקרים במשטרה, כדי לאתר את הגורמים.

יום טוב חי כלפון: מעבר לקביעה שזו הצתה או הדלקה, כמו שקראת לזה, האם אתם יכולים גם לעזור במהלך החקירה עם המשטרה.

יום טוב חי כלפון: אמרת שאתה לא רוצה להיכנס לעניין הענישה, חבל, כי אני הייתי מאוד שמח לדעת מה אתה חושב על זה, כי לתחושתי, שאלתי על זה כבר בוועדה, יש לנו גם בעיה של הגשת כתבי אישום וחקירות שלכאורה לא מגיעות לשום מקום, אבל גם בעיה של ענישה בתחום ההצתות.

יום טוב חי כלפון: אם תרצה לדבר על זה, אולי בלי הקלטה, גם נשמח.

מירב בן ארי: חבר הכנסת אוסאמה סעדי, אחרי זה אתה תתייחס לכל הדברים.

מירב בן ארי: בבקשה, אוסאמה.

אוסאמה סעדי: אני גם מצטרף לברכות לנציב ולכל הצוות של רשות הכבאות וההצלה.

אוסאמה סעדי: אני מלווה את הנושא הזה מאז שנכנסתי לכנסת, באתי מיוזמתי אפילו לפה, הייתי לפני שנתיים, כי היה לי חשוב לראות איך זה עובד העניין הזה של הצלת חיים.

אוסאמה סעדי: לא צריך להיות לא מפלגתי, לא פוליטי ולא ערבים ולא יהודים, זה חשוב לכולם.

אוסאמה סעדי: באמת מאז אני עובד בשיתוף פעולה מלא עם הנציב ועם הנציבות ואני מדבר עם כאיד, שהוא יועץ הנציב לחברה הערבית, אנחנו עושים סיורים, עשינו הרבה סיורים בעשרות יישובים, בין אם זה מתנדבים, בין אם זה יחידות, בין אם זה כבאיות, בין אם זה תחנות.

אוסאמה סעדי: לפני חודש שמנו אבן פינה לתחנה אזורית בעיר שלי, עראבה, עם הנציב ועם סגן השר, שלשום הנציב היה בכפר כנא ומתוכננת שם גם תחנה ליד המשטרה, היינו עם הנציגים בג'סר א-זרקא, סוכם שנעשה יחידת מתנדבים ותהיה שם תחנה קבועה.

אוסאמה סעדי: לכן באמת מבחינת החברה הערבית יש מהפכה ואני מקווה שזה יימשך.

מירב בן ארי: זה חשוב מאוד.

אוסאמה סעדי: אנחנו רואים בנתונים שיש ירידה דרסטית.

אוסאמה סעדי: חייבים הסברה, ההסברה חשובה מאוד, במיוחד בחורף עם החשמל ויש בעיה של חיבורי חשמל, הנושא הזה של חיבורי החשמל ואפרופו הצעות החוק ולמה ומה ומו, אז העובדות האלה מדברות שכאשר יש חיבורים פירטיים אז התוצאה היא כשלים חשמליים.

אוסאמה סעדי: לכן גם מבחינת התקציב, אני חושב שמאוד חשוב שהרשות לכבאות והצלה תקבל את התקציב שמגיע לה.

מירב בן ארי: אתה יכול להצביע בעד, אוסאמה.

אוסאמה סעדי: על תקציב הכבאות כן.

יום טוב חי כלפון: גם על התקציב הכללי, אוסאמה, הכול טוב, לא נגלה.

אוסאמה סעדי: אני אמרתי בוועדה אז שיש כל כך תשבחות לנציב מכל הקצוות, קואליציה, אופוזיציה, ימין, שמאל, ערבים ויהודים, אז צריך לעשות מעשה ולהאריך לו.

אוסאמה סעדי: אני לא מבין, דווקא בתקופה הזאת שיש אסונות כאלה - - -

מירב בן ארי: אני מסכימה איתך לגמרי.

אוסאמה סעדי: אנחנו מסכימים, אבל צריך לעשות מעשה.

מירב בן ארי: תודה.

מירב בן ארי: אנחנו פועלים במקביל, כמו שאומרים.

מירב בן ארי: אני רוצה שתתייחס ואחרי זה אני אעשה סיכום.

דדי שמחי: אני אתייחס בקצרה.

דדי שמחי: אני חושב שהשינוי שראיתם פה הוא הרבה הרבה בזכות המפקדים, הצלחנו לרתום את כל המפקדים.

דדי שמחי: אני רוצה לסבר לכם את האוזן, אם בערך ב-2015 נציב הכבאות קבע ישיבת מפקדים של מפקדי תחנות, מת"חים, בדרגת טפסר משנה, שזה כמו אלוף משנה, הוועד אמר להם לא להגיע, מתוך 25 מפקדי תחנות רק שלושה הגיעו, השאר לא הגיעו.

דדי שמחי: היום אין דבר כזה, רוב המפקדים התחלפו פה, יש פה מפקדים ותיקים, אנשים טובים, מבינים עניין ואני חושב שהם ימשיכו עם המהלך הזה קדימה.

דדי שמחי: זו נקודה ראשונה.

דדי שמחי: לגבי שיתוף פעולה עם השכנים, יש לנו שיתוף פעולה מצוין עם הרשות הפלסטינית, הם גם באו לשריפה, אני עוזר להם - - -

אוסאמה סעדי: גם בכרמל.

דדי שמחי: גם בכרמל, גם בשריפה, אני ביקרתי שם.

דדי שמחי: ג'נרל יוסף מבקר פה כל הזמן, הם מתאמנים פה, הם באים לפה להתאמן, ואני מעביר להם קורסים אצלם וביום יום ביהודה ושומרון החבר'ה שם עובדים, גם הכבאים הפלסטינים, גם הכבאים שלנו, ביחד בתאונות דרכים ובשריפות והכול.

דדי שמחי: פה אני מתחבר למה ששאל חבר הכנסת בן גביר, לגבי ההסברה על הצתות.

דדי שמחי: אז כבר קרה לנו פעמיים שניסו להצית, כשהאש הייתה לכיוון יישוב שלנו ביהודה ושומרון, התהפכה הרוח והיא הלכה לשרוף כפר פלסטיני והלכנו לכבות ביחד.

עמיחי שיקלי: ביו"ש הם כפופים אליך או שזה בנפרד, מועצת בנימין?

דדי שמחי: כן, מפקד מחוז יו"ש הוא חלק מהסד"כ שלי.

דדי שמחי: אז יש לנו גם עם ירדן, אנחנו עובדים עם הירדנים, יש לנו שיתוף פעולה איתם, היו פה ביקורים.

דדי שמחי: בגלל הקורונה לא המשכנו עם הדבר הזה יותר.

עמיחי שיקלי: יש לי שאלה אחרונה שלי, מה הכי מטריד אותך כשאתה הולך לעזוב את התפקיד?

מירב בן ארי: ואנחנו לא רוצים שתעזוב.

דדי שמחי: הדבר שהכי מטריד אותי זה שכבאות והצלה לישראל צריכה להיות גוף ביטחוני למען אזרחי ישראל, למען כבאי ישראל ולמען מדינת ישראל.

דדי שמחי: זה יהיה הכי טוב ללוחמי האש.

עמיחי שיקלי: והיא לא מוגדרת גוף ביטחוני?

דדי שמחי: היא לא מוגדרת גוף ביטחוני.

דדי שמחי: נראה לי שאם היה גוף ביטחוני הייתה לי כזאת הפגנה בש"ג?

מירב בן ארי: בגוף ביטחוני אין ועד עובדים.

עמיחי שיקלי: אבל למה שלא נחוקק את זה?

מירב בן ארי: מירי, את רוצה להתייחס?

דדי שמחי: לא עכשיו.

מירב בן ארי: תישארי אחרי זה.

דדי שמחי: אני רוצה להבהיר, זה יעשה רק טוב לעובדים שלי, חד וחלק.

דדי שמחי: אם גברתי יושבת הראש רוצה לסכם ונעבור לאוף דה רקורד?

מירב בן ארי: כן.

מירב בן ארי: בקצרה.

מירב בן ארי: אני אגיד קודם כל תודה רבה לכולם, לכל הצוות שלך, כל המפקדים, הכבאים, זה היה סיור מרשים, מרתק, לא סתם בחרתי שהסיור הראשון של הוועדה לבטחון הפנים יהיה בכבאות, כי אחת, זה באמת מקום שאנחנו כמדינה וכחברי כנסת צריכים להתגאות בו ומרגישים באמת חובה, גם מוסרית, אליך, אבל גם המקצוענות שלך והמקצועיות שלך הביאו את לוחמי האש לאן שהם נמצאים היום.

מירב בן ארי: הוועדה בכלל, לא אני, הוועדה תמשיך ללוות אותך, תמשיך להיות שם, תמשיך גם לפקח ולעשות את מה שהיא צריכה ולשאול את השאלות, ונשאלו כאן שאלות, אבל גם לתת גב לך ולכל לוחמי האש וכמובן לכל מי שנמצא במערך הכבאות וההצלה במדינה.

מירב בן ארי: אני יכולה כבר להכין אותך שהנושא הבא שהוועדה תתכנס אליו זה הכנה לחורף, אנחנו רוצים להבין כיצד הרשויות ערוכות, כיצד אתה ערוך כדי למנוע את האסון שהיה כאן בשנה שעברה בחניון בתל אביב.

מירב בן ארי: לצערי בגלל שינויי האקלים הקיצוניים אנחנו עלולים לצעוד לחורף קשה וזה יהיה הנושא הבא שהוועדה תתכנס ותיערך אליו.

מירב בן ארי: אני, לפחות הצד הזה, אני ויום טוב נעשה הכול כדי שהתקציב יעבור, כדי שתגדל בהתעצמות, בלוויינים, ברחפנים.

מירב בן ארי: באמת נעשה הכול, גם להגדיל את התחנות, גם לתת לך יותר כוח, באמת לתת לך את הכלים להעצים את מערך כיבוי האש וההצלה.

מירב בן ארי: ואני רוצה להגיד לך באופן אישי, אני חושבת שאתה צריך להישאר בתפקיד.

מירב בן ארי: אמרתי את זה לפרוטוקול, אמרתי את זה גם לשר, אמרתי את זה לסגן השר, אני חושבת שאתה צריך להישאר, אני חושבת שעשית מהפכה ואנחנו רוצים ואזרחי ישראל צריכים לדעת שיש להם אותך כגב, ואני אומרת לך, גם לפרוטוקול, אמרתי את זה גם לכולם, יש כאן גם חברי כנסת שמגויסים לעניין, אנחנו נעשה הכול כדי שתישאר בתפקיד.

מירב בן ארי: לא שאלתי אותך, אני רק אומרת לך את זה.

מירב בן ארי: יכול להיות שאתה לא רוצה, אני אעשה כל מה שאני יכולה כדי שתישאר כי אני באמת חושב, בטח בשנה-שנתיים האלה, של 2022-2021 שאנחנו מאשרים את התקציב ונותנים לך כלים ואסטרטגיה כדי להעצים, בטח, אני יכולה להגיד שזה מה שאני רוצה ואני יכולה להגיד לך שחברי הכנסת גם שם.

מירב בן ארי: ומילה אחרונה, אני קודם כל רוצה להגיד תודה לכל צוות הוועדה, ליועצים המשפטיים, למנהלת הוועדה, לדוברת, ליועצים שלנו, בכלל לכל הצוות שליווה את היום הזה, אני מקווה שגם לכם זו הייתה חוויה קצת לצאת ממה שנקרא הניאונים של הכנסת ולבוא ממש לשטח ולהבין עם מה מתמודדים לוחמי האש.

מירב בן ארי: אני מודה מאוד לחברי הכנסת שהגיעו, גם לאוסאמה שהצטרף בסוף, זה היה לו מאוד חשוב.

מירב בן ארי: הוא אמר שאת הסיור הוא כבר עשה, הוא בן בית פה, אבל באמת היה לו חשוב להיות כאן בסיכום, אז תודה, ותודה לכל חברי הכנסת שהגיעו.

מירב בן ארי: אני יכולה להבטיח לכם כוועדה שאנחנו כל חודש לפחות נצא לסיור, סיורים בעיניי זו דרך הכי טובה לחזור אחרי זה לכנסת ולהבין עם מה מתמודדים באמת החבר'ה, שאנחנו שמנו אותם פה כדי לשמור עלינו.

מירב בן ארי: יש עוד משימות שאנחנו שם, אנחנו נמשיך לקדם אותן, נעזור גם בהסברה, גם בסטריפים שאתה רוצה, ובצדק, וגם כמובן אזורי החיץ, שזה עוד נושא שהוועדה תעזור ככל שניתן כדי למנוע את השריפה הבאה.

אוסאמה סעדי: אנחנו יכולים לעזור גם בהסברה, בסרטונים וזה, בחינם.

מירב בן ארי: נכון, נכון.

דדי שמחי: אני אעשה את זה.

דדי שמחי: עשיתי את זה עם גדי יברקן.

מירב בן ארי: תקשיב, אנחנו לא איתמר בן גביר, שכולם רוצים איתו סלפי, אבל לכל אחד פה יש הרבה עוקבים.

איתמר בן גביר: איזנת את הדברים, אחרי שהוצאת אתמול את אחמד טיבי איזנת את הדברים.

מירב בן ארי: לא, זו הייתה מחמאה.

איתמר בן גביר: את מאזנת.

מירב בן ארי: אתה רוצה שאני אספר לך משהו על הכנסת ה-20?

מירב בן ארי: סיפור אחרון ובזה אני מסיימת.

מירב בן ארי: הלכנו לאירוע של שגריר ארה"ב, אז לפני הקורונה, היה אירוע שהוא היה עושה אצלו בחצר והגענו הרבה חברי כנסת, ויש בידוק בשגרירות האמריקאית.

מירב בן ארי: ומגיעים, אני, איציק שמולי, כולם היו שם, מהליכוד, אני חושבת קיש, מחכים בתור, אפרופו מוכרוּת, כמו ילדים טובים, להיכנס לבידוק.

מירב בן ארי: מגיע אדון אורן חזן, שאני לא משווה, אבל רק מבחינת המוכרות, חוצה את כולנו, לא עושה בידוק.

מירב בן ארי: אז רק אני אומרת שלפעמים הבידוק הוא גם חלק מהאירוע, המוכרות זה חלק מהעניין.

מירב בן ארי: יש לך השפעה, כשיש לך הרבה אנשים שעוקבים אחריך זה יכול לסייע.

מירב בן ארי: אני יכולה להיות יו"ר הוועדה לבטחון הפנים, אבל כשאני אחצה אף אחד לא יגיד לי: בואי תצטלמי איתי, אוקיי?

מירב בן ארי: אני רק רוצה להגיד לך תודה.

מירב בן ארי: אמרתי תודה לכולם ולא אמרתי לך תודה.

מירב בן ארי: אז תודה רבה, אני חושבת שמה שאתה עושה ומה שעשית זה דבר מדהים למדינת ישראל.

מירב בן ארי: תודה.

עמיחי שיקלי: ממש כך.

מירב בן ארי: בשם כל חברי הכנסת.