הוועדה המיוחדת לענייני התמכרויות, סמים ואתגרי הצעירים בישראל, כנסת 24, פרוטוקול מספר 18, 2021-12-14 10:00

רם שפע: בוקר טוב, שלום לכל מי שמכבד אותנו בנוכחותו.

רם שפע: בוקר טוב גם לכל מי שאתנו בזום.

רם שפע: בחרנו הבוקר לקיים דיון שכותרתו היא התמודדות עם חרדת אקלים.

רם שפע: ואני מניח שחלק מהאנשים, וגם יודע, שאלו את עצמם מה זה.

רם שפע: למה אנחנו מקיימים על זה דיון.

רם שפע: מה התופעה הזאת.

רם שפע: אפילו חלק ממשרדי הממשלה שהזמנו לדיון שאלו אותנו, תסבירו לנו רגע למה אתם עושים על זה דיון, מה המשמעות של זה.

רם שפע: אני רוצה לספר רגע על החוויה האישית שלי, על המפגש שלי עם התופעה הזו.

רם שפע: לפני, אני חושב, בערך חודשיים, שלושה, היה לי דיון עם הצוות שלי במשרד, שדיברו איתי על זה.

רם שפע: אמרתי להם תשמעו, אני לא מכיר, לא נראה לי שזו תופעה רווחת.

רם שפע: סך הכל אני חבר כנסת צעיר, די מעורה, מעודכן, מדבר עם אנשים, עם הרבה צעירים.

רם שפע: הרגשתי שאני לא יודע עד הסוף על מה מדובר.

רם שפע: אמרתי טוב, תראו לי קצת, יש על זה מחקרים, שזו תופעה רצינית, שזה מתחיל להתפתח.

רם שפע: והצוות עקשן, חזר אחרי כמה ימים עם מידע, וגם התחלתי לפגוש אנשים, ולדבר עם עוד ועוד אנשים.

רם שפע: באותו זמן גם מיכל עשתה כמה פעולות, שהיה להן אפקט ציבורי, שקצת הרחיבו לי את ההבנה של ההשפעה של העובדה שיש אנשים שיש להם חרדת אקלים, בעיקר צעירים וצעירות.

רם שפע: ועם הזמן הבנתי שאנחנו פשוט צריכים לקיים על זה דיון, ולייצר רגע בכנסת הנגשה גם למציאות שאולי לפעמים נראית לאנשים ראשונית, התחלתית, אולי עוד לא עד הסוף ברורה.

רם שפע: הרבה פעמים בכנסת אתה נכנס לדיונים רק כשכולם מדברים עליהם וכולם עוסקים בהם.

רם שפע: ואני בעיניי חושב שחלק מההזדמנויות של הוועדה הזאת, שאמורה לדון באתגרי הצעירים, זה לתת לנו צוהר לנושאים שאולי הם עוד לא תופעות מאוד מאוד רחבות.

רם שפע: אבל אני כן חושב שבעוד עשר, חמש שנים, חמש עשרה שנה, יהיו בכנסת המון דיונים שיעסקו בנושא הזה, כי יבינו שזה משהו, כמו תופעות אחרות בעולם, שבהתחלה אף אחד לא הבין אותן, ולאט לאט כולם עסקו בהן.

רם שפע: אני חושב שבתיזמון, אני חייב להגיד מפתיע, כלומר זה לא תוכנן, אתמול היתה כתבה של יפעת גליק ב"כאן 11".

רם שפע: לדעתי הכתבה הראשונה המקיפה שעוסקת בתחום בצורה רצינית, וממש נתנה זווית מדהימה.

רם שפע: אני לא יודע אם כולכם ראיתם, אם לא אני ממש ממליץ.

רם שפע: אני באמת חושב שזו הזדמנות, גם של התקשורת, לדבר על משהו שאולי לא כולם מבינים שהוא קיים ועד כמה.

רם שפע: האופן שבו אני מבין, ותיכף אנחנו כמובן נשמע פה כמה נציגים של הדור הבא, זה בעצם ההבנה שיש חרדה מאיך העולם הולך להתמודד עם משבר האקלים, עם אסונות.

רם שפע: עם שריפות, עם אסונות טבע בהיבטים אחרים.

רם שפע: ושאלה קצת יותר מפחידה – האם אני אוכל להביא ילדים לעולם הזה, ואיך הוא יתקיים.

רם שפע: אנחנו רואים מדענים שמדברים על תופעות בהן העולם לא יצליח להתמודד עם מה שקורה.

רם שפע: ולכן זה מעמיד סימן שאלה על הקיום שלנו פה.

רם שפע: אז זה מלים גדולות, ולפעמים אנשים קצת ציניים, וראיתי את זה בשבוע האחרון כשקצת התכוננו לדיון.

רם שפע: אז אני בכל זאת שמח, מרגיש שזו אחת השליחויות שלי פה, להנגיש מידע לציבור, בוודאי של הדור הצעיר.

רם שפע: ובזה נעסוק במהלך הדיון הזה.

רם שפע: אז עד כאן כפתיחה.

רם שפע: אנחנו נתחיל עם מיכל דויטש, שהיא מנציגות סטודנטיאלית אקלימית.

רם שפע: ויש לה גם מצגת.

רם שפע: מיכל בבקשה.

מיכל דויטש: אז אנחנו נתחיל בעצם מסקירת מאמרים רלוונטיים, שקשורים לנושא.

מיכל דויטש: זה בעצם חרדות אקלים, דיכאון אקלים.

מיכל דויטש: חרדות ודיכאון אקלימיים, אקולוגיים.

מיכל דויטש: אחרי זה בעצם נעבור לסקירה קצרה של המצב בישראל, באמצעות מקרי בוחן, כי אין לנו עדיין מחקר על זה בישראל.

מיכל דויטש: ואז נדבר קצת על הפנים קדימה.

מיכל דויטש: אז בעצם דיכאון אקלימי וחרדות אקלים הם מוגדרים כעקה הנובעת מהמשבר האקלימי אקולוגי.

מיכל דויטש: מה זאת אומרת עקה, הגוף שלנו מגיב לסכנות, במיוחד כשהן אמיתיות, כמו המשבר הזה.

מיכל דויטש: זאת בעצם תגובה טבעית.

מיכל דויטש: זאת תגובה רציונלית, שלא מעידה על מחלה נפשית.

מיכל דויטש: לכן גם הם לא מוגדרים עדיין כמחלות נפש.

מיכל דויטש: המקור לדיכאון ולחרדות מתחלק בעצם לגורמים ישירים וגורמים עקיפים.

מיכל דויטש: כשגורמים ישירים זה בעצם אנשים שחווים את האסונות על בשרם.

מיכל דויטש: זאת אומרת אנשים שכבר חוו שטפונות, חוו שריפות, שאיבדו את הבית שלהם בוודאי.

מיכל דויטש: אנשים שנפגעו מגלי חום.

מיכל דויטש: כל התופעות האלה, זה בעצם גורמים ישירים.

מיכל דויטש: גורמים עקיפים, זה אנשים, כרגע נגיד בישראל למשל, זה ללמוד על הנושא בצורה שהיא לא מבוקרת, ולא עם תמיכה נחוצה, לא מגורמים בריאותיים ולא מגורמים חינוכיים.

מיכל דויטש: אז בעצם זה להתעסק בנושא שהוא מאוד גדול, מאוד אמיתי, מאוד מבוסס מדעית, לראות את התופעות האלה בעולם, ולא לקבל מענה.

מיכל דויטש: אלו הגורמים העקיפים.

מיכל דויטש: כמו שאמרנו רציונלי, לא מעיד על מחלה נפשית.

מיכל דויטש: ילדים וצעירים בסיכון מוגבר, כשחשוב להדגיש, יש בפסיכולוגיה את המודל רגישות דחף.

מיכל דויטש: זה בעצם מודל שאומר שככל שמישהו יותר רגיש, ככל שיש לו רקע נפשי כלשהו, הוא בעצם נמצא בנקודת התחלה שונה ביחס לאחרים.

מיכל דויטש: זאת אומרת שמישהו שהוא יותר רגיש, או חווה איזה שהוא רקע נפשי אחר, מהרגע שהוא נחשף לנושאים האלה הוא הרבה יותר קרוב להגיע גם לדיכאון וחרדה ממישהו אחר.

מיכל דויטש: אז בעצם חשוב להדגיש קודם כל את ה-IPCC, זה בעצם הרקע המדעי למשבר האקלימי אקולוגי.

מיכל דויטש: דו"ח בינלאומי, של מאות מדענים, אלפי מחקרים, שבעצם אומר אין כבר שום ספק מדעי לגבי זה שיש פה תהליכים של התחממות גלובלית, זה לא רק אקלים, זה הרס מערכות אקולוגיות, שבעצם משפיעים על בני האדם.

מיכל דויטש: דו"ח מבקר המדינה אמר שרבע מאוכלוסיית העולם כבר מושפעת, וכתב דברים מאוד קשים.

מיכל דויטש: גם בישראל.

מיכל דויטש: ובעצם אומרים אין יותר ספקות מדעיים לגבי זה שיש משבר, וגם לא לגבי זה שיש מה לעשות.

מיכל דויטש: אנחנו יכולים בעצם לבחור אם להתנהג "עסקים כרגיל", זאת אומרת מדינות שבוחרות להמשיך להתנהל כרגיל, או בוחרות לעשות שינוי משמעותי, ואז התחזיות נהיות קצת פחות פאסימיות.

מיכל דויטש: אחרי זה יש לנו מחקרים ספציפית על עקה פסיכולוגית, המחקרים האלה בעצם כבר הראו, אלה היו מחקרים של סקרים, של ראיונות.

מיכל דויטש: אז בעצם הן משפיעות קוגנטיבית, וגם התנהגותית גם על תפקוד ביומיום, לטווח הרחוק.

מיכל דויטש: זאת אומרת שככל שהלחץ סביב הנושא הוא יותר כרוני גם ההשפעה הנפשית מחמירה.

מיכל דויטש: במחקרים על נושא של פגיעה מוסרית, זה בעצם כשממשלות ומבוגרים מבטלים אמונות מוסריות בסיסיות, של דאגה, חמלה.

מיכל דויטש: אז בעצם בני נוער וצעירים מרגישים שמבטלים דברים מצפוניים מאוד בסיסיים, שמעידים על תפקוד מצפוני תקין.

מיכל דויטש: וזה בעצם דוחף אותם עוד יותר למרחב של דיכאון וחרדה וחוסר מענה.

מיכל דויטש: לאסונות טבע יש השפעות ישירות על המצב הנפשי.

מיכל דויטש: זאת אומרת ככל שאסונות טבע הולכים ומתרבים אז בעצם אנשים חווים את זה בצורה יותר קשה.

מיכל דויטש: והדבר האחרון שאנחנו רואים, בעצם שחקרו עשרות פניות של בני נוער לבתי משפט, בעצם בני נוער תובעים את המדינות שלהם על התנהלות מאוד לוקה בחסר.

מיכל דויטש: אובדן אמון בלגיטימציה המוסרית של המערכות, בעצם בגלל הקשר המאוד הדוק בין צדק סביבתי לזכויות אדם.

מיכל דויטש: אז עכשיו אנחנו מגיעים למחקר האחרון שהוצג, זה בעצם מחקר הכי מקיף שבוצע ברמה הגלובלית.

מיכל דויטש: מדובר בעשרת אלפים צעירים, מגילאי שש עשרה ועד עשרים וחמש, מרחבי העולם, ממגוון חברות ואוכלוסיות.

מיכל דויטש: זאת אומרת מכל מיני רקעים סוציואקונומיים, רגישות אקלימית שונה, זאת אומרת מקומות שחוו את הדברים ברמות שונות.

מיכל דויטש: הסקרים פותחו על ידי מומחים בכל התחומים הרלוונטיים, זאת אומרת פסיכולוגיה, פסיכיאטריה, גם פסיכולוגיה קלינית סביבתית.

מיכל דויטש: פסיכותרפיה, משפט, זכויות אדם.

מיכל דויטש: בעצם כולם היו שותפים לפיתוח הסקרים האלה.

מיכל דויטש: אני אתייחס רק לכמה בעצם האנשים שראו.

מיכל דויטש: אנחנו רואים אחוזים מאוד גבוהים של אנשים שמרגישים שנכשלו בדאגה לכדור הארץ שלנו.

מיכל דויטש: זאת אומרת שמונים ושלושה אחוז, זה הממוצע העולמי.

מיכל דויטש: זה משהו שחשוב לשים לב אליו, שנראה לכל האורך, זה שבמדינות שבהן יש התייחסות יותר רצינית לנושא מצד המדינה, כמו צרפת, אנחנו רואים פתאום שהאחוזים קצת יורדים.

מיכל דויטש: במדינה כמו הפיליפינים, שחווים את האסונות כבר בצורה מאוד רצינית, אנחנו רואים עלייה.

מיכל דויטש: מזה אנחנו יכולים ללמוד על ההשלכות של זה, ובעצם איך המדינה יכולה להפחית את התחושות של הדיכאון והחרדה כשהיא מתייחסת באופן רציני.

רם שפע: יש כבר קצת מחקרים על איזו שהיא מדינה, אולי מדינות, שעשו איזה שהוא מהלך להתמודדות?

מיכל דויטש: אז זהו, אז אנחנו רואים היום בעולם, בעקרון אין אף מדינה שפועלת מספיק בנושא.

מיכל דויטש: אנחנו כן רואים שצרפת עושה צעדים יותר משמעותיים.

מיכל דויטש: יש שם גם הגנה חוקתית בעצם כחלק מזכויות אדם.

מיכל דויטש: הדברים מתנהלים שם בצורה קצת אחרת.

מיכל דויטש: מדינה שהיה יכול להיות מעניין לראות מחקר כזה היא אולי קוסטה-ריקה, שמאוד דוחפת לפעילות בתחום.

מיכל דויטש: אבל אין שם את זה.

מיכל דויטש: הייתי אומרת שאנחנו בדמיון יותר גבוה לאנגליה, או לארצות הברית, מבחינת רמת הפעילות, למרות שבארצות הברית עכשיו אנחנו רואים תאוצה מאוד גבוהה בפעילות.

מיכל דויטש: אז אנחנו רואים גם דברים מאוד קשים, כמו בני נוער שמרגישים שעתיד האנושות כולה בסכנה.

מיכל דויטש: כשחשוב להדגיש שה-IPCC אומר זה לא שהאנושות תיכחד מהמשבר האקלימי האקולוגי.

מיכל דויטש: אם כבר הדברים שהוא יוביל אליו הם מה שיובילו לפגיעה העצומה.

מיכל דויטש: מעבר לפגיעה בחיי אדם.

מיכל דויטש: זו שקופית שמתייחסת בעצם לצד של המדינות.

מיכל דויטש: אנחנו רואים אחוזים מאוד נמוכים של אנשים צעירים שמרגישים שהממשלות מגנות עליהם, על הסביבה, שאפשר לסמוך על הממשלות.

מיכל דויטש: זאת אומרת אנחנו רואים שהממוצע הוא בסביבות השלושים אחוז, לעומת האחוזים המאוד גבוהים שראינו קודם.

מיכל דויטש: ממצאים נוספים שחשוב להדגיש זה ששים אחוז מכלל בני הנוער מודאגים מאוד, ואף באופן קיצוני משינויי האקלים.

מיכל דויטש: שבעים ושבעה אחוז אומרים שהעתיד מפחיד אותם.

מיכל דויטש: מעל ארבעים וחמישה אחוז דיווחי על השפעות על התפקוד היומיומי.

מיכל דויטש: ונושא שמאוד חשוב להדגיש זה שמתוך אלה שמשתפים הרבה בעצם אמרו, כמעט חמישים אחוז אמרו שמתעלמים מהדברים שלהם, או מבטלים אותם, מה שרק מחמיר את החרדה והדיכאון.

מיכל דויטש: בין אם זה המדינות, ובין אם אלה המבוגרים בבית.

מיכל דויטש: קורלציה מאוד גבוהה בין רגשות ומחשבות שליליים לתפיסה שהממשל נכשל בטיפול בנושא.

מיכל דויטש: ושזה הופיע בצורה מובהקת גם במדינות שחוו כבר את האסונות, וגם במדינות שלא.

מיכל דויטש: זאת אומרת שגם בישראל יש המון מקום למחקר כזה.

מיכל דויטש: המסקנות של המחקר, שזה אולי מה שהכי מעניין והכי פורץ פה דרך זה בעצם הרבה פעמים אומרים לצעירים תצאו ותפעלו וככה תרגישו יותר טוב, אז המחקר בעצם אומר בצורה מאוד מובהקת:

מיכל דויטש: המציאות של שינויי האקלים והפגיעה האקולוגית, לצד כשלונות ממשלתיים בנקיטת צעדים מותאמים, זה מה שמהווה בעצם ביחד את הלחץ המנטלי הכרוני לטווח הרחוק.

מיכל דויטש: זאת אומרת זה לא מספיק להגיד לצעירים תצאו ותפעלו, כי הם צריכים מענה לשני הדברים.

מיכל דויטש: אז בעצם עוד משהו שאנחנו רואים, יש לנו בכללי בפסיכולוגיה, מה שמגן כנגד בעיות נפשיות זה משאבים פסיכוסוציאליים, כלים להתמודדות ומישהו שאחראי להתערב ולווסת את גורם הלחץ.

מיכל דויטש: בהקשר הסביבתי זה אומר שצריכים לשמוע את הצעירים, לתקף אותם, לא לזלזל, במיוחד כשמביאים מחקר מדעי כל כך מבוסס, שפשוט מעגן את כל התחושות שלהם.

מיכל דויטש: וצריך גם את הגורם שמתערב, ובעצם מנסה לטפל בגורם הלחץ.

מיכל דויטש: כיום אין מענה כזה, בטח שלא מספק.

מיכל דויטש: וזהו, בגדול, תחושה של נטישה, תחושה שהממשל לא עושה את מה שהוא הבטיח לעשות, מה שהוא אמור לעשות.

מיכל דויטש: זה משהו שמאוד מחמיר את הדיכאון.

מיכל דויטש: יש לנו את השקופית של המסקנות, אבל לפני זה, אני אשמח אם שיר תוכל להקריא.

ניצן הורוביץ: אני שיר, יו"ר תחום מדיניות ומעורבות חברתית בהתאחדות הסטודנטים והסטודנטיות הארצית.

ניצן הורוביץ: אני אקריא את הטקסטים שנכתבו.

ניצן הורוביץ: מעדיפה להישאר בעילום שם.

ניצן הורוביץ: "אני בת עשרים ושש, ההורים שלי עלו מאתיופיה, ובמשך שנים אני הייתי הבת שתמכה בהורים בתפקוד היומיומי בנושא הבריאותי.

ניצן הורוביץ: ותמכתי כלכלית באחים בכל עת שהיה צורך.

ניצן הורוביץ: לאורך שנים, לצד התמודדויות אישיות התמודדתי גם עם כאב גדול על האופן בו הדברים מתנהלים בעולם.

ניצן הורוביץ: גם ביחס לסביבה, וגם ביחס לבעלי החיים.

ניצן הורוביץ: ההתמודדות עם כל הדברים יחד, לצד האחריות בבית, העמידו בפניי קשיים לא פשוטים.

ניצן הורוביץ: בין השאר דיכאון.

ניצן הורוביץ: ובגלל שבמשך שנים השקעתי כלכלית במשפחתי לא היתה לי היכולת לפנות לגורם מטפל באופן פרטי.

ניצן הורוביץ: במרפאת בריאות הנפש הציבורית העבירו אותי מרופא לרופא, כשאני נאלצת לבחור בין מטפל לבין פסיכיאטר פעם בכמה חודשים.

ניצן הורוביץ: התרופות לא עזרו, ואפילו כשהחמירו את מצבי אין לי למי לפנות.

ניצן הורוביץ: בשל התפקוד הלקוי בהמשך גם הגעתי לאישפוז.

ניצן הורוביץ: את כספי ביטוח לאומי אני משקיעה בעלויות מחייה בסיסיות.

ניצן הורוביץ: לצד זה שהיום אני עובדת בתחום הטיפולי, ומנצלת את הרגישות והחוויות שלי כדי לסייע לאחרים במצבים דומים.

ניצן הורוביץ: אני רוצה גם ללמוד את התחום, אך בשל קשיים כלכליים זה נדחה.

ניצן הורוביץ: כיום כבר ניסיתי את כל התרופות, שלא עזרו.

ניצן הורוביץ: הפגישה עם הפסיכיאטרית מטעם הקופה, שהיתה אמורה להיות פעם בחודש, נדחתה פעם אחת, ולכן למעשה כבר יעברו חודשיים מאז הפגישה הקודמת לפגישה הבאה, ובחודשיים האלה אני נותרת ללא מענה.

ניצן הורוביץ: אני משתדלת לנצל את הרגישות שלי כדי לעשות טוב לאחרים.

ניצן הורוביץ: אני תורמת בדרכי גם במאבק הסביבתי, ובמאבק למען בעלי החיים.

ניצן הורוביץ: אך בסוף היום התחושות הקשות נשארות, כי אין באמת מענה לתחום הסביבתי, או לתחום בריאות הנפש מצד המדינה".

רם שפע: אני קוטע אותך לרגע, כי אני פניתי ליפעת גליק, בעקבות הכתבה אתמול, והיא ממש עוד רגע צריכה לצאת, אז אני רוצה רגע לעבור אליה לזום, ונחזור אליך.

יפעת גליק: שלום לכולם, ותודה רבה על זה שאתה מקדיש לזה דיון שלם בכנסת.

יפעת גליק: אני חושבת שדיון בנושא של חרדת אקלים הוא קודם כל נחוץ מאוד מאוד.

יפעת גליק: מפני שמדובר, לפי ההתרשמות שלי, ולפי הכתבה שאני עשיתי, בתופעה רחבה מאוד, שהיא גם עולמית וגם בישראל יש רבים שסובלים ממנה.

יפעת גליק: אלה שסובלים ממנה נמצאים על הרצף שבין חרדה שהיא עקה, שהיא באה והולכת, דרך אימה ופאניקה, ועד לאנשים שדיברתי איתם שפשוט ניסו ממש לשים קץ לחייהם.

יפעת גליק: הם באמת מודאגים.

יפעת גליק: זו באמת תופעה שהיא קיימת, וראוי לדבר עליה.

יפעת גליק: ואני חושבת, שאלו אותי הרבה אם אני שלמה עם ההעלאה של הנושא הזה, ואתמול אנחנו באמת העלינו במוסף הזמן הירוק את הסיפור הזה, בחדשות הערב בערוץ כאן 11, מפני שאני מרגישה שזו החובה והשליחות העיתונאית שלנו.

יפעת גליק: מדובר בהצפה של תופעה שהיא קיימת, וחייבים להציף אותה, וחייבים לדבר עליה.

יפעת גליק: כי היא קיימת.

יפעת גליק: ומהסיקור שעשיתי, שהיום יהיה החלק השני שלו, אנחנו רואים איך החרדה הזאת בעיקר נמצאת אצל הצעירים, ובעיקר נמצאת אצל הדור הזה.

יפעת גליק: בעיקר נמצאת אצל האנשים שמרגישים שהם לא מקבלים איזה שהוא תיווך בין מבוגר אחראי, במערכת החינוך שתלמד אותם איך לטפל בבעיה הזאת, לבינם.

יפעת גליק: ואז נוצרת החרדה הזאת.

יפעת גליק: אני למשל הייתי בבית ספר יסודי, ושם שאלתי את הילדים כמה מכם היו רוצים ללמוד על משבר האקלים.

יפעת גליק: וכולם הרימו ידיים.

יפעת גליק: ואז שאלתי כמה מכם לומדים, מרגישים שהם לומדים במערכת החינוך על משבר האקלים.

יפעת גליק: ואף לא יד אחת הורמה.

יפעת גליק: הם מרגישים מחסור בלימוד של הדבר הזה, בתיווך של הדבר הזה.

יפעת גליק: ומה שהם צריכים לעשות בעצם זה ללמוד על משבר האקלים בעצמם.

יפעת גליק: מפני שהנושא הזה הוא קיים.

יפעת גליק: הם שומעים עליו בחדשות, והם רוצים לדעת.

יפעת גליק: ואין להם מאיפה לדעת.

יפעת גליק: ואז מה שהם עושים, הם לומדים בעצמם.

יפעת גליק: הם הולכים לד"ר גוגל, באינטרנט.

יפעת גליק: ושם הם קוראים דברים איומים ונוראים.

יפעת גליק: בלי תיווך של מבוגר.

יפעת גליק: בלי יד מכוונת.

יפעת גליק: בלי יד חינוכית מכוונת.

יפעת גליק: ואז מה שקורה זה שזה מגביר עוד יותר את החרדה.

יפעת גליק: מדובר בילדים אפילו קטנים מאוד, נערים ונערות בכיתה ח' למשל שדיברתי איתם, שהם מתארים סיטואציה שבה הם אומרים לי אנחנו לא יודעים אם בעוד שמונה שנים יהיה עולם בכלל.

יפעת גליק: נביא ילדים לעולם, לא נביא.

יפעת גליק: ואתם שומעים את החרדות האלה, ואתם שומעים את הדברים האלה, זה דברים שקיימים באמת.

יפעת גליק: התופעה הזאת, תופעת חרדת האקלים, היא תופעה שחייבים לדבר עליה.

יפעת גליק: ואני מאוד שמחה שהתחלנו לדבר עליה, והנה עכשיו אתם ממשיכים לדבר עליה.

יפעת גליק: ושזה באמת הציף את הנושא.

יפעת גליק: כי זה נושא שהוא רחב, הוא נמצא פה, וגם אם אנחנו נתכחש לו, הוא לא ייעלם.

יפעת גליק: אז אלה הדברים שיש לי לומר.

רם שפע: קודם כל תודה רבה.

רם שפע: אני באמת חושב, שלשום יצא לי, הייתי שם עם פרופ' אלון טל, חבר הכנסת, פגשנו סטודנטים בבאר שבע בנושא אקלים, ובכלל היה פאנל מרשים וראוי.

רם שפע: ואחד הדברים שאחרי זה דיברנו עליהם זה על המציאות בינתיים המאוד עגומה, שבה הרבה מאוד מכלי התקשורת עוד בכלל לא מבינים שיש להם תפקיד מאוד משמעותי, לעסוק במשבר האקלים.

רם שפע: לא רק כשיש אסון אלא כתופעה שאנשים צריכים להתייחס אליה ברצינות, ככלל.

רם שפע: אז בהקשר הזה אני חייב להגיד שזה מאוד ראוי וחשוב, שאת והערוץ בוחרים לתת לזה כזאת במה.

רם שפע: אני חושב שכמו שאמרתי בתחילת הדיון זה משהו שבהמשך נדע שההתייחסות הראשונה אליו היתה חשובה, ואולי גם בגלל שהרבה פעמים, בתופעות באופן כללי חברתיות, ודאי כשהן קשורות לנפש שלנו, לפעמים הן צריכות שם.

רם שפע: צריך להגדיר אותם, כדי שהרבה אנשים יבינו שמה שהם מרגישים, חווים את זה עוד חברים, חברות שלהם, אנשים שנמצאים לידם.

רם שפע: אז בהקשר הזה באמת תודה לך.

יפעת גליק: ואגב יש שיעורים באוניברסיטה שהם מוקדשים, מערך שיעור שלם, על חרדת אקלים.

יפעת גליק: אחד המרצים סיפר לי איך סטודנטים, הוא שואל מי סובל מחרדה של אקלים, הוא מסביר את התופעה, ואז כולם מבינים שכולם חווים את זה בצורה זו או אחרת.

יפעת גליק: והוא אומר שהגילוי הזה הוא גילוי מדהים.

רם שפע: תודה רבה.

רם שפע: בהצלחה בהמשך הצילומים.

מיכל דויטש: לפני ששיר ממשיכה, אני רוצה להדגיש, מעבר לסיפור הקודם שהיא הקריאה והליקוי הכללי במערך בריאות הנפש, הבחירה הזאת להישאר בעילום שם כשמדברים על נושאים כאלה זה מעיד בעצם על הפחד איזה תגובות תקבל כשאתה מתייחס לנושאים כאלו, שאין שום סיבה להתבייש בהם.

ניצן הורוביץ: עדות נוספת בעילום שם, של צעירה בהתאחדות הסטודנטיאלית למען האקלים.

ניצן הורוביץ: "כשאני חושבת על המשבר האקלימי אקולוגי מה שהכי מפחיד אותי זה שלילדים שלי לא יהיו הזכרונות שהיו לי בתור ילדה.

ניצן הורוביץ: הסתובבתי בטיולים בכל הארץ, והיו הרבה ימים בשנה שהיה נעים לצאת לטיולים האלה.

ניצן הורוביץ: היה מלא מים, היה ירוק, וגם במדבר היו יותר ימים שנעים לטייל בהם.

ניצן הורוביץ: חרדת אקלים מתקשרת אצלי לזה שלא אוכל להעניק להם את אותן חוויות ילדות שהיו לי.

ניצן הורוביץ: מעבר לזה, גם העניין של להביא ילדים לעולם, שיהיו בו המון בצורות, המון שטפונות, מלא משברים אחד אחרי השני, שיהיה נושא שצריך כל הזמן לשרוד אותו, זה מאוד עצוב, בעיקר בגלל שזה מצב שהוא נמנע, אבל לא דואגים למנוע אותו.

ניצן הורוביץ: אני פחות דואגת לעצמי בעוד חמישים-שישים שנים, כי אני לוקחת על עצמי אחריות, שזה תלוי באיך שאנחנו חיים ומתנהלים היום.

ניצן הורוביץ: גם לנו, כצרכנים, יש השפעה על כמה נפט וכמה גז מפיקים למשל, וכמה בכללי דופקים את כדור הארץ, שמספק לנו את כל הטוב והיפה.

ניצן הורוביץ: אבל הילדים שלי, שעדיין לא נולדו, ועדיין לא עשו שום דבר רע, להביא אותם ישירות לעולם שמתנהל ככה, בעיניי זו הבעייתיות הגדולה שמשפיעה עלי אישית.

ניצן הורוביץ: " ועדות אחת נוספת: "שמי מיטל לופו, בת שלושים וחמש, ואני אמא מאוד מודאגת.

ניצן הורוביץ: הבן שלי עכשיו בן ארבע.

ניצן הורוביץ: מה שאומר שתחזיות לשנת 2050 או לסוף המאה מאוד רלוונטיות אליו, כי הוא בסך הכל יתחיל את חייו הבוגרים רק בעוד עשרים או שלושים שנה.

ניצן הורוביץ: לפי תחזיות פאנל ה-IPCC של האו"ם, כשהבן שלי יהיה אמוד להתחיל לבנות את הקריירה שלו ואת המשפחה שלו אם הוא ירצה, נגיע כבר להתחממות של שתי מעלות אם נמשיך בתרחיש של עסקים כרגיל.

ניצן הורוביץ: עד סוף המאה נגיע להתחממות של כמעט שלוש מעלות.

ניצן הורוביץ: ויש כמובן תחזיות יותר פאסימיות.

ניצן הורוביץ: המשמעות לחיים של הבן שלי בישראל היא הרסנית.

ניצן הורוביץ: אנחנו חיים במדינה קטנה, עם אוכלוסיה שגדלה במהרה.

ניצן הורוביץ: החורף שלנו צפוי להתקצר בחצי.

ניצן הורוביץ: כמות המשקעים תצנח בעשרות אחוזים, ובמקביל נחווה חום קיצוני רוב השנה.

ניצן הורוביץ: זאת בזמן שכל העולם מתמודד עם אותה הבעיה.

ניצן הורוביץ: אנחנו רגילים לייבא את רוב האוכל שלנו.

ניצן הורוביץ: אבל מה אם המצוקה העולמית במזון תהפוך את הייבוא לבלתי אפשרי, או לבעייתי.

ניצן הורוביץ: איפה נגדל אוכל למיליוני בני האדם הנוספים שיגורו כאן בעוד עשרים או שלושים שנה.

ניצן הורוביץ: מבחינתי סכנה עבור הבן שלי בגיל עשרים או שלושים היא סכנה חמורה.

ניצן הורוביץ: האחריות שלי עליו והדאגה שלי לעתיד שלו לא נפסקת בגיל שמונה עשרה.

ניצן הורוביץ: אני בקשר עם בני נוער רבים שמתמודדים עם חרדות קשות בגלל המשבר הזה, ואני לא מעוניינת שהבריאות הנפשית או הפיזית של הבן שלי תהיה בסכנה.

ניצן הורוביץ: מה הפתרון, אני מודה שמעבר לחו"ל הוא אופציה מאוד ריאלית.

ניצן הורוביץ: אין לי שום סיבה אחרת לעזוב את ישראל.

ניצן הורוביץ: אני דווקא הסתובבתי בעולם, ומכל המסעות שלי למדתי כמה מדהים כאן.

ניצן הורוביץ: כמה האנשים כאן קרובים אחד לשני, כמה הם תומכים ועוזרים אחד לשני.

ניצן הורוביץ: אין לי מקום אחר שאני רוצה לחיות בו.

ניצן הורוביץ: אבל באיזו זכות אני אשאיר ילד בן ארבע במקום שמסוכן לו.

ניצן הורוביץ: אני הבאתי אותו לעולם, וזו החובה שלי לדאוג לו.

ניצן הורוביץ: ואם אני צריכה להקריב את הנוחות שלי ולחיות איפה שאני אוהבת, אז זה מה שיהיה.

ניצן הורוביץ: בשנים האחרונות אנחנו חווים התעוררות מבורכת בהקשר של המשבר האקלימי אקולוגי.

ניצן הורוביץ: השינוי כבר החל.

ניצן הורוביץ: משק האנרגיה העולמי עובר לאט לאט לאנרגיות מתחדשות, וכך גם השקעות כלכליות שעוברות מדלקים פוסיריים לאנרגיות מתחדשות.

ניצן הורוביץ: אבל השינוי המבורך הזה קורה לאט מידיי.

ניצן הורוביץ: חייבים להאיץ אותו היום.

ניצן הורוביץ: אין לנו זמן לבזבז.

ניצן הורוביץ: זה ההבדל בין היכולת שלנו להמשיך לחיות כאן במדינה שלנו לבין האפשרות האמיתית שאנחנו, או הילדים שלנו יצטרכו לעזוב.

רם שפע: שיר תודה רבה.

רם שפע: בכלל על הבחירה להקריא עדויות.

רם שפע: אני אגיד שגם אני בן שלושים ושש ויש לי ילד בן ארבע.

רם שפע: אני רוצה לתת לפרופ' חגי לוין להתייחס.

רם שפע: בילינו ביחד עשרות רבות של דיונים בוועדת החינוך בשנה שעברה, אני שמח שאתה מכבד אותנו בנוכחותך.

רם שפע: יו"ר איגוד רופאי בריאות הציבור, בבקשה.

חגי לוין: תודה.

חגי לוין: בשם האיגוד, בשם ההסתדרות הרפואית, קודם כל חשוב להעלות את הנושא הזה.

חגי לוין: ואנחנו מכירים, אולי בשם פחות נפוץ, הידוע בשם היפוכונדריאזיס.

חגי לוין: יש אנלוגיה, יש בעיה אמיתית, של אנשים שבגלל חרדה, חרדה היא משתקת, גם משתקת מפעולה, היא גם משתקת את ההתנהגות.

חגי לוין: אנשים נמנעים מפעילות, נמנעים מדברים שהם יכולים לעשות, וזה יכול לגרום לפגיעה קשה בחיים.

חגי לוין: אנחנו צריכים נתונים מישראל, ראינו את הסקר בעשר מדינות, אין לנו נתונים מישראל, הגיע הזמן שנעשה כזה סקר גם בישראל.

חגי לוין: אתה אמרת אתמול בדיון של הקנביס הרפואי שביקרת בכפר איזון.

חגי לוין: אני חושב שמילת המפתח פה היא האיזון.

חגי לוין: אנחנו מכירים במודל הסטרס שכאשר יש סטרס ברמה מסויימת הוא מניע לפעולה, ואנחנו צריכים להיות בסטרס.

חגי לוין: גם אני בסטרס ממשבר האקלים, זה דבר שמדאיג אותי, גם כאבא לשלושה ילדים.

חגי לוין: אבל אנחנו צריכים להיות לא ברמה של סטרס שמשתקת אותנו, ופוגעת בבריאות שלנו, ולא ברמה של שאננות ואדישות, אלא ברמה הנכונה שמניעה אותנו לפעולה.

חגי לוין: החרדה היא לא רק מאקלים.

חגי לוין: החרדה היא גם מהתגובות של הממשלות.

חגי לוין: ראינו עכשיו בקורונה, ואפשר הרבה ללמוד מהקורונה, איך אנשים חוששים מהקורונה בצדק, אבל מצד שני גם חוששים מהתגובה של הממשלה.

חגי לוין: וגם כאן, גם בנושא אקלים, התגובה של הממשלה צריכה להיות נכונה ואפקטיבית.

חגי לוין: ולכן המבחן שלנו זה איך דווקא אנחנו לוקחים את הפחד, שהוא טבעי ונכון, מפני הסכנות של משבר האקלים, איך אנחנו יוצרים אותו להנעה לפעולה, איך אנחנו מעצימים, במיוחד את הצעירים, שיש לנו כל כך הרבה מה ללמוד מהם, והם בצדק דורשים מאתנו, ואני אומר בשם אנשי המקצוע, מקבלי ההחלטות דורשים מאתנו לנקוט בפעולות עכשיו, ולשנות את הדרך שבה אנחנו חיים.

חגי לוין: הגישה לא צריכה להיות גישה, ודווקא אני אומר כרופא, לא גישה מדיקלית.

חגי לוין: הפתרון לחרדה הוא לא תרופות, וגם לא קנביס, הפתרון הוא מניעה.

חגי לוין: איך אנחנו יוצרים לאנשים, נותנים להם המלצות מעשיות מה הם יכולים לעשות, ומעודדים את הפעילות המבורכת שלהם.

חגי לוין: ושוב, יש לנו מה ללמוד.

חגי לוין: אחד הפתרונות, או אחת הדרכים למניעה זה טיפול בטבע.

חגי לוין: ברגע שאנשים, והיום בגלל אובדן השטחים הפתוחים זה יותר קשה במדינת ישראל, אבל בדיוק זה מדגים את החשיבות העצומה של השטחים הירוקים, בתוך הערים וליד הערים.

חגי לוין: אז גם אנשים מרגישים מחוברים.

רם שפע: אני ואלון על זה, השמירה על השטחים הפתוחים.

רם שפע: זה קשה, אבל אנחנו על זה.

חגי לוין: ואני רוצה באמת להגיד, מבחינת הסטרס, בסוף אנחנו מדברים על קידום בריאות, זה תהליך המאפשר לאנשים להגביר את שליטתם על בריאותם ולשפרה.

חגי לוין: הבעיה זה חוסר השליטה שלנו.

חגי לוין: אנחנו מרגישים חסרי אונים מול הגורמים המזהמים, מול השינויים הגלובליים שאין לנו יכולת לשלוט עליהם.

חגי לוין: אבל זה לא נכון.

חגי לוין: בסוף אנחנו בני האדם יצרנו את המשבר, אנחנו גם אלה שיכולים לפתור אותו, ואנחנו צריכים לראות איך אנחנו פועלים ביחד, למצוא את הפתרונות, להחזיר חזרה אלינו את השליטה, וזה ייעשה ככל שהצעירים, וכולנו, נהיה מעורבים יותר, בקבלת ההחלטות שנוגעות לנו.

חגי לוין: וזה נוגע גם לתהליכי הפיקוח על המזהם משלם, על ההשפעות של פליטות הפחמן וכן הלאה.

חגי לוין: אז דווקא אני אומר, אני רואה בנושא של חרדת האקלים בעיה, אבל אני רואה בזה גם הזדמנות.

חגי לוין: כי זה דווקא מעיד על זה שלצעירים אכפת, וטוב שאכפת להם, ובצדק אכפת להם.

חגי לוין: והמבחן שלנו, איך אנחנו מניעים את הדאגה הזאת, את החרדה הזאת לפעולה.

חגי לוין: תודה.

רם שפע: תודה רבה.

רם שפע: הרחבת את היריעה.

רם שפע: אני חושב שהמאבק, אמרתי אני ואלון, אבל יש פה עוד רבים וטובים שעסוקים במשבר האקלים בכנסת, באמת יש כל הזמן הקשרים בין הפעולות.

רם שפע: והכל משפיע על הכל.

רם שפע: אני מסכים מאוד שהנושא של שטחים פתוחים, של איזו תחושה אני מקבל פה בחרה שבה אני חי, מאוד קשורה לדיון שלנו.

רם שפע: חבר הכנסת אלון טל, שמחים שאתה פה.

אלון טל: תודה רבה אדוני היושב ראש.

אלון טל: אנחנו שמחים על הדיון הזה.

אלון טל: אני חושב שזה דיון פורץ דרך.

אלון טל: אני לא חשבתי באמת על הסוגיה הזאת.

אלון טל: אני כל כך עסוק בתוך זה, אולי אני צריך לבחון את עצמי, אולי גם אני סובל מסוג של חרדת אקלים.

אלון טל: ובאמת הנתונים הם כנראה גלובליים.

אלון טל: ויש תופעה כזו.

אלון טל: אני הסתכלתי על הפייסבוק שלי להיזכר בדיוק בציטוט שיש, כל אחד בוחר ציטוט ואני בחרתי בציטוט של הזמרת ג'ון באאז, שכתוב שם: עשייה זאת התשובה לייאוש.

אלון טל: ואני חושב שאנחנו חושבים צעד הלאה, כי אני חושב שלקבל עוד עדויות, ועוד נתונים, נראה שזה הגיוני, אנחנו צריכים לחשוב איך אנחנו נותנים לבני הנוער שלנו דברים קונקרטיים לעשות.

אלון טל: לשמחתי, או לצערי, בלי עשייה של בני אדם אנחנו כנראה לא נפתור את משבר האקלים.

אלון טל: ולכן חשוב יהיה, אני חושב, ככל שאנחנו בונים את תכניות החינוך האקלימי, אנחנו חייבים לספק במסגרת הקוריקולום דברים לעשות.

אלון טל: אם זה בתחום המזון, אם זה בתחום הצללה בנטיעת עצים, ורכיבה באופניים, ועוד כהנה וכהנה דברים.

אלון טל: כלומר זה לדעתי צריך להיות המסר.

אלון טל: לא רק ללמד אותנו על האטמוספירה, והשפעת האדם על מערכות אקלימיות כאלה ואחרות.

אלון טל: אלא גם מה כל אחד ואחת יכולים לעשות.

אלון טל: אני רוצה להוסיף לזה ככה, שאינני יודע אם אני סובל מחרדת אקלים, אבל אני בוודאי לא צריך להיות פסיכולוג להגיד שאלון טל סובל מחרדת פיצוץ אוכלוסין.

אלון טל: ולדעתי כשהנושא הזה יתחיל לצוץ יותר, ואנשים יבינו שאנחנו בדרך לעשרים מיליון ואולי שלושים מיליון אנשים בארץ כל כך קטנה, האחרים גם ירגישו איזה שהוא חוסר אונים.

אלון טל: אז אני חושב שהוא בעצם צד שני של אותו מטבע, שזה אומר שאנחנו בעצם מתמודדים עם משברים אקולוגיים, וחלק מהפתרון הוא חינוכי, וכנראה פסיכולוגי.

רם שפע: קודם שיתפתי שגם אני לא הייתי במודעות מספיק גבוהה לנושא.

רם שפע: הצוות שלי התחיל להציף את זה, והנה אנחנו פה מקיימים את הדיון.

רם שפע: חלק ממה שאנחנו צריכים לעשות פה זה גם ללמוד, לא רק לדבר על כל מיני דברים שאנחנו לא מבינים בהם שום דבר.

רם שפע: בבקשה עדי, הנציגה של מגמה ירוקה, זכות הדיבור שלך.

עדי אסף: שלום, אני עדי אסף.

עדי אסף: אני מנהלת את הארגון הקהילתי במגמה ירוקה, ואני מובילה את "אי שקט", זאת קהילה לצעירים עם קשיים נפשיים.

עדי אסף: אני כבר שנים פעילה סביבתית, ומסביב אליי, וגם אני בעצמי, חווה חרדה באופן תמידי.

עדי אסף: גם על המצב החברתי שהולך להתדרדר, גם על החיים שלנו עכשיו, וגם על העתיד, שאנחנו פונים אליו.

עדי אסף: בעצם אני רוצה להגיד שאנחנו חווים את זה בצדק.

עדי אסף: הממשלה לא עושה מספיק כדי לפעול בנחישות, לא לצמצום פליטות, ולא להיערכות למשבר האקלים.

עדי אסף: ואלה עוד האנשים שמצליחים להשפיע ולשנות את המציאות.

עדי אסף: אבל יש עוד הרבה שמרגישים חוסר אונים, בעיקר בני נוער.

עדי אסף: הסיבה לכך היא כי הם מקבלים המון המון מידע, בצורה לא מווסתת, בלי היכולת לעכל ולדבר את הדברים, ובלי המרחב המכיל שמתאים להם כדי לעשות את זה.

עדי אסף: והם נשארים בתחושת מצוקה מאוד עמוקה.

עדי אסף: דו"ח של הארגון העולמי מצא שכמעט מחצית מהאנשים טוענים שחרדת האקלים משפיעה לרעה על חיי היומיום שלהם.

עדי אסף: שבעים וחמישה אחוז אמרו שעתיד העולם והאנושות מפחיד אותם, וששים אחוז אומרים שהממשלות הפקירו אותם.

עדי אסף: ואני רוצה פה להגיד שהממשלות באמת מפקירות אותנו.

עדי אסף: ממשלת ישראל לא מלמדת את הנוער כמו שצריך על משבר האקלים.

עדי אסף: היא לא ערוכה לקבל, יועצים ויועצות בבתי הספר לא ערוכים לקבל את התלמידים והתלמידות כדי להצליח להתמודד עם מה שאנחנו רואים בשטח.

עדי אסף: אין להם כלים להתמודדות.

עדי אסף: מטפלים ומטפלות בישראל ובעולם עדיין מרגישים שאין להם את הכלים כדי להצליח ולטפל בחרדת אקלים, ובכללי להתמודדות עם המשבר במסגרת טיפולית.

עדי אסף: ומעבר לזה, מערכת בריאות הנפש שלנו, שחווה ייבוש תקציבי כבר שנים, זאת שאמורה לקלוט, לטפל, לצמצם את הסטיגמה, לא מצליחה לעמוד בעומס.

עדי אסף: ראינו את זה בתקופת הקורונה, אנחנו נמשיך לראות את זה גם בהמשך, כשהמצבים המשבריים של משבר האקלים ימשיכו להחריף.

עדי אסף: מערכת בריאות הנפש תהיה בקריסה מוחלטת.

עדי אסף: ולכן אני חושבת שיש כמה דברים שחשוב שנקדם.

עדי אסף: אחד, אנחנו צריכות למנות אחראית מטעם משרד הבריאות, באגף בריאות הנפש, שתקבל סמכויות ליצור מתווה לטיפול והכרה בחרדת אקלים, עד סוף 2022.

עדי אסף: מעבר לזה אנחנו צריכות לטפל ממש מהיסוד, מערכת החינוך חייבת להקצות תקציבים ושעות להוראה מותאמת על משבר האקלים, להכשרות של מורים ולהנגשת המידע על חרדת אקלים והטיפול אצל יועצים ויועצות.

עדי אסף: ומעבר לזה, אנחנו צריכות לדעת יותר, גם הציבור וגם הממשלה.

עדי אסף: ולכן הדרישה היא להציג ממ"מ, דו"ח השוואה מהעולם על התמודדות עם חרדת אקלים.

עדי אסף: גם מה שקורה במדינות אחרות, וגם מה שאפשר לעשות פה בישראל.

עדי אסף: אני מסכימה עם חבריי פה לוועדה, הדבר הכי טוב שאפשר שהממשלה תעשה זה בעצם לנקוט בפעולות אקלימיות משמעותיות.

עדי אסף: כמו שכשיש טילים על יישובי הדרום אנחנו לא רק מטפלות בנפגעי החרדה אלא אנחנו גם עוצרות את הטילים, כך אנחנו צריכות להסתכל על משבר האקלים כמו המצב החירומי שהוא.

עדי אסף: אנחנו חייבות להתמודד עם היערכות ועם הפליטות שאנחנו לא נוגעות בהם היום.

עדי אסף: תודה רבה.

רם שפע: תודה רבה עדי, גם על הפעילות האישית שלך בתחום, וגם באמת מגמה ירוקה, צריך להגיד, ארגון משמעותי מאוד בהעלאת מודעות להרבה תחומים שקשורים באקלים כבר הרבה שנים.

רם שפע: ונראה לי שאפשר לקחת את חלק מההצעות של עדי ולהכניס אותן לסיכום הדיון, כדי שנוכל באמת לגרום לחלק מהדברים האלה לקרות.

רם שפע: יישר כוח על זה.

רם שפע: אני רוצה לפנות לליאלי מלמן מהחברה להגנת הטבע.

רם שפע: בבקשה.

ליאלי מלמן: שלום, אני רוצה להגיד שאנחנו רואים פה איזה שהוא שני צדדים או שני קצוות על הספקטרום של חרדת אקלים, שדווקא מעניין להסתכל עליהם.

ליאלי מלמן: אנחנו רואים בני נוער, לפעמים גם בגיל שמונה עשרה, שלא יודעים כלום על משבר האקלים.

ליאלי מלמן: זאת אומרת אני רואה את זה עכשיו במיונים של אנשים שבאים לחברה להגנת הטבע.

ליאלי מלמן: אתה שואל אותם על משבר האקלים, הידע שלהם הוא קרוב מאוד לאפס.

ליאלי מלמן: ואז אנחנו רואים, בעיקר אני רואה את זה בגילאים הקצת יותר גדולים, סביב גיל 21, 22, איזה שהוא רגע שבו מתחילה חרדת אקלים קשה.

ליאלי מלמן: כי אלף אין לי ידע, אני שומע על זה מכל מיני מקומות, טלויזיה, גוגל, אני רואה את זה בכל מיני מקומות, לא מתווך בשום דרך.

ליאלי מלמן: אין לי ידע על זה שאגרתי בתוך שנות הלימוד שלי.

ליאלי מלמן: והדבר השני שאין לי, אין לי כלים, אין לי מה לעשות עם הידע הזה כשהוא קיים.

ליאלי מלמן: ופה אני רוצה להגיד שיש לדעתי שני עניינים שהם דרמטיים.

ליאלי מלמן: ואמרו אותם, ואני אדגיש אותם רגע.

ליאלי מלמן: זה חייב להיות חלק ממערכת החינוך.

ליאלי מלמן: אנחנו חייבים כבר מכיתה א' להתעסק בנושא הזה בצורה שהיא לא, מי שיכול להרשות לעצמו מתעסק עם זה, כמו שזה היום.

ליאלי מלמן: היום חינוך סביבתי זה למי שיכול להרשות לעצמו.

ליאלי מלמן: וזה צריך להיות חלק מהכשרת המורים.

ליאלי מלמן: אנחנו רואים ביסודי, אנחנו מכירים את זה, המורה של כיתה א', ב', ג' וד' בדרך כלל היא המורה גם לחשבון, וגם לעברית וכו'.

ליאלי מלמן: אין לה שום ידע בנושא הזה.

ליאלי מלמן: אם לא נכניס את זה למכללות, ללימודי ההוראה, להשתלמויות למורים שכבר קיימים, אנחנו לא נוכל לפתח את הדבר הזה.

ליאלי מלמן: ויותר מזה, לדעתי אם עכשיו אנחנו צריכים אד-הוק לייצר מוצר שנקרא סמינר אקלים לכתות יא', יב', אנחנו רוצים להוציא את בני הנוער שלנו לארבעה ימים, חמישה ימים, שנכנסים לעומק של נושא, לומדים כלים לאקטיביזם.

ליאלי מלמן: החברה להגנת הטבע שנים מתעסקת בחינוך סביבתי.

ליאלי מלמן: בעשור האחרון אנחנו מקדישים את זה לחינוך סביבתי אקטיביסטי.

ליאלי מלמן: מה אני יכול לעשות.

ליאלי מלמן: לא רק יופי, לקחתי בקבוק ואני הופך אותו לפרפר.

ליאלי מלמן: לא, אלא איך אני לוקח את הידע שלי והופך אותו למשהו אמיתי.

ליאלי מלמן: איך אני עושה מימשק, איך אני מפעיל לחץ על מקבלי החלטות, איך אני עושה הסברה.

ליאלי מלמן: איך אני לוקח כל בעיה סביבתית ומתחיל לקדם אותה.

ליאלי מלמן: וסביב משבר האקלים זו חובתנו.

ליאלי מלמן: אנחנו חייבים שזה יהיה משהו שנמצא בתוך מערכת החינוך, כולל כלים לאקטיביזם.

ליאלי מלמן: והדבר האחרון שאני רוצה להגיד, ושוב, חגי לוין דיבר עליו, ואני רוצה להדגיש את זה עוד.

ליאלי מלמן: הטבע הוא פתרון.

ליאלי מלמן: הוא פעם אחת פתרון בהיבט הממש פרקטי, כשאנחנו רוצים להתמודד עם משבר האקלים, אנחנו לא יכולים רק לצמצם פליטות, אנחנו צריכים שיהיו לנו מערכות אקולוגיות מתפקדות, שיודעות לספוח את מה שאנחנו עושים, שיודעות להחזיק, בין אם זה שטפונות, כל אחד מהאיומים הגדולים.

ליאלי מלמן: והדבר השני הוא, וראינו את זה בקורונה בצורה מאוד בוטה, שהטבע הוא כלי להתמודדות עם חרדה.

ליאלי מלמן: גם אם זה טיפול דרך הטבע, אבל גם אם זה יציאה לטבע.

ליאלי מלמן: ואם לכל אחד ליד הבית יהיה טבע, בין אם זה טבע עירוני בעיר, ובין אם זה שטחים פתוחים במועצות האיזוריות, אנחנו נוכל לתת מענה נפשי, שדיברו על זה גם פה.

ליאלי מלמן: אני רוצה שהילדים שלי יטיילו.

ליאלי מלמן: אנחנו מצמצמים כל הזמן, אנחנו נאבקים על זה יום יום, על השטחים הפתוחים שלנו.

ליאלי מלמן: זה חייב להיות חלק מההתמודדות עם משבר האקלים, עם חרדת אקלים.

ליאלי מלמן: להבין שזה הכלי שלנו לפתרון.

ליאלי מלמן: תודה רבה לכם, כל הכבוד על הדיון הזה.

רם שפע: תודה רבה.

מיכל דויטש: אנחנו רוצים רק להדגיש עוד נקודה, שהאוכלוסיות המוחלשות, כמו שראינו בעצם בקנדה בגלי חום, הראשונים למות הם אלה שלא יכלו לשים מזגן.

מיכל דויטש: האוכלוסיות הראשונות להיפגע הן האוכלוסיות המוחלשות.

מיכל דויטש: כמו ששמענו מהסיפורים כאן, זה גם האוכלוסיות שיש להן פחות מענה בעצם בתחום של בריאות הנפש.

מיכל דויטש: אז אנחנו רוצים לעבור רגע על ההמלצות.

מיכל דויטש: מעבר למחקר דומה בישראל, שעדי כבר התייחסה לזה, חוק אקלימי אקולוגי שאפתני, מספיק עם ההפרדה בין אקלים לאקולוגיה.

מיכל דויטש: אי אפשר לפתור את משבר האקלים בלי לדאוג לשטחים הפתוחים.

מיכל דויטש: אי אפשר לדאוג לחוק אקלים שמטפל, ומבטיח לנו קצת יותר סיכויים לעתיד ראוי בלי לשלב בו את כל הצדדים של שמירה על המערכות הטבעיות.

מיכל דויטש: כנ"ל כשאנחנו מתייחסים לחוק חינוך, זה חייב להיות חוק חינוך אקלימי אקולוגי.

מיכל דויטש: אי אפשר להפריד בטיפול בין הדברים האלו.

מיכל דויטש: אנחנו מברכים על העשייה שכרגע מתחