ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 24, פרוטוקול מספר 62, 2021-12-06 09:00

שרן השכל: בוקר טוב לכולם, אני שמחה לפתוח הבוקר את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של כנסת ישראל.

שרן השכל: אנחנו היום נקיים דיון שהוא דיון מהיר בנושא נשירה סמויה והתמודדות מערכת החינוך עם אותה נשירה סמויה של חה"כ אורית סטרוק, חה"כ יעקב מרגי וחה"כ סמי אבו-שחאדה.

שרן השכל: קודם כל לצורך הצגת הנושא אני אתן למציעים את זכות הדיבור, אני אתן לכל אחד מכם שלוש דקות זכות דיבור.

שרן השכל: אורית, בוקר אור.

שרן השכל: אורית בבקשה אני אתן לך את זכות הדיבור ראשונה, לרשותך שלוש דקות.

אורית סטרוק: תודה רבה, אני לא יודעת אם אני אנצל את כל השלוש כי אני רוצה בעיקר לשמוע ואז אני אתייחס.

אורית סטרוק: אבל אני רוצה להגיד בפתיח שהסוגיה הזו של נשירה ונשירה סמויה, וזה היה הנושא שאני עליו הגשתי, גם אפשר לראות בתוכן בדברי ההסבר שהגשתי גם על הנשירה וגם על הנשירה הסמויה, זה שתי תופעות שונות ושתיהן חמורות.

אורית סטרוק: אני מאוד הייתי רוצה שנשמע על שתיהן אם אפשר.

אורית סטרוק: הדבר הזה כרגע לפי מה שאני הספקתי לשמוע ולהבין, ממש מכת מדינה.

אורית סטרוק: בעיקר בעקבות הקורונה שהילדים איבדו לחלוטין את הקשר הנורמטיבי עם בית-הספר, חלקם הגיעו לרחובות, חלקם פשוט יושבים בבית מול המסכים, אבל לבית-הספר באחוזים הרבה יותר גבוהים ממה שהיה פעם הם לא מגיעים.

אורית סטרוק: והדבר הזה לדעתי הוא נושא מאוד כאוב שצריך לעמוד על סדר יומה של הועדה ולראות איך המערכת מטפלת, כי לפי, נגיד את זה ככה אני השתתפתי בדיוני עבר על הנושא של הנשירה, כבר אז תמיד אמרו שהמערכת לא באמת בנויה לטפל בדברים האלה, המבנה הפנימי של המערכת למשל הסמכויות של קבסי"ם שלא ממש קיימות, קבסי"ם שהם 100% MINDED לנושא הם עושים הרבה מעבר לסמכויות שלהם, ברוב טובם.

אורית סטרוק: אבל אין באמת גורם שדואג להחזיר את הילד, הילדים לבתי-הספר או לשבץ אותם למסגרות אחרות, ואני זוכרת שהיה על זה דו"ח מבקר מדינה מאוד חריף.

אורית סטרוק: לאורך השנים עלו שאלות על התפקוד של המערכת בתחום הזה של הנשירה, עכשיו השאלות האלה מחמירות פי כמה וכמה.

אורית סטרוק: אני רוצה גם להגיד שאגב ראיתי תופעה כזו של נשירה, אפשר לקרוא לזה ככה, גם לא רק בבתי-הספר אלא גם בתנועות הנוער, זאת אומרת, ביקרתי עכשיו בבני-עקיבא באריאל היה חודש של ארגון, ודיברתי עם קומונריות בהרבה סניפים והן אמרו לי שקשה מאוד להביא את הילדים גם לתנועות הנוער, כלומר גם לחינוך הבלתי פורמלי אחרי הקורונה, הרבה ילדים פשוט ברחו מהמסגרות, נשרו, נעלמו, גם מהמסגרות האלה.

אורית סטרוק: אנחנו בסוף רוצים שילדי ישראל כולם יקבלו את החינוך הטוב ביותר ויהיו עטופים בתוך מערכת.

אורית סטרוק: וברגע שילד נשמט ממערכת, אין בעצם גורם חינוכי שמטפל בו ואני הייתי באמת רוצה לשמוע ומשם להבין איך מתקדמים.

שרן השכל: תודה רבה לך חה"כ אורית סטרוק.

שרן השכל: חה"כ יעקב מרגי בבקשה, מציע שני.

שרן השכל: שלוש דקות לרשותך להצגת הנושא.

יעקב מרגי: תודה ליו"ר, תודה לצוות הוועדה וליוזמת, צריך לומר הזכות היא לחה"כ אורית סטרוק, היא יזמה אני רק הצטרפתי.

יעקב מרגי: אני חושב שבלי שום קשר לקורונה זה נושא שצריך להפנות אליו את הזרקורים, כי המציאות במערכת החינוך, אני מיד אחבר את זה עם הקורונה.

יעקב מרגי: הרכבת נוסעת, וזו בעיה לא רק של הקדנציה הזאת זה של שנים רבות, כשהרכבת נוסעת יש מי שנשכח בצידי הדרך.

יעקב מרגי: לפעמים הוא בולט, לפעמים הוא לא בולט.

יעקב מרגי: אלא שנשרו בנשירה גלויה אז הם בולטים, יתמודדו.

יעקב מרגי: נכון שהמהירות תגובה שלנו היא איטית, כל סוגיית הקבסי"ם היא דיון נפרד לא עכשיו.

יעקב מרגי: אבל יש את הנשירה הסמויה שהיא ממילא עוד לפני הקורונה היו אותם תלמידים בצוק העיתים, גם הצוות החינוכי לא יכול להפנות את תשומת הלב אליהם ולפעמים הם מחממים את הכיסא ולא מפיקים את התועלת הנדרשת ממערכת החינוך, הקורונה העצימה זאת הן על-ידי סוגיית הלמידה מרחוק שזה העצים את החוסר נוכחות שלהם, גם ככה כשהיו בכיתה הם היו ניצבים סטטים בלבד, ברגע שהפכו ללמידה מרחוק הקושי גבר, הם קיבלו לגיטימציה אפילו בדחיפת ידיים של המערכת "זוזו הצידה".

יעקב מרגי: ואני חושב שכל הדיון פה זה לא מי אשם ואיך מה, אלא זו הזדמנות שעד כה, תמיד אמרתי מערכת החינוך זו הייתה שעתה היפה אילו הייתה יודעת להתנהל בקורונה, לנצל את המשבר הזה, זו הייתה שעתה היפה.

יעקב מרגי: יש דברים שאפשר לציין לשבח, ויש דברים שמה לעשות, זה משרד ענק, מסורבל.

יעקב מרגי: אני מסיים, אני רוצה שהדיון הזה בסוף, גברתי היו"ר, יהיה עם מסקנות של פעולות אקטיביות, ממוסדות, אפילו גורם מתכלל של מערכת החינוך בסוגיה הזו של הטיפול בנשירה הסמויה והגלויה.

שרן השכל: תודה רבה לך על הדברים.

שרן השכל: והמציע השלישי חה"כ סמי אבו שחאדה, בבקשה, לרשותך גם שלוש דקות.

סמי אבו שחאדה: בוקר טוב גברתי היו"ר.

סמי אבו שחאדה: אני גם מצטרף לתודה ליוזמת הראשונה.

סמי אבו שחאדה: ואני חושב שזה דיון מאוד חשוב, אני זוכר באחד הכנסים שהשתתפתי בהם פעם באירופה, מספר הסטודנטים באוניברסיטה בעיר שהיא יחסית קטנה היה ממש גדול יחסית לגודל האוכלוסייה, ואז אני שואל אותם איך זה יכול לקרות, "מה אין לכם נשירה?

סמי אבו שחאדה: " ואז הם שואלים אותי "מה זה נשירה?".

סמי אבו שחאדה: אנחנו נמצאים בעולם אחר לגמרי לצערנו מבחינת החינוך.

סמי אבו שחאדה: גברתי יו"ר, אוריינות בכלל ואוריינות דיגיטלית בפרט היא תעודת הכניסה לכל אזרח למדינה מודרנית וחברה מודרנית.

סמי אבו שחאדה: בלי היכולות הבסיסיות האלה של אוריינות ואוריינות דיגיטלית, אנחנו מאבדים חלק גדול מהילדים שלנו, הם גם בכלל לא יוכלו למלא את תפקידם בחברה לאחר מכן כי זה הא', ב', זה המכשיר כניסה שלהם לחברה המודרנית ובטח לחברה פוסט-מודרנית והדיגיטציה שהוא דבר מאוד חשוב.

סמי אבו שחאדה: והפערים שנמצאים בחברה הם פערים מאוד גדולים בין החברות השונות במדינת ישראל וכולנו מאמינים שהחינוך זה מכשיר המוביליזציה, זה מכשיר הניעות החברתי הכי חזק, זה שהוא מוכח מדעית שהוא יכול לסגור פערים ויש לו חשיבות גדולה מאוד.

סמי אבו שחאדה: הקורונה העצימה בצורה גדולה מאוד את הפערים בין החברות השונות, וזה היה ברור בעיקר בין החברה היהודית והערבית, אבל גם החברה החרדית נפגעה קשות מהמצב החדש הזה שיצרה הקורונה של הלימוד מרחוק שהעביר עשרות אחוזים מהתלמידים שלנו לרחוק מלימודים מאשר למידה מרחוק.

סמי אבו שחאדה: המצב השונה הזה היה כמה מחקרים חשובים, גם דו"ח של מבקר המדינה וגם תחקיר של משרד החינוך, וגם עמותת אג'יק בנגב, יש שם מספרים מזעזעים שאומרים של- 51 אחוזים מהאוכלוסייה הערבית אין בכלל אינטרנט בבית, כדי שנדע איפה שמנו את התלמידים כשאנחנו אומרים "לימודים מרחוק" למחצית מהחברה הערבית אין בכלל אינטרנט בבית.

סמי אבו שחאדה: ל- 40 אחוז מהמשפחות אין בכלל מחשב בבית.

סמי אבו שחאדה: עמותת אג'יק אומרת ש- 51,000 תלמידים מהכפרים הבלתי מוכרים בלבד, לא מכל הנגב, 51,000 רק מהכפרים הבלתי מוכרים בכלל לא למדו, אין להם בכלל תשתית, אין להם לא אינטרנט, לא מחשב, ולא חשמל.

סמי אבו שחאדה: הם בכלל נותקו מהמערכת וזה כבר דבר שנמשך לתקופה די ארוכה, ושמו אותנו במצב שאנחנו לא רק שלא מקדמים שיוויון דרך החינוך, אלא שהמצב החדש שיצרה הקורונה הגדיל את הפערים.

סמי אבו שחאדה: אנחנו איבדנו עשרות אלפי תלמידים בנגב בנוסף לעוד כמות מאוד גדולה של תלמידים בכל החברה הערבית, גבירתי היו"ר, אפילו מקומות לא הכפרים הבלתי מוכרים, ערים גדולות כמו אום אל פאחם, כמו נצרת, תשתית האינטרנט שם לא אפשרה לימוד מרחוק.

סמי אבו שחאדה: גם איפה שיש תשתית, התשתית הייתה כל-כך רעועה שזה לא אפשר לימודים מרחוק וזה יצר מצב שבו מאות אלפי תלמידים בחברה הערבית איבדו כמעט שנתיים לימודים.

סמי אבו שחאדה: ולכן אנחנו עכשיו צריכים להיות במצב, לדעתי, להכריז על המצב הקיים כמצב חירום, ולבנות תכנית עבודה שתעשה שני דברים במקביל, בעיני, דבר אחד זה איך לסגור את הפערים בין אלה שעדיין נמצאים במערכת החינוך לשאר התלמידים במערכת החינוך במדינת ישראל.

סמי אבו שחאדה: זה אמור להיות צעד אחד בתכנית.

סמי אבו שחאדה: הצעד השני, גברתי היו"ר, משרד החינוך צריך לספק לנו תכנית חירום של איך אנחנו מחזירים את הילדים ואת בני הנוער שהם כבר מחוץ למערכת, כי הם כבר איבדו כל-כך הרבה, הם לא מסוגלים לחזור.

סמי אבו שחאדה: אלה שהיו בכיתה ז', אמורים להיות עכשיו כבר בכיתה ט' ולא למדו כלום בכיתה ז'-ח', ואותו הדבר מה קרה עם אלה שלא הגישו בגרויות?

סמי אבו שחאדה: אז צריכה להיות לנו איזושהי תכנית חירום איך מחזירים את הילדים האלה לאיזושהי תכנית, מערכת, משהו שיתן להם כלים, כדי שיסגרו את הפערים.

סמי אבו שחאדה: אני כבר מסיים גברתי, כדי שיסגרו את הפער שנוצר איתם ולא נאבד מאות אלפי תלמידים לרחוב.

סמי אבו שחאדה: זה נושא שבעיני הוא קריטי, אי אפשר לעבור על זה לסדר היום.

סמי אבו שחאדה: אני ראיתי שגם משרד החינוך יש לו את המספרים והוא מודע לעניין הזה.

סמי אבו שחאדה: אני פשוט לא ראיתי תכניות עבודה של גם איך לסגור את הפערים עם אלה שנמצאים, וגם להחזיר ילדים ובני נוער שכבר איבדנו אותם ולתת להם מסגרת.

סמי אבו שחאדה: תודה רבה לך.

שרן השכל: תודה רבה על הדברים.

שרן השכל: דברים באמת חשובים, אנחנו שומעים לא מעט דברים חמורים.

שרן השכל: אני רוצה לדבר גם כן ולהזכיר את ההשלכות של אותה נשירה מבתי-הספר החל מכל מגזר, וזה לא משנה מאיזה מגזר בין אם זה חילוני, חרדי, דתי, ערבי.

שרן השכל: ואני אולי אציין בהזדמנות הזאת, אני עשיתי סיור בנגב, ממש לפני מספר שבועות, אני ביקרתי בבית-ספר בלקייה, או-קיי?

שרן השכל: בית-ספר נהדר, למורים יש כוונות נהדרות, המנהלים שם עושים עבודת קודש, אבל ה באים ואומרים בצדק, הילדים לא מגיעים לבית-ספר ואין להם כח-אדם, אין להם אנשים שמסוגלים לעקוב אחרי זה.

שרן השכל: אתם יודעים אחר-כך איפה מוצאים אותם?

שרן השכל: הם מנצלים אותם אחר-כך, לוקחים אותם ברכב, שודדים תחנת דלק, שולחים את הילדים לשדוד, וחוזרים חזרה.

שרן השכל: אם הם לא נמצאים בבית-ספר הם עסוקים בדברים אחרים.

סמי אבו שחאדה: אנחנו מאבדים אותם.

שרן השכל: לגמרי.

שרן השכל: זה תוצר לוואי.

אורית סטרוק: וזה מקרה אחד.

אורית סטרוק: יש את הילדים שנכנסים לדיכאונות.

שרן השכל: זה לחלוטין.

שרן השכל: אני מדברת עוד רק על נושא אחד שאני אחרי סיור שהיה לי נוכחתי לדעת.

שרן השכל: והקבסי"ם שם אומרים, אין לנו כח-אדם, אין לנו מספיק אנשים, אנחנו לא יודעים, אין לנו מושג.

שרן השכל: שאלתי כמה תלמידים לא מגיעים עכשיו לבית-ספר?

שרן השכל: לא יודעים.

שרן השכל: מצב....

סמי אבו שחאדה: חלק גדול מהם באמת הופך להיות קורבן של אלימות ופשיעה לצערנו.

שרן השכל: ממש.

שרן השכל: ולזה אנחנו חייבים לתת מענה, אני אשמח ככה באמת לתת לכם את זכות הדיבור משרד החינוך, להציג בפנינו בפני הוועדה, אני אעשה פינג-פונג אחד אחד.

שרן השכל: חברי כנסת, דוברים שמעוניינים לדבר, נא להעביר לי פתק או להצביע ואני ארשום אתכם, אבל אני רוצה כמובן להתחיל במשרד החינוך.

שרן השכל: רפי?

חיים מויאל: חיים מויאל אני אתחיל.

שרן השכל: אז חיים, אני אשמח ככה שתציג בפנינו איזה תכניות יש לכם גם למניעת נשירה?

שרן השכל: מה אתם עושים בשטח כדי לוודא שאותם תלמידים מגיעים?

שרן השכל: איך אתם עוצרים את זה?

שרן השכל: מה התכנית שלכם?

חיים מויאל: תודה, אני אנסה לתת איזושהי סקירה קצרה, ממש בשתי דקות לגבי הסיטואציה של נשירה.

חיים מויאל: קודם כל ברמת המונחים, יש נשירה גלויה ונשירה סמויה.

חיים מויאל: גלויה היא מאוד ברורה- או שילד יש לו סמל מוסד, הוא מחובר לסמל מוסד, או אין לו.

חיים מויאל: חשוב שנדע, אנחנו באחוזים מאוד נמוכים בנשירה גלויה, בין הנמוכים ב-OECD או בעולם, בנשירה גלויה.

שרן השכל: כמה אחוזים?

חיים מויאל: חצי אחוז, למשל, בנשירה גלויה שנתית.

חיים מויאל: עכשיו, בשנת 2020...

סמי אבו שחאדה: כי תקציבי בית-הספר זה 'פר' תלמיד גברתי.

סמי אבו שחאדה: כולם מדווחים שכולם מגיעים.

שרן השכל: רגע, שניה, אנחנו מקשיבים בצורה גלויה.

חיים מויאל: אני מדבר על נשירה גלויה.

שרן השכל: חשוב לקבל את הנתון.

סמי אבו שחאדה: אבל ברגע שאתה משייך את זה לשייכותו לסמל מוסד, אתה מטשטש את הנתון, הנתון הוא לא נכון.

סמי אבו שחאדה: הוא יכול להיות נושר, עדיין עם סמל מוסד.

שרן השכל: תנו להם שניה את ההזדמנות להשלים.

חיים מויאל: חה"כ תאמין לי אני תכף נוגע בזה.

חיים מויאל: אבל חשוב שנדע שהנתונים הללו אנחנו מודדים אותם כל שנה, בקורונה הנשירה ירדה מכיוון שבתי-הספר לא הנשירו תלמידים.

חיים מויאל: חשוב לדעת את זה.

חיים מויאל: עכשיו אם מסתכלים על הגרף של הנשירה הגלויה במדינת ישראל לכל אורך השנים יש ירידה מאם אתם רוצים בשנות השמונים 20 אחוזים לנתונים שאנחנו מדברים עליהם.

חיים מויאל: זה נשירה גלויה.

חיים מויאל: עכשיו אני רוצה לדבר על נשירה סמויה.

חיים מויאל: לנשירה סמויה יש מספר מרכיבים, זה לא אם התלמיד מגיע או לא מגיע לבית-ספר.

חיים מויאל: הוא מגיע לבית-ספר ולא נכנס לכיתה זה גם נשירה סמויה, הוא בתוך הכיתה- - -

סמי אבו שחאדה: זה מה שרציתי לומר, זה בעיה בהגדרה.

חיים מויאל: רגע, זה הגדרות.

חיים מויאל: זה ההגדרות שנתנו.

חיים מויאל: הוא נכנס לכיתה ולא מגיע להישגים הנדרשים, זו גם נשירה סמויה מבחינתנו.

חיים מויאל: עכשיו, המדידה שלנו היא בעיקר בנשירה גלויה ולא נשירה סמויה.

חיים מויאל: אנחנו היום עוסקים בזה רבות כדי לבנות כלי שימדוד לנו בסופו של דבר את הנשירה הסמויה.

חיים מויאל: מכיוון שאם אתה מגדיר ילד כנושר, בסופו של דבר אתה צריך שבית-הספר יעשה פעולות מסוימות, והפעולות האלה מוגדרות בחוזר מנכ"ל של ביקור-סדיר.

חיים מויאל: הן מאוד ברורות, מה צריך לעשות כדי למנוע את הנשירה.

משה טור פז: אתה יכול לפרט לנו בבקשה?

חיים מויאל: חה"כ שרן, מה שאמר הקב"ס שהוא לא יודע והוא לא מדווח, אנחנו מקבלים דיווחים די קבועים.

חיים מויאל: יש כ- 90,000 תלמידים שהם מטופלי קבסי"ם, כלומר הקב"ס אמור לדעת, ואם הוא לא יודע זה בעיה שלנו.

שרן השכל: אין להם שם מספיק תקנים.

חיים מויאל: זה סיפור אחר של התקנים.

שרן השכל: עדיין.

חיים מויאל: אני רוצה להשאר בנושא של הנשירה.

חיים מויאל: עכשיו, יש לנו איזורים.

אורית סטרוק: אני רק רוצה לשאול, האם אתה לא מכיר תופעה שילדים לא מגיעים לבית-הספר, לא אמרתי מגיעים ולא נכנסים לכיתה.

אורית סטרוק: לא...

יעקב מרגי: לא מגיעים שלושה חודשים והוא לא מוגדר

אורית סטרוק: לא מגיעים לבית-ספר ולא מדווחים עליהם שהם לא מגיעים, כי אני, זאת התופעה שאני שמעתי עליה.

חיים מויאל: הוא שאמרתי.

חיים מויאל: הקורונה העצימה את הפעולה הזאת.

חיים מויאל: אנחנו לא רוצים לייצר מצב שבו בית-ספר לא לוקח אחריות על הילד.

חיים מויאל: לכן, חוזר מנכ"ל ביקור-סדיר, מגדיר את זה בצורה מאוד מסודרת.

חיים מויאל: עכשיו האם יש ילדים כאלה בודדים?

חיים מויאל: אני מניח שיש.

חיים מויאל: חשוב להדגיש, הקורונה העצימה את המצב הרגשי, את המצב הלימודי, את המצב החברתי של הילדים.

חיים מויאל: דיברנו על ילדים בנגב, ילדים יוצאים לעבודה, לא רק בנגב, בעוד הרבה מקומות אחרים.

חיים מויאל: יוצאים לעבודה כדי לעזור לפרנסת ההורים.

חיים מויאל: אנחנו מזהים ילדים שאין להם אוכל, ולכן זה חלק מהפעולות שאנחנו מנסים לעשות.

חיים מויאל: דרך-אגב במגזר, בחברה הערבית ובחברה הבדואית, שם אנחנו מזהים בעיות מאוד קשות בנושא הזה ואנחנו מנסים לטפל.

חיים מויאל: אני רוצה להתמקד בהקשר הזה של הנשירה ובעיקר הנשירה הסמויה.

חיים מויאל: מכיוון שהנשירה הסמויה היא מתעתעת.

חיים מויאל: אנחנו רוצים את הילדים בתוך מסגרות בית-הספר, אנחנו לא רוצים אותם בחוץ.

חיים מויאל: אני לא רוצה לגרום לכך שבסופו של דבר בית-הספר יבוא ויגיד "אני לא מטפל בילד הזה", אני רוצה אותו מטפל בילד הזה.

חיים מויאל: ולכן אנחנו עושים עבודה משותפת בין הקבסי"ם לבין הבית-ספר ככל שאנחנו יכולים לשמר את הילד בבית-ספר.

שרן השכל: מה אתם עושים?

שרן השכל: מה הפעולות שאתם עושים?

חיים מויאל: הפעולות שאנחנו עושים הן קודם כל מעקב, קבסי"ם דרך-אגב זה אחד הדברים המרשימים ביותר, הם מכירים בצורה מאוד מדוייקת גם את הילדים הנושרים הגלויים.

חיים מויאל: מכירים אותם.

חיים מויאל: אנחנו עושים שני מבצעים בשנה של איתור של נושרים גלויים.

חיים מויאל: בקורונה הלכנו לזהות ילדים שהם היו בסיכון גבוה מאוד, שבתי-הספר סימנו לנו אותם כילדים עם בעיות קשות של כניסה ללמידה בזום ועוד כאלה פעולות, וזיהינו אותם והתחלנו לעבוד איתם ובית-הספר כדי להחזיר אותם ללמידה.

שרן השכל: ואם בית-הספר לא מדווח?

חיים מויאל: שלא נטעה, זה לא פעולה שבא הקב"ס והחזיר, זה תהליך ארוך, חינוכי, לא פשוט, ועדיין יש הרבה מאוד ילדים, אני אומר שוב, הרבה מאוד ילדים שנמצאים בכניסה ויציאה מבית-הספר ואנחנו לא מוותרים על החלק הזה, כל עוד אנחנו יכולים, אנחנו לא רוצים שתיווצר הנשירה הגלויה.

שרן השכל: חיים, שאלה.

שרן השכל: קודם כל אחרי שאתם מזהים שילד בעצם נשר, כתוצאה מדיווח של המנהלים, של המורים וכו'.

שרן השכל: מה הפעולות שאתם נוקטים בהן?

חיים מויאל: קודם כל ילד שלא מגיע באופן קבוע לבית-הספר, כלומר, שבעה ימים רצופים, או 14 ימים לא רצופים, מיד הקב"ס נכנס לפעולה, יוצא מכתב להורים, אחרי זה יש 21 יום.

חיים מויאל: בסופו של דבר אחרי 60 יום יש אפילו פעולה משפטית שאנחנו- - -

שרן השכל: אתם ממתינים אז 60 יום לפעולה משפטית?

חיים מויאל: כן.

שרן השכל: ואין שום פעולה בעצם לפני כן?

חיים מויאל: לא, יש.

שרן השכל: מה?

שרן השכל: מה למשל?

שרן השכל: אני שואלת.

חיים מויאל: רפי הוא המנהל של המחלקה לביקור סדיר, בוא תספר.

רפי בטיט: א' אני אגיד שיצא חוזר מנכ"ל לפני כארבע שנים מאוד משמעותי שעוסק בכל הנושא של גריעת תלמידים בתוך בית-הספר.

רפי בטיט: אם אני כמנהל בעבר, אני אגיד את זה טיפה בצורה מותרת, הייתי יכול לבוא בבוקר "בוקר טוב, לא נראה לי אתה לא לומד אצלי", אז היום הנושא הזה איננו.

רפי בטיט: ויש חוזר מנכ"ל מאוד מסודר.

יעקב מרגי: לסבר את האוזן של חברי הוועדה, חוזרי מנכ"ל, אני רוצה לשאול אותך, אתה יכול לומר לחברי הוועדה מה התקן 'פר' תלמיד לקב"ס ברשות מקומית?

רפי בטיט: כן, כ-100 תלמידים לקב"ס.

יעקב מרגי: אתה עומד מאחורי הדברים שלך?

רפי בטיט: כן.

יעקב מרגי: זאת אומרת, קח את העיר באר-שבע, 250,000 תושבים, תלמידים אני מעריך שזה כמה עשרות אלפי תלמידים, אתה רוצה לומר לי שיש לי אלפי קבסי"ם בעיריית באר-שבע.

רפי בטיט: לא...

רפי בטיט: לכל קב"ס יש יותר.

רפי בטיט: ...

שרן השכל: רגע.

שרן השכל: שניה, שאלות אפשר תוך כדי וזה לגיטימי וזה בסדר.

רפי בטיט: קודם כל יש פה חוזר מנכ"ל.

רפי בטיט: חוזר מנכ"ל מגדיר מצויין.

יעקב מרגי: זו משימה בלתי אפשרית של קב"ס.

רפי בטיט: אני מסכים איתך.

רפי בטיט: חוזר מנכ"ל מגדיר בצורה מאוד ברורה בסעיף 7 את התהליך שאנחנו רוצים שיקרה על-ידי בית-הספר, על-ידי הקב"ס ועל-ידי הרשות המקומית.

שרן השכל: תפרט בפני חברי הוועדה מה התהליך הזה.

רפי בטיט: התהליך, תלמיד לא הגיע, ו/או הגיע לסרוגין בצורה שאינה מניחה את הדעת ברמת הטיפול של בית-הספר, המנהל מוציא מכתב להורים, בו הוא מודיע "הילד לא היגע לבית-הספר".

שרן השכל: כשהוא מוציא מכתב להורים הוא מוציא מכתב גם לכם?

רפי בטיט: הוא מוציא מכתב להורים.

רפי בטיט: לא, בשלב הראשוני אחרי שבועיים זה להורים.

רפי בטיט: ובבית-ספר יש מערכת שמטפלת בתלמיד, כמערכת בית-ספרית.

רפי בטיט: לאחר 14 יום הוא מוציא מכתב נוסף להורים עם העתק לקב"ס ולרשות המקומית.

רפי בטיט: ובתום 21 יום הוא צריך לקבל דו"ח מהקב"ס מה קורה בתוך התהליך הזה.

רפי בטיט: אני רק אסבר את האוזן, אנחנו בשנים האחרונות עשינו שינוי בעבודת הקב"ס.

רפי בטיט: הקב"ס מטפל בעיקר, אני אמר את זה בכוונה בצורה כזאת, בנשירה סמויה, זאת אומרת רישתנו את כל מוסדות החינוך בקב"ס, כל קב"ס יש לו מספר מוסדות שבתחום אחריותו, הוא צריך להגיע למוסד הזה, להכיר את הילדים בנשירה סמויה בתוך המוסד והגדרנו את זה מכיוון שהוא לא מחליף את המנהל והוא לא במקום המוסד הלימודי, הגדרנו את זה כלקחת את הפרוג'קטור, לשים את זה על אותו תלמיד, ולהגיד למערכת החינוך הבית-ספרית מה אתם עושים עם הילד הזה שהוא בנשירה סמויה.

רפי בטיט: איך אתם מטפלים בו?

יעקב מרגי: פרוג'קטור צריך להיות קודם כל על-ידי המורה והמנהלת והיועצת חינוכית, כי הוא עם כל הכבוד שיושב בעיריה- - -

רפי בטיט: זה מה שאמרתי בדיוק.

יעקב מרגי: זה לא קורה.

יעקב מרגי: רבותי זה לא קורה.

יעקב מרגי: אתה יודע למה זה לא קורה?

יעקב מרגי: אני אגיד לך למה כי המציאות כפי שאמרתי, הרכבת נוסעת.

יעקב מרגי: אין עניין לבית-ספר להשאיר תלמידים.

יעקב מרגי: אתה יודע מה?

יעקב מרגי: אני אומר משהו קשה, רגע תן לי משפט אחד לטובת הדיון, אני בדילמה קשה ואני אומר לך למה.

יעקב מרגי: כי קודם פעלנו הרמזור של הנשירה הגלויה היה מהבהב ועשינו כל מני חוזרי מנכ"ל וכללים והגדרות, הורדנו את הרף.

יעקב מרגי: אתה יודע מה?

יעקב מרגי: אולי זה שנשר כבר והוא גלוי, מקבל טיפול, זה שסמוי לא מצליח.

יעקב מרגי: כשאתה אומר לי שני מבצעים בשנה לאיסוף נשק, להבדיל, שני מבצעים בשנה ועד שהוא נכנס לפוקוס.

יעקב מרגי: .

יעקב מרגי: הלכה לו שנת לימודים אחת או שתיים.

יעקב מרגי: אנחנו מבקשים תכנית מערכתית.

שרן השכל: בעצם שולחים מכתב, המנהלת שולחת מכתב, המורה שולחת מכתב.

רפי בטיט: והקב"ס נכנס לתמונה.

שרן השכל: מתי הוא נכנס לתמונה?

רפי בטיט: הוא מערב גם את הרשות המקומית, את מחלקת החינוך של הרשות המקומית.

רפי בטיט: יש פה מנהל מחלקת חינוך שישב ומכיר את העובדה של הקבסי"ם בתחום הזה ומתחילים תהליך התערבות עם התלמיד.

רפי בטיט: כאשר אנחנו קוראים לזה, חי מגדיר את זה, רשת... שמשרד החינוך יודע להעמיד לתלמיד.

שרן השכל: מה קורה אם המנהל לא מדווח?

שרן השכל: המנהל והמורה מתעלמים, לא מדווחים.

רפי בטיט: א' אם אנחנו עוסקים בעבריינים, זה חלק בעייתי ומורכב.

שרן השכל: לא, לא, לא, רגע.

שרן השכל: אני מדברת על מנהלים שלא מדווחים שאותו תלמיד מגיע לבית-הספר.

שרן השכל: יכולות להיות מספר סיבות.

שרן השכל: אני לא...

חיים מויאל: זה חמור מאוד מכיוון שיש חוזר מנכ"ל.

שרן השכל: מה הסנקציות שננקטות על מנהלים ומורים שלא מדווחים?

רפי בטיט: יש במשרד החינוך מנהל שנקרא מנהל אכיפה ובקרה ברישוי, צריך לשאול אותו מה הסנקציות.

שרן השכל: הם נמצאים פה איתנו?

רפי בטיט: לא.

רפי בטיט: אפשר להעלות אותם?

שרן השכל: מנהל אכיפה וסנקציות במשרד החינוך, שאלה לגיטימית.

אורית סטרוק: שרן, היה דו"ח שלם על זה.

אורית סטרוק: לא משתלם לדווח.

רפי בטיט: חברי הכנסת, אני רוצה כן להגיד, שהקב"ס חלק מהשינוי תפקיד שלו זה להגיע לבית-ספר ולהגיד "אדוני המנהל יש לך פה תלמיד", חלק מהתפקיד שלו זה בדיקת יומנים שהוא עושה מידי פעם, והוא רואה את הכיתות בבית-הספר והוא אומר, ואני מסכים עם האמירה שלקבסי"ם.

רפי בטיט: .

רפי בטיט: חסר כוח אדם קבסי"ם.

רפי בטיט: אני מסכים.

יעקב מרגי: אין מוטיבציה.

יעקב מרגי: צריך להעלות להם את השכר.

רפי בטיט: אני מסכים.

רפי בטיט: אני אומר פה לפרוטוקול שהשכר של הקבסי"ם אינו מצדיק את מעמדם, תפקידם ועבודתם הקשה בתוך המערכת.

יעקב מרגי: אתם קבעתם שהוא חייב להיות מורה לשעבר והוא יורד בשכר.

רפי בטיט: נכון, .

רפי בטיט: היו פה הרבה דיונים סביב הסיפור- - -

שרן השכל: כמה קבסי"ם יש היום?

רפי בטיט: כ-760 קבסי"ם בארץ.

שרן השכל: 760?

שרן השכל: על כמה נושרים, וכמה נושרים גלויים יש היום?

שרן השכל: רגע אנחנו מדברים על הגלויים, עוד לא הגענו לסמויים, אני רוצה להבין כמה.

חיים מויאל: חצי אחוז, בסביבות 9,000 תלמידים.

חיים מויאל: גלויים.

שרן השכל: אז רגע, אתם יודעים היום על 9,000?

שרן השכל: וסמויים שאתם.

שרן השכל: ..

סמי אבו שחאדה: שניה גברתי אני עבדתי כמה שנים במערכת החינוך, בפרטית ובציבורית וכו'.

סמי אבו שחאדה: קודם כל החצי אחוז זה מעליב לדבר בחצי אחוז הזה ולקחת אותו ברצינות זה לא מכובד.

שרן השכל: לא, אמרו 9,000.

סמי אבו שחאדה: לא.

סמי אבו שחאדה: זה לא חצי אחוז, אתם יודעים שזה לא חצי אחוז, אנחנו יודעים שזה לא חצי אחוז.

סמי אבו שחאדה: אני מדבר קודם כל על הגלוי לפני הסמוי.

סמי אבו שחאדה: אני חושב שהגלוי הוא הרבה מעבר לחצי אחוז.

סמי אבו שחאדה: יש אינטרס גברתי למנהלי בתי-הספר, לדווח לא נכון כי הם מקבלים תקציב...

שרן השכל: אז בגלל זה אני רוצה להבין איזה סנקציות ננקטות וכמה.

סמי אבו שחאדה: תקציב בית-הספר שלהם נפגע בצורה דרמטית.

סמי אבו שחאדה: .

שרן השכל: נכון.

סמי אבו שחאדה: אני עבדתי במערכת, אני מכיר אותה.

שרן השכל: אנחנו עוד מעט נעלה אותם

סמי אבו שחאדה: המנהלים אמרו לנו לא לדווח.

שרן השכל: אני מקווה שהם יענו לנו, אני פשוט רוצה.

שרן השכל: ..

סמי אבו שחאדה: דבר שני, חוץ מכל זה חברים.

סמי אבו שחאדה: בינתיים התוצאות הן שאנחנו חלק גדול מהתלמידים בחברה החרדים, הערבים, כולם, לא למדו, לא למדו תקופה די ממושכת, אם לא תהיה למשרד החינוך תכנית ברורה איך להציל אותם, אנחנו נאבד אותם.

סמי אבו שחאדה: כמו שאמרה יו"ר הועדה, אנחנו נמצא אותם ברחוב, בפשיעה, באלימות, הם לא יוכלו לחזור לחברה.

שרן השכל: תודה רבה על הדברים.

שרן השכל: אני רוצה לעבור גם כן לעוד מספר דוברים שיש.

שרן השכל: חה"כ עופר כסיף, שתי דקות לרשותך.

שרן השכל: בבקשה.

עופר כסיף: תודה רבה גברתי, תודה לנוכחים ותודה בעיקר ליוזמים של הדיון החשוב הזה.

עופר כסיף: אני רוצה לומר שני דברים, דבר ראשון אני חושב שהקורונה שינתה משהו מאוד מהותי מעבר למה שנאמר.

עופר כסיף: לא רק כמותית, היא שינתה משהו מהותי, באיזה מובן?

עופר כסיף: היא הפכה את הנשירה הגלויה והסמויה לחופפות במידה רבה.

עופר כסיף: משום שלפי ההגדרה ע-פי למשל הדו"ח של הממ"מ.

עופר כסיף: הממ"מ הוציא ערך מחקר על הנשירה ב-2014.

עופר כסיף: לפי ההגדרה שהממ"מ במסמך הזה נתן, לתופעת הנשירה, נשירה גלויה היא העדרות פיזית כולל מה שמכונה הברזה באמצע היום".

עופר כסיף: רגע, אני אומר לפי הממ"מ.

עופר כסיף: אפשר לחלוק על האפיון.

אורית סטרוק: רגע, הוא אומר מה ההגדרה של הממ"מ.

עופר כסיף: לפי המסמך של הממ"מ, מה שמכנים "נשירה גלויה" נוגעת להיעדרות פיזית מבית-הספר.

יעקב מרגי: זה היה פעם, זה היה שנות ה-80.

עופר כסיף: רגע, עכשיו, אני אומר עוד פעם אפשר לחלוק על ההגדרה, אני מזכיר את ההגדרה של הממ"מ.

רפי בטיט: מה זה אפשר?

רפי בטיט: יש חוזר מנכ"ל.

יעקב מרגי: זה הגדרה של הממ"מ, אתה צודק.

עופר כסיף: זה דבר אחד.

עופר כסיף: מה ההגדרה של "נשירה סמויה" לפי אותו מסמך?

עופר כסיף: ואלה לא הגדרות שרירותיות, הן נסמכות על דברים מטיבו הממ"מ עוסק במחקר, וההגדרה שנתנו אז לנשירה סמויה כללה גם מה שמכונה "נוכחות פסיבית" אפילו היו אלה שכינו את זה "נוכחים נפקדים".

עופר כסיף: כלומר שיכול להיות תלמיד נמצא פיזית, אבל לא נמצא באמת.

עופר כסיף: הקורונה יצרה חפיפה משום שתוך כדי הלימודים מרחוק, לא נכחו שזה גלויה, אבל גם היתה סמויה כי הרבה פעמים לא נכחו גם בזום.

שרן השכל: תודה.

עופר כסיף: והבעיה הזאת היא בעיה מתגלגלת שצריך לתת לה פתרון.

עופר כסיף: והפתרון, ובכך אני אסיים, הפתרון הוא גם מניעת ניכור של התלמידים ממערכת החינוך.

עופר כסיף: אחת הבעיות היא הניכור של התלמידים, אני לא מטיל אשמה על איש, רק מציין עובדה שצריך לקחת אותה בחשבון כדי.

עופר כסיף: .. צריך להתמודד גם עם הבעיה הזאת.

שרן השכל: תודה רבה על הדברים חה"כ עופר כסיף.

שרן השכל: הדובר הבא הוא מנחם גולדין הוא נמצא איתנו בזום.

מנחם גולדין: אני עו"ד מנחם גולדין, מנהל יחידת מיצוי זכויות בארגון קשר- הבית של המשפחות המיוחדות.

מנחם גולדין: משפחות לילדים עם מוגבלויות, אבל אני מוכרח להגיד שהשם הזה הוא לא מצדיק כי הילדים שאנחנו מדברים עליהם, שימו לב, ילדים עם קשיים רגשיים, ילדים עם קשיי למידה, ילדים עם קשיי התנהגות, ילדים עם לצערנו בקורונה וזה קורה הרבה, ילדים עם נושא נפשי, בעיית קשב וריכוז, עיכוב התפתחותי, עיכוב שפתי, כל הדברים שאני חושב שאם מדברים על תקופת הקורונה ונדבר על נושא הנשירה בכלל, אלה הם התלמידים.

מנחם גולדין: ואנחנו מדברים גם על ילדים שיכולים להגיע אליהם הביתה ולתת להם מענה.

מנחם גולדין: אנחנו עובדים הרבה עם קבסי"ם והעבודה הטובה עם קבסי"ם עובדת כאשר אותו קב"ס לא רק מגיע או שולח מכתבים למשפחה, אלא גם מגיע לבית-הספר ואומר תשמעו יש פה עוד שעתיים של הוראה תומכת, ועכשיו המורה יוכל לעבוד.

מנחם גולדין: יש פה עכשיו עוד טיפול שאפשר לתת טיפול רגשי, אפשר להביא הדרכת צוות, אפשר להביא מנתח התנהגות.

מנחם גולדין: ומפאת קוצר הזמן אני אגע בנקודה, למשרד החינוך יש תקציב, לפי הצהרותיו, של קרוב ל-10,000,000,000 שקלים בנושא הזה, גם כבוד היו"ר יודעת שמגיעים אליה שחרות לבקרים בסוגיה שמדברת גם על חוסר ניצול תקציבים.

מנחם גולדין: מדובר על האפשרות האמיתית לתת מענה לכל אותם תלמידים כאן ועכשיו בבתי-הספר.

מנחם גולדין: מדובר על תלמידים שהם תלמידים ממופים, שמגישים כבר בחודשים האלה את כל האפיונים, את השאלונים גם שלהם, גם של ההורים שלהם, גם של המורים שלהם לקבל את המענה, ושימו לב מה הם יכולים לקבל ברמה הבסיסית, הם יכולים לקבל שעתיים של הוראה תומכת, זה כולל גם מנתח התנהגות אם רוצים לעשות את זה בעבודה קבוצתית, אם יש ארבעה תלמידים שזכאים אפשר להעלות את זה עד לארבע שעות.

מנחם גולדין: יש אפשרות למשרד החינוך היום בתכנית החדשה שהוא הציג לשלוח את כל הגורמים האלה הביתה.

מנחם גולדין: איפה הקטש?

שרן השכל: משפט סיכום בבקשה.

מנחם גולדין: לסיכום, משרד החינוך מתעקש שלא לאפשר לתלמידים לקבל את המענים האלה כבר בשנה הנוכחית, וההצעה הפרקטית שלי עכשיו ביחד עם הקבסי"ם וביחד עם הגורמים, לייצר מסלול, מסלול פשוט שבו התלמידים האלה שצריכים את המענים האלה ביחד עם הקבסי"ם, יוכלו לקבל את הדברים האלה כבר בשנה הנוכחית.

מנחם גולדין: ולהפוך את החוסר ניצול התקציבי לאפשרות באמת לשנות את מערכת החינוך.

שרן השכל: תודה רבה לך מנחם.

יעקב מרגי: גברתי אם תוכלי לדרוש את הנתון, ויש את הנתון, של מספר תלמידים סמויים שמוגדרים לפי ההגדרה של משרד החינוך כתלמידים בנשירה סמויה, חייבים לקבל את הנתון.

שרן השכל: אני חושבת, כלומר, תקנו אותי אם אני טועה, אמרתם שיש בערך מספר של 90,000 תלמידים.

חיים מויאל: לא, לא, זה הגלויים.

שרן השכל: מה זה?

שרן השכל: זה הגלויים?

שרן השכל: לא הם אמרו גלויים, כמה?

שרן השכל: 8,000 או משהו.

שרן השכל: ..

חיים מויאל: אין לנו מערכת שבודקת את הסמויים.

יעקב מרגי: מה זה אין לנו מערכת?

יעקב מרגי: אתה בצ'יק מוציא חוזר לכל מנהלי בתי-הספר לתת לפי הגדרה הזו מי בכיתה נחשב כנושר סמוי, למה דבר כזה, תאמין לי אם היה חמש יחידות, לחמד יחידות פיסיקה ומתמטיקה הייתם בשבועיים מקבלים מיפוי של כל הארץ.

חיים מויאל: לא, לא זה התחום שבאחריות- - -

יעקב מרגי: כן, כן.

יעקב מרגי: אני אומר לך כן, כן, כשרציתים לדעת את הפוטנציאל של פיסיקה ומתמטיקה, בשבועיים קיבלתם.

חיים מויאל: חה"כ, האמן לי שזה התחום שלי ואני עוסק בו.

יעקב מרגי: זה לא בוער לכם.

חיים מויאל: זה בוער לי.

יעקב מרגי: זה לא בוער במשרד.

יעקב מרגי: בך, לא במשרד.

חיים מויאל: במשרד גם, זה בוער בי, תסלח לי על, אני אומר לך, זה בוער בי בצורה יוצאת דופן.

חיים מויאל: ואני אומר לך שנכון לרגע זה אנחנו עושים מאמץ אדיר כדי לפתח מערכת שנוכל להביא את הנתון.

חיים מויאל: אני אביא את הנתון בסופו של דבר כי זאת המטרה.

אורית סטרוק: אם אתה אומר ש- 50,000 נושרים גלויים.

קריאה: לא גלויים, אני מתקן.

אורית סטרוק: יש לך 50,000 מטופלי קב"ס.

חיים מויאל: לא נושרים.

אורית סטרוק: רק שניה, יש לך 90,000 מטופלי קב"סים לפי הדיווח שלכם, מצבת הכח של הקבסי"ם היא בחוסר נוראי.

חיים מויאל: נכון.

אורית סטרוק: וגם אם היא לא הייתה בחסר, הטירוף שקב"ס צריך לתת טיפול למאה תלמידים זה בלתי אפשרי בכלל.

חיים מויאל: אנחנו לא חולקים.

אורית סטרוק: השאלה לא אליך, השאלה למשרד החינוך, כמה משאבים משרד החינוך משקיע בילדים האלה שאם הם לא ילמדו, הם ילמדו משהו אחר.

יעקב מרגי: אני אומר לך משהו קשה, המשאבים שלהם מוסתים לאותם תלמידים שיודעים לנצל את המערכת טוב.

שרן השכל: אני רוצה שתענו באמת על השאלה הזאת.

שרן השכל: כלומר, יש לנו פה שתי סיבות מהמחקר שראינו, שתי סיבות עיקריות בעיקרון לנשירה.

שרן השכל: הראשונה זה באמת בעיות בבית, בעיות רווחה, מצוקה, אירועים כאלה ואחרים.

שרן השכל: ויש את הדבר הנוסף שבעצם מראה לנו על חוסר יכולת או אי עמידה בציונים גבוהים בעצם במערכת החינוך וסוג של ייאוש מסוים.

שרן השכל: איזה תכנית יש לכם באמת להחזיר את התלמידים דווקא האלו, או-קיי?

שרן השכל: הבעיות בבית והדברים שיש, יש אולי עובדים סוציאלים, אבל כשאנחנו מדברים באמת על התלמידים עם ההישגים הנמוכים, אנחנו רואים כאן תקציב של 10,000,000,000 שקלים, טוענים פה כמובן שהתקציב הזה לא מנוצל או לא מוכנים לנצל אותו השנה, כדי לתת את אותו מענה טיפולי, פדגוגי, שאותו תלמיד צריך, תלמיד שבעצם נושר בגלל הסיבה השניה איך אתם דוחפים את משרד החינוך כדי לנצל את המשאבים האלה?

חיים מויאל: אני רק אגיד, יוכי, תכף, משפ"י (אגף שירות פסיכולוגי יעוצי במשרד החינוך) תשים את המרכיבים החינוכיים-טיפוליים שמתקיימים בתוך בית-הספר.

חיים מויאל: אבל, האגף מטפל בכיתות מב"ר-אתגר שזה בעצם ילדים...

שרן השכל: כן, אבל כיתות מב"ר-אתגר אז הנשירה לא תהיה משם כי הם מקבלים את הפתרון בתוך הכיתה.

חיים מויאל: המספרים שבעבר היו נושרים, הילדים האלה שהגיעו עם שליליים ולא למדו כפי שצריך, בסופו של דבר הכיתות האלה נתנו מענה, זה בחטיבה העליונה.

חיים מויאל: בחטיבות ביניים יש לנו תכניות לילדים כדי למנוע את הנשירה שלהם ולהגביר את יכולת הלמידה שלהם והחזקה רגשית.

שרן השכל: אני מדברת על אלו שנשרו.

חיים מויאל: אבל אלה שנשרו, זה בדיוק אחת הבעיות.

שרן השכל: אז אלו שנשרו כיתת מב"ר לא עזרה להם והמענה שכרגע אתם נותנים לא עזר להם, אז מה כן נעשה?

חיים מויאל: לא, את מדברת על נשירה סמויה או גלויה?

שרן השכל: גם וגם.

שרן השכל: כשאתה מדבר איתי על כיתות מב"ר, או-קיי אז אתה מונע את זה בצורה עתידית.

שרן השכל: אלו שכבר שאתם יודעים שהם יושבים בבית, מה אתם עושים מבחינה פדגוגית כדי למשוך אותם חזרה?

שרן השכל: אתה תחזיר אותם חזרה לכיתת מב"ר?

שרן השכל: משם הם נשרו.

חיים מויאל: גברתי, סליחה שאני אומר את זה.

חיים מויאל: נשירה גלויה הם ילדים שנושרים, הם נשרו.

חיים מויאל: נכון לרגע זה אין לנו הרבה פתרונות לעשות עם זה.

שרן השכל: מה זה?

שרן השכל: אין לכם פתרונות לעשות עם זה?

חיים מויאל: בנשירה גלויה אנחנו עושים את הנסיונות להחזיר אותם ללמידה, אנחנו לא מצליחים בנשירה גלויה.

חיים מויאל: בנשירה סמויה אנחנו מצליחים יותר.

שרן השכל: וואו.

שרן השכל: זה מאוד חמור מה שאתה אומר.

חיים מויאל: אני יודע שזה חמור.

קריאה: תן לנו אלטרנטיבות.

חיים מויאל: ברגע שהילד נשר, המערכת ברגע שהוא יצא מתחום סמלי המוסד.

שרן השכל: זה פשוט חמור, קשה לי להגיד עד כמה, באמת.

שרן השכל: אני עוברת לדובר הבא חה"כ משה טורפז, בבקשה לרשותך שתי דקות.

משה טור פז: תודה.

משה טור פז: קודם כל באמת הוצגו כאן מספרים שמבחינה רשמית, 12,000 נושרים לפני הקורונה, 8,000 המספר האחרון, מספרים מרשימים כי באמת בנושא הנשירה הגלויה משרד החינוך עשה הרבה מאוד, בואו נזכור יש מדרג היום.

משה טור פז: בית-ספר רגיל, כיתות מב"ר ואתגר, בית-ספר לנושרים, תכנית הילה, ורק אחרי כן, מי שנושר משלושת התכניות האלה הוא נושר ממש.

משה טור פז: יש עוד 80,000 תלמידים, דיברנו עליהם באחד הדיונים הקודמים שלא רשומים במערכות של משרד החינוך ולא לומדים בבית-ספר עם סמל מוסד.

משה טור פז: אנחנו לא יודעים כמה מתוך הם לומדים בחינוך פרטי או לא לומדים.

משה טור פז: וזה נתון שאנחנו חוזרים שוב ושוב בוועדה הזו שלא מצוי בידינו בוודאי לא נמצא בידי אנשי המקצוע כאן, הוא צריך להיות בידי מנהל בקרה ואכיפה של גור ובתוכו יש חלק גדול, כשסמי אבו שחאדה אומר שעוד עשרות אלפי ילדים, הוא מדבר עליהם.

משה טור פז: שהם לא היו רשומים בשום מערכת של משרד החינוך, חייבים לומר את זה.

משה טור פז: שתיים, יושבים פה אנשי מקצוע מעולים, אני לא חושב שבשום תחום אחר יושב הטופ של אנשי המקצוע של מערכת החינוך בתוך משרד החינוך, כמו שיושבים בנושא הנוער הנושר, ולכן אני אומר כאן, בעיני כמו שאמר חה"כ מרגי הבעיה היא לא עם מי שיושב לפנינו, הבעיה היא מה המקום שהתחום הזה מקבל במשרד מבחינת משאבים והקצאות.

משה טור פז: יש מצב חיובי שבניגוד לעבר דורשים מבתי הספר לא לוותר על ילדים, שזה מצב שונה ממה שהיה בשנות ה-70-80, אומרים לבתי-הספר אל תנשיר אף אחד.

משה טור פז: זה מצב מצוין, אלא מה, שכשיש לך 760 קבסי"ם על 90,000 ילדים מטופלים, זה אומר שיש לכל קב"ס 120 ילדים, בואו נזכור זה 120 ילדים לא הקלים ביותר.

משה טור פז: עכשיו אמר כאן חה"כ מרגי, כדי להיות קב"ס אתה יורד בתנאים, אתה מקבל פחות משכורת, אתה לא מקבל את כל כיסויי הרכב, אתה צריך להסתובב ב-120 בתים.

קריאה: ולך תעשה את העבודה יותר קשה.

משה טור פז: בדיוק.

משה טור פז: יש כאן בעיה בכמות התקינה של הקבסי"ם שלא עולה, במיוחד במגזר החרדי והערבי, וגם בעיה בתנאים שלהם.

משה טור פז: עיקר הפעולה בסוף של מניעת נשירה צריכה להיות בבתי-הספר.

משה טור פז: וכאן אני אומר, כאן גברתי, בעיני יש שתי מסקנות שאנחנו צריכים לפנות בהן למשרד החינוך.

משה טור פז: האחת זה נושא כמות הקבסי"ם תקני הקבסי"ם והתנאים שלהם שתקועים כבר הרבה מאוד שנים.

משה טור פז: ושתיים ארגון מחדש של המשאבים של בתי-הספר בפרטני.

משה טור פז: אמרה כאן חברת הכנסת סטרוק וזו נקודה חשובה, אם לא יהיה INCENTIVE לבתי-הספר לדווח, יהיה מאוד קשה לקבל את נתוני הנשירה הסמויה כי זה דבר מאוד אפור, לעומת זאת אם בתי-הספר יקבלו תקצוב לפי הדיווח על נושרים סמויים, כמו בית-ספר שיגיד 12 יקבל X ואם ידווח 24 יקבל שני X, תהיה להם מטרה לדווח את האמת כי הם יקבלו לפי זה משאבים.

משה טור פז: וזה דבר שהיום בארגון בתי-הספר לא קיים, הם מקבלים תקציב פיקס ובסוף ככה זה עובד, יש 5,400 מנהלי בתי-ספר.

שרן השכל: אם אני אדווח על 100 תלמידים שלא מגיעים ותקבל תקציב כפול אז אתה הופך את העובדות להפוך, כלומר יהיה יתר דיווח.

שרן השכל: זה בעיה.

משה טור פז: יכולה להיות בקרה של קבסי"ם.

משה טור פז: כן, אבל בדו"ח שמונח לפנינו אנחנו רואים שחוץ ממחוז צפון שום מחוז במשרד החינוך לא דיווח על הנושרים הסמויים שלו.

משה טור פז: יש לזה סיבה זה נתון שקשה לאסוף אותו, צריך להתאמץ.

משה טור פז: אז אני מציע בעיני שני דברים שאנחנו יכולים לדחוף את משרד החינוך, האחד זה חיזוק מערך הקבסי"ם גם בתקינה וגם בתקצוב כל קב"ס.

משה טור פז: ושתיים, זה המשאבים הפרטניים שמקבלים בתי-הספר להתמודד עם נשירה סמויה, צריך גם לחזק, וגם להגדיל.

שרן השכל: תודה רבה על הדברים, מנהל האכיפה נמצא איתנו בזום אני מבקשת שתעלו אותו בבקשה.

שרן השכל: בוקר טוב גור.

שרן השכל: אנחנו פה אני חייבת לומר קצת המומים נוכח התופעה וההתמודדות איתה ואולי גם חוסר היכולת להתמודד איתה, עם תופעת הנשירה.

שרן השכל: עכשיו אנחנו מבינים שיש מוסדות רבים שבצם לא מדווחים, אין להם INCENTIVE לדווח, אם הם מדווחים על נשירה בעצם נפגע התקצוב שלהם.

שרן השכל: אני מנסה להבין, איזה סנקציות, או קודם כל כמה פעמים יזמתם בצורה יזומה שלכם סוג של פיקוח ובקרה על בתי-ספר לעניין הדיווח של התלמידים שהגיעו או לא הגיעו.

שרן השכל: כמה מקרים נוכחתם לגלות שבהם לא דיווחו על תלמיד נושר, ובמידה ובמקרים האלו שגיליתם איזה סוג של סנקציות נקטתם אל מול המוסד או הנהלת המוסד.

גור רוזנברג: או-קיי אז אני אסביר ואומר.

גור רוזנברג: קודם של שלום לכולם, שמי גור רוזנבלט אני במנהל במשרד החינוך את מנהל הרישוי בקרה ואכיפה.

גור רוזנברג: ואגף אכיפה שנמצא אצלי אמון בין השאר על מה שאתם אמרתם, אגף אכיפה וגם אגף בקרה עושים בדיקות מהסוג הזה.

גור רוזנברג: הסוגיה פה היא מאוד מורכבת אני גם אסביר למה.

גור רוזנברג: תראו, תלמיד שנושר הוא בדרך-כלל, בטח דיברתם על זה בדיון לפני שעליתי, ואני גם מראש מתנצל שאני אצטרך עוד מעט לרדת.

גור רוזנברג: אבל, תלמיד שנושר הוא כמובן לא נושר ביום אחד, זה תהליך, הוא לאט לאט מגיע פחות ופחות לבית-הספר עד שהוא נושר.

גור רוזנברג: עכשיו אנחנו כמשרד חינוך, כל עוד התלמיד מגיע לבית-ספר גם אם זו הגעה פחות סדירה, כמובן לא רוצים שבית-הספר ידווח עליו כתלמיד שעזב אותו כי הרבה מאוד פעמים ברגע שהתלמיד לא מדווח במערכות משרד החינוך כמי שלומד בבית-הספר, אז גם בית-הספר לא... והקשר איתו מתנתק, ולכן העמדה המקצועית של גורמי ביקור סדיר בתוך משרד החינוך היא שכל עוד התלמיד מגיע לבית-הספר גם אם זה אל הגעה סדירה, הוא צריך להיות מדווח במערכות כתלמיד.

גור רוזנברג: מצד שני, ברגע שהתלמיד מפסיק לבוא לבית-ספר אנחנו רוצים לדעת את זה.

גור רוזנברג: קודם כל לדעת את זה כי יכול לדעת שהתלמיד הפסיק לבוא, שמעתי את סוף דבריו של חה"כ, כמובן אנחנו מפעילים את כל המערכות, אם הוא לא לומד בתיכון רגיל אז הוא יכול ללמוד בתיכון טכנולוגי.

שרן השכל: כן אבל לא כשלא מדווחים לכם.

גור רוזנבלט: אני אגיע לזה.

גור רוזנבלט: עכשיו פה אנחנו מגיעים לאלה שלא מדווחים.

גור רוזנבלט: נגיד ילד, תלמיד עזב לחלוטין.

גור רוזנבלט: לא לומד כרגע בבית-הספר בכלל, חצי שנה, שנה, שנתיים והוא לא מגיע לבית-הספר, אבל התיכון ממשיך לדווח, זה בדרך-כלל קורה בתיכונים, התיכון ממשיך לדווח אותו.

גור רוזנבלט: למה הוא עושה את זה?

גור רוזנבלט: למה הוא ממשיך לדווח אותו?

גור רוזנבלט: כי הוא לא רוצה שינשרו לו תלמידים, פעם אחת.

גור רוזנבלט: פעם שניה יש פה סוגיה צריך להגיד את האמת- - -

שרן השכל: של התקציב, כן אנחנו מבינים.

שרן השכל: אבל מה אתם עושים?

גור רוזנבלט: רגע.

גור רוזנבלט: אז אנחנו עושים כמה פעולות.

גור רוזנבלט: קודם כל אנחנו עושים מבצעים ממוקדים באוכלוסיות הבעייתיות.

גור רוזנבלט: לפני הקורונה עשינו מבצע מאוד גדול בנגב, סביב האוכלוסייה הבדואית גם בפזורה וגם בערים, עשינו מבצע גדול מאוד.

גור רוזנבלט: הוא היה מבצע שעבד לשני הכיוונים, זאת אומרת גם הלכנו לבתי הספר ובדגימות מאוד- - -

שרן השכל: כשאתה מדבר על מבצע, כמה מוסדות?

שרן השכל: כמה אנשים יצאו לשטח?

גור רוזנבלט: כל מבצע כזה אנחנו מוציאים עשרות אנשים.

גור רוזנבלט: הרבה פעמים במבצעים האלה, אני חייב להסביר, יש מבצעים שגם אנחנו הולכים לבתי-הספר שלנו ואז אנחנו הולכים לבתי-הספר עם רשימות התלמידים, עוברים ממש על כל בית-הספר תלמיד תלמיד "אני רוצה לראות אותו, אני רוצה לראות אותו", מסתכלים מי נמצא ומי לא נמצא.

גור רוזנבלט: דרך אגב המורים אומרים את האמת, אם ילד לא מכירים אותו והוא מופיע ברשימות הם יגידו לנו את זה.

גור רוזנבלט: מנהל עשה מה שעשה בגלל שמורים אמרו את האמת, במקביל אנחנו הולכים לבתי עסק במעסיקים את הילדים שנשרו.

שרן השכל: רגע, במבצע הזה שאתם ביצעתם, כמה תלמידים נושרים סמויים שלא דווחו מצאתם?

גור רוזנבלט: אני ממש מתנצל לא התכוננתי לדיון הזה, לא באתי לכאן עם נתונים מסודרים, יש בהחלט מספרים משמעותיים.

אורית סטרוק: מה הסנקציות?

שרן השכל: אין לנו את המספרים.

שרן השכל: כלפי אלו שמצאתם שלמעשה לא דיווחו.

גור רוזנבלט: יש לנו, יש לנו את המספרים.

גור רוזנבלט: אני רק אמרתי שלא התכוננתי לדיון הזה אז אין לי כאן אותם "בשלוף".

שרן השכל: מה האמצעים שנקטתם כנגד אותם מנהלים שלא דיווחו לכם?

גור רוזנבלט: קודם כל אנחנו מקזזים את התקציב שהועבר, גם שנים אחורה, זה קנסות מאוד מאוד משמעותיים.

גור רוזנבלט: מי שמפעיל את התיכון זה יכול להיות לרשות המקומית אם היא מפעילה את התיחום, זה יכול להיות לבעלות למי שמפעיל את תיכון, לא משנה, אחת הרשתות "אורט", "עמל", לא משנה כרגע.

גור רוזנבלט: אנחנו נותנים קנסות כספיים מאוד כבדים על הדבר הזה.

שרן השכל: רגע.

שרן השכל: כשאתה אומר לי קנסות, אתה מתכוון לתקצוב של התלמיד הזה שלא הגיע, שזה בעצם כסף גנוב?

שרן השכל: אין לזה מילה אחרת.

שרן השכל: אז אתה פשוט מבקש ממנו להחזיר את הכסף הגנוב.

שרן השכל: האם אתה קונס אותו על אותה עבירה שנעשתה?

שרן השכל: האם הטלת עליהם קנס עיצום של חצי מיליון שקל?

שרן השכל: 100,000 שקל?

גור רוזנבלט: מסכים, זה כואב.

גור רוזנבלט: זה כואב מאוד.

שרן השכל: לא לא לא, אני מצטערת, אבל כסף שנגנב מקופה ציבורית זה פשוט כסף שהחזרתם לתוך הקופה.

שרן השכל: זה לא עונה, זו לא ענישה, זה לא קנס עכשיו שאתה מטיל על אותו מוסד, שאתה אומר על זה ששיקרתם, רימיתם, גנבתם את המערכת, אתם עכשיו הולכים לשלם חצי מיליון שקל, זה קנס.

שרן השכל: זה עונש.

שרן השכל: זו הרתעה.

שרן השכל: כשאתה אומר להם "אה נו טוב, גנבתם?

שרן השכל: תחזירו את הכסף" זה לא עונש, אני מצטערת.

גור רוזנבלט: אני מודה שגם אני בעבר חשבתי ככה, אבל אני נוכחתי לראות שמה שאנחנו קוראי החזרת כספים מכיוון שזה גם שנים אחורה, זה מאוד כואב, מאוד מרתיע.

יעקב מרגי: זה קיומי למוסד.

יעקב מרגי: אני מסכים איתו כרגע זה לא הפוקוס, הפוקוס לא צריך להיות הענישה.

יעקב מרגי: הדיון צריך להתמקד באותם תלמידים, איך משרד החינוך מנצל את המשאבים?

שרן השכל: אני לא מסכימה.

שרן השכל: אני ממש לא מסכימה איתך חה"כ מרגי.

שרן השכל: אם מנהל מוסד ידע שהוא יצטרך לשלם קנס על גניבה, זה ירתיע אותו הרבה יותר מאשר להחזיר תקציב.

שרן השכל: גנבת 100,000 ₪?

שרן השכל: תחזיר את ה- 100,000 ₪.

שרן השכל: זה קנס?

שרן השכל: זה לא קנס.

שרן השכל: זה הצלחת, הרווחת.

שרן השכל: תחזיר את הכסף.

שרן השכל: זה נראה לך הרתעה?

שרן השכל: זה נראה לך קנס?

יעקב מרגי: תאמיני לי שזו הרתעה, זה מחסל מוסד.

יעקב מרגי: הגבייה הרטרואקטיבית.

שרן השכל: מה שאתה אומר זה פשע משתלם.

שרן השכל: אני אלך...

שרן השכל: סליחה...

שרן השכל: אני אלך עכשיו לבנק אני אגנוב 100,000 ₪, הצלחתי הצלחתי, לא הצלחתי אני אחזיר את הכסף.

מאיר פרוש: איך קונסים את הרשות המקומית?

יעקב מרגי: אני לא רוצה שהדיון יוסט לשם.

מאיר פרוש: היו"ר איך קונסים רשות מקומית?

מאיר פרוש: מוצאים בית-ספר שהרשות המקומית מפעילה את זה, ולא דיווחו על תלמידים שלא באו.

מאיר פרוש: איך קונסים את הרשות המקומית?

שרן השכל: לא הבנתי.

מאיר פרוש: בית-ספר שבאחריות הרשות המקומית, לא באו תלמידים.

מאיר פרוש: איך קונסים?

שרן השכל: והוא דיווח שהם מגיעים.

מאיר פרוש: ולא דיווחו שלא מגיעים, כן?

מאיר פרוש: אני אגיד ככה.

מאיר פרוש: איך קונסים את בית-הספר?

שרן השכל: אני מבחינתי אז להטיל סנקציות על ראש העיר.

שרן השכל: להחזיר, להביא לו מפקח על הראש שלו למערכת החינוך שלו.

שרן השכל: אני רוצה סנקציה.

מאיר פרוש: תשאלי עכשיו אם קנסו פעם רשות מקומית.

שרן השכל: חה"כ פרוש.

שרן השכל: סליחה, אני עונה לך.

שרן השכל: אם אני ראש רשות מקומית ואני יודעת שמשד החינוך יבוא ויביא לי מפקח על הראש שלי שיחזיק לי את תיק החינוך אם אני משקרת בדיווחים, אני כל חודש מעמידה את כל המנהלים של הבתי-ספר שלי ואומרת להם תתחילו לדווח לי אחד אחד.

מאיר פרוש: אבל תשאלי אם עשו את זה פעם.

שרן השכל: אז הם אומרים שלא.

שרן השכל: הם אמרו שלא.

שרן השכל: הם מחזירים את הכסף.

מאיר פרוש: לא.

מאיר פרוש: את מדברת על מנהל מוסד, מנהל עמותה.

מאיר פרוש: מה עושים עם הרשות המקומית?

שרן השכל: זה מה ששאלתי, הוא אומר שהם מחזירים את הכספים, שזו הרתעה מספקת.

מאיר פרוש: מהרשות המקומית לא יבקשו כסף.

מאיר פרוש: לא יקנסו רשות מקומית.

מאיר פרוש: למה?

שרן השכל: תקשיב, אז בסופו של דבר צריך עונש.

מאיר פרוש: למה את הרשויות המקומיות לא קונסים אותן?

שרן השכל: מה לעשות.

שרן השכל: טוב אני- - -

מאיר פרוש: את לא יודעת את התשובה?

סימון דוידסון: אני יושב בשקט ומאוד סבלני אבל אני חייב לומר משהו.

שרן השכל: חה"כ דוידסון, עכשיו זכות הדיבור באמת שלך.

שרן השכל: שתי דקות.

סימון דוידסון: קודם כל לדעתי אנחנו מפספסים את העיקר.

סימון דוידסון: אנחנו הולכים סביב-סביב ולא מגיעים בסוף לעיקר.

סימון דוידסון: אז קודם כל אנחנו לא באים לפה לתקוף את משרד החינוך.

סימון דוידסון: אני רוצה לברך את מי שהעלה את הדיון הזה, חברי הכנסת שהעלו.

סימון דוידסון: אתם צריכים להבין שבסוף כשמעלים דיון כזה ומגיעים 11 חברי כנסת, כנראה שהדיון הזה חשוב מאוד לכנסת ישראל ולאנשים שיושבים פה.

סימון דוידסון: אז אנחנו לא באים לתקוף, אנחנו באים להבין איפה הבעיה ועדיין לא הבנו איפה הבעיה, ואנחנו רוצים להבין מה נעשה בעבר ומה יהיה בעתיד.

סימון דוידסון: כמו שקינלי נתן מספר הערות לגבי מה צריכים לעשות בעתיד.

סימון דוידסון: אני רק אומר לכם, שכשמדברים על החזרה מקורונה אז אני מכיר אישית חבר אחד, אפילו שניים, שהילדים שלהם חצי שנה יושבים בבית כי הם התרגלו לשחק במחשבים כל הלילה, והם לא הולכים לבית-ספר, ופעם אחת מורה התקשרה אליהם ובזה נגמר הסיפור.

סימון דוידסון: בסוף הילדים לאן הם מגיעים לבית-ספר?

סימון דוידסון: למורים.

סימון דוידסון: המורים זה הכלי החשוב ביותר, ואנחנו מדברים על חוזר מנכ"ל, אבל בסוף המורים, הבאמת כמעט מסכנים שמקבלים את הילדים וגם הם כבר מרימים ידיים, הם אלה שצריכים לחבק את התלמידים, אלה שצריכים לשמור עליהם, ואלה שצריכים להתקשר וללכת אליהם הביתה אם הם לא מגיעים לבית-ספר.

סימון דוידסון: זה הכלי החשוב ביותר.

סימון דוידסון: אנחנו הולכים מסביב בהרבה מאוד, כל מיני עם קנסות וקנסות וחוזה מנכ"ל.

סימון דוידסון: בסוף בואו נגיע לעיקר, העיקר הוא המורים, המורות שאנחנו צריכים לחבק אותם, להעריך אותם, ולתת להם את הכלי הכל-כך חשוב לשמור על הילדים.

סימון דוידסון: אז באמת בואו נגיע לעיקר, מה אנחנו עושים מהיום הלאה כדי שיהיה יותר טוב.

סימון דוידסון: לא נלך סחור סחור וסביב סביב.

סימון דוידסון: תודה.

שרן השכל: תודה רבה על הדברים.

שרן השכל: אני נותנת את זכות הדיבור למאור צמח, מאור צמח הוא קב"ס בירושלים.

שרן השכל: אני אשמח שתשתף אותנו קצת במציאות היומיומית שלך בעבודה.

מאור צמח: אני מאור צמח, אני 10 שנים קצין ביקור סדיר בעיריית ירושלים.

מאור צמח: אני אחראי על קרוב ל-14 בתי-ספר מהמגזר הממלכתי, הממלכתי דתי והחינוך המיוחד.

מאור צמח: אני אגיד לכם לגבי הקורונה ואני גם אתייחס לעבודת הקבסי"ם בתקופה הזאת, כמה דברים, אחד עבודת הקב"ס היא עבודה מאוד מאוד מורכבת, הוא האיש שמתכלל את הסיפור.

מאור צמח: עכשיו, קחו לכם 100 סיפורים, יש לי פה איזה סיפור שכתבתי, מקוצר הזמן אני לא אספר את הסיפור.

מאור צמח: אבל הסיפור הוא בדרך-כלל מגיעים בדרך-כלל משפחות מאוד מורכבות, הוא סיפור מורכב, הוא ילד שלפעמים הוא אובחן כ-ADHD או איזו דיסלקציה.

מאור צמח: .

יעקב מרגי: קשיים אובייקטיבים.

מאור צמח: קשיים אובייקטיבים של התלמיד.

מאור צמח: והוא חבוט והוא מגיע לקב"ס ובעצם הקב"ס צריך עכשיו להחזיק אותו, להחזיק את הסיפור שלו, להחזיק את הלמידה שלו, ובעצם לגרום לו ללמידה אפקטיבית ואקטיבית בבית-הספר.

מאור צמח: על זה התווספה שנת הקורונה, שבשנת הקורונה באמת התלמידים ישבו בבית מחוברים למערכות הטכנולוגיות מי שיכול, וקחו ילד שהוא עם ADHD שלא תמיד התאים לו להתחבר עכשיו למורה המשעמם במסך, אלא יותר התאים לו לשחק בפלאפון.

מאור צמח: ובאמת אנחנו רואים תופעות של בעיקר תופעות חרדתיות, רגשיות ונפשיות, זה מועצם באופן משמעותי בחודשים האחרונים אנחנו רואים.

מאור צמח: יש נתון שפורסם, וזה עף פה באוויר 80,000 ומשהו מטופלי קב"ס, נגיד שאנחנו מדברים על 90,000 מה שפורסם בעיתון, זה לא מקור שאפשר להסתמך עליו אבל אני חושב שבתחושה שלי, בתחושה של קבסי"ם שבאים מהשטח, הנתון הזה הוא התחלה של טיפול הקורונה, הנתון הזה ילך ויגדל בחודשים הקרובים עד איזשהו איזון מסוים לדעתי, וזה בעצם נשירה ישירה של הקורונה.

מאור צמח: זה ילדים, ובסופו של דבר ישבו קרוב לשנה- שנה וחצי מנותקים ממערכת החינוך, מנותקים מהמערכת החברתית ועכשיו לך תמשוך אותם בחזרה ללמידה.

מאור צמח: קצין הביקור הסדיר, תשמעו ואני אומר את זה, אני 10 שנים בתפקיד הזה, אני אבא לשבעה ילדים, אני מגיע עם משכורת באמת חרפה, אין לי מילה אחרת להגדיר את זה.

מאור צמח: מכיר אותי פה ידידי חה"כ טורפז שהיה אחראי על מערכת חינוך של קרוב ל- 350,000 תלמידים, והוא יודע טוב מאוד מה המשמעות של קצין ביקור סדיר ואני אומר את זה, עבודת קודש, לא לעצמי, אני אומר את זה לעשרות קבסי"ם שכרגע נמצאים בזום, וזה בהחלט עבודה שהיא סביב השעון, היא לא נגמרת כשאתה מגיע בשעה 18:00 הביתה ומכבה את הטלפון, מתקשרים אליך "כרגע הילד נמצא ברחוב".

מאור צמח: אני אומר לכם קרה לי לא פעם ולא פעמיים שילדים הגיעו אליי הביתה, קיבלו מיטה והלכו לישון ובבוקר באנו ודיברנו מה קורה ואיך מחזירים אותם ללמידה.

מאור צמח: אני רוצה לצטט פה שני ציטוטים ואני אסיים אותם, ואני חושב שהם חשובים לא כי הם באים ברמה אישית לנגוע, אלא באמת לאחריות של הוועדה הזאת.

מאור צמח: קודם כל ב- 18.8.21 דיברה שרת החינוך חה"כ שאשא-ביטון והיא אמרה משפט אחד, צייצה אותו וזה היה מאוד משמעותי.

מאור צמח: היא כתבה דבר כזה עשרה ימים לפני פתיחת שנת הלימודים, היא כתבה: "צו השעה להחזיר את ילדינו הילדים שנשרו לרחוב, ולצמצם את הפערים שנוצרו".

מאור צמח: בעצם זה מבחינתי כשאני קראתי את הציוץ הזה בטוויטר, הבנתי שהשרה בראש מעייניה עכשיו להחזיר את הילדים לבית-הספר.

מאור צמח: להחזיר את הילדים עם הנשירה הגלויה, והנשירה הסמויה וכל המילים היפות, היא זיהתה את הבעיה, שמה מרקר על הבעיה.

מאור צמח: מבחינתי, כי איך אומרים, ללוחם יש את המטרה, אז זה מבחינתי המטרה של השרה, להחזיר את הילדים שלנו למערכת.

מאור צמח: ואני חושב שזה צו השעה של שנת הלימודים הנוכחית ובכלל.

מאור צמח: עוד דבר, תראו אני הייתי פה ב- 2015, ישב בראשות הוועדה חה"כ מרגי והמסקנה הייתה, ואני מצטט אותה: "לייצר שולחן עגול ומעקב באופן אקטיבי אחרי שכר הקבסי"ם ואחרי עבודת הקבסי"ם".

מאור צמח: תראו אני באמת לא בקטע של בכייני, וקבסי"ם הם ילדים טובים.

מאור צמח: הם הילדים הטובים של המערכת, זה סך-הכל 150 עובדים שלא יצאו לרחובות, שאין להם גוף מייצג כמעט, שהם ברוך השם יש להם אוזניים קשובות, חה"כ סטרוק, חה"כ מרגי וחה"כ טורפז וכל שאר חברי הכנסת.

מאור צמח: אנחנו שמחים לאוזניים האלו, אבל זה לא מספיק.

מאור צמח: זה לא מספיק שתחזרו על הדברים שחזרתם ואמרתם ב- 2015, והבטחתם ואמרתם שתעשו.

מאור צמח: אנחנו באמת מבקשים שהוועדה הזאת תהפוך את עצמה לוועדה אופרטיבית, שתקבל החלטות, תקבל החלטות עלינו, תקבל החלטות על המשרד, תקבל החלטות, אתם שליחי ציבור, ושליחי ציבור צריכים לעשות את העבודה הזאת ככה.

מאור צמח: משפט סיכום.

מאור צמח: דיברתם על נושא של תקינה, דיברתם על נושא של שכר הקבסי"ם, ועל סל למיצוי תקציבים, אני חושב שסל של כלים שקב"ס ילך איתו קבוע הוא משמעותי.

מאור צמח: אני חושב ששלושת הדברים האלו הוועדה הזאת וחה"כ השכל, אנחנו גם מכירים, אני באמת אומר, אני חושב זה עומד לפתחך ללוות את הסיפור הזה בחודשים הקרובים ולא להרפות בנושא הזה.

שרן השכל: מאור אני רוצה לשאול רק שאלה, מתי אתה נכנס לתמונה?

יעקב מרגי: באיזה שלב אתה נכנס?

מאור צמח: אני אומר לכם בשורה התחתונה, קצין הביקור הסדיר הוא הקביים של מנהל בית-הספר.

שרן השכל: רגע אתה נכנס לתמונה רק חודשיים אחרי שהתלמיד לא מגיע?

מאור צמח: לא לא ממש לא, זה יכול להיות חמש דקות אחרי שהוא לא מגיע, זה יכול להיות דקה לפני שהוא לא מגיע, זה יכול להיות תוך כדי... ויש לי סיפורים שאני מלווה שנים על גבי שנים עד החתונה של התלמיד, ואני לא אומר את זה כמליצה.

מאור צמח: קצין הביקור הסדיר, ובאמת אני אומר קחו את עצמכם, תרדו לשטח לבתי הספר ותשאלו.

מאור צמח: קצין הביקור הסדיר הוא היום הזרוע של ילדים בסיכון של מנהלת בית ספר.

מאור צמח: כשמנהלת בית ספר אומרת "הילד ככה וככה עשה לי" והמשפחה "מה אני צריך לעשות ללכת לרווחה" מה זה רווחה הוא לא יודע הוא לא יודע מה זה פקידת סעד, יש לו את הקצין הביקור הסדיר והוא הזרוע שלו והוא איש המקצוע שלו והוא מגיע לישיבות מורים, הוא מגיע לישיבות, לאינספור דברים, זה קצין הביקור הסדיר.

שרן השכל: תודה רבה.

שרן השכל: רפי אתה רוצה להגיד משהו למילת סיכום?

שרן השכל: ביקשת.

רפי בטיט: הנושא של נשירה סמויה, הקב"ס בתחילת תהליך של נשירה סמויה, אני אגיד יותר מזה, אנחנו כל שבוע מעבירים במערכת אלקטרונית מאובטחת רשימת תלמידים שנשרו, נשורים גלויים.

רפי בטיט: ואני אומר לקב"ס ONCE אתם רואים תלמיד ברשימה שאתם לא מכירים אותו זה נ' שלכם, כי ילד שנהיה נושר גלוי היה בדרך-כלל נושר סמוי תקופה ארוכה.

רפי בטיט: אתם אמורים להכיר אותו, לטפל בו שם.

רפי בטיט: וזאת המגמה.

רפי בטיט: ואני אומר כאן בצורה ברורה, הקבסי"ם מכירים את כל הילדים שמגיעים לנשירה גלויה כי הם טיפלו בנשירה הסמויה.

רפי בטיט: אני אומר בצורה ברורה.

רפי בטיט: הקבסי"ם מכירים את הילדים בנשירה הסמויה.

רפי בטיט: חבר'ה, רוב הקבסי"ם מגיעים לתוך בתי-הספר, הם לא יושבים בתוך המשרדים, הם לא יושבים ברשויות שלהם, הם מכתתים את רגליהם בתי-הספר, הם הולכים לחצר האחורית של בית-הספר, הם הולכים לזולה של המחששה.

רפי בטיט: ..

שרן השכל: בסופו של דבר אבל, רפי, האחריות היא על מנהל בית-הספר אי אפשר להסיר את האחריות.

שרן השכל: האחריות היא על מנהל בית-הספר.

רפי בטיט: הם לא נמצאים במשרדים הם עובדי הרשויות אבל- - -

שרן השכל: חברים אני ממש מתנצלת אבל תם זמן הדיון, אנחנו בחריגה, אנחנו חרגנו מזמן הדיון ואני חייבת לסכם את הדברים, אני מתנצלת.

שרן השכל: אנחנו כבר בחריגה ואני צריכה לסכם את הדיון.

שרן השכל: מה שאני מבקשת זה כך, קודם כל על משרד החינוך להטיל את האחריות ולשים את המנהלים במרכז הבמה.

שרן השכל: היכולת להתחיל לפתור את אותה בעיה של הנשירה הסמויה, גילוי מוקדם, דיווח, מוטל קודם כל על מנהל בית-הספר וצריך לראות איזה סנקציות ניתן לנקוט כלפי מוסדות שלא מדווחים על אי הגעה או נשירה של תלמידים, זו קביעה שלנו כאן של ועדת החינוך.

שרן השכל: הוועדה דורשת דיון פנימי במשרד החינוך, על סנקציות, על מורים ומנהלים שלא מדווחים, על נשירה או על תלמידים שלא מגיעים ועל רשויות מקומיות.

שרן השכל: אנחנו מבקשים באותו דיון לקיים דיון על גיוס קבסי"ם לעניין החוסרים שכרגע, על העלאת שכר הקבסי"ם ותנאי הקבסי"ם.

שרן השכל: אנחנו מבקשים שתגיעו לוועדה בתוך 12 שבועות ותדווחו לנו על אותו דיון פנימי שהתקיים והמסקנות מאותו הדיון.

שרן השכל: על משרד החינוך להציג תכנית פדגוגית לתלמידים נושרים תוך 12 שבועות.

שרן השכל: זה בלתי מתקבל על הדעת שאין לכם תכנית פדגוגית לילדים נושרים.

שרן השכל: זו הדרך להחזיר אותם חזרה למערכת החינוך, זה לא מעניין הכיתות מב"ר, בסופו של דבר כמו שנאמר, זה תלמידים עם קשיים, הפרעות קשב וריכוז, בעיות בדיבור, בעיות קריאה, את המענה הזה צריך קודם כל לתת להם, ואני מבקשת פה לוועדה תכנית פדגוגית שתכינו תוך 12 שבועות.

שרן השכל: שאותו תלמיד שלא נושר מסיבה של אלימות בבית, מצוקת פרנסה, דברים כאלו ואחרים שמטפלים בעצם השירות הפסיכולוגי או עובדי סעד, בעצם נותנים, אני מבקשת את המענה הפדגוגי, או-קיי?

שרן השכל: הוועדה מבקשת מיפוי ואיסוף נתונים מכל 5,000 ומשהו מוסדות החינוך במדינת ישראל לנשירה הגלויה והסמויה בהן.

שרן השכל: אנחנו מבקשים שתשבו ותעבדו על מיפוי של כלל מוסדות החינוך במדינת ישראל.

שרן השכל: סמויה וגלויה ביחד.

שרן השכל: הנתונים הגלויים הם לא מספקים.

שרן השכל: הם לא מספקים אותנו אני מצטערת, זה לא מספיק.

שרן השכל: כמו שאתה אומר כשאתם מגיעים לגלויה זה כבר אחרי כנראה לפעמים גם שנתיים של נשירה סמויה אז מה עוזר לי הנתונים האלה של החצי אחוז של הגלויה כשאנחנו מבינים שהם באמת נתונים של קולעים למצב בשטח?

שרן השכל: אנחנו רוצים להבין את המצב בשטח.

שרן השכל: בנוסף לזה, ועדת החינוך תצא לסיור במוסדות החינוך בנגב, הסיור הזה כבר נקבע אבל בתוך הסיור הזה אני מבקשת שהצוות שממונה על מניעת נשירה ומנהל אגף ילדים ונוער בסיכון יגיעו ביחד איתנו לתוך הסיור הזה כדי לשמוע את המצוקות של אותם מנהלים ומורים שמתמודדים עם נשירה אדירה וקשה, מאוד מאוד קשה.

שרן השכל: הדברים שאני שמעתי ושאני ראיתי פשוט זיעזעו אותי, ובגלל זה אני החלטתי לצאת לסיור שם עם ועדת החינוך.

שרן השכל: אני מבקשת שגם תגיעו ותהיו חלק כדי לבוא, לשמוע אותם, מה קורה שם, ולדעת איך בתוך הועדה והדיון הפנימי שתקיימו איך אתם נותנים לנו פתרונות.

שרן השכל: הוועדה תקיים דיון נוסף בעוד 12 שבועות לאחר שנקבל את המסקנות של הדיון הזה.

שרן השכל: תודה.

שרן השכל: אני מתנצלת אנחנו חייבים לנעול.

שרן השכל: תודה רבה והישיבה נעולה, אני מתנצלת בפני מי שלא הספיק לדבר.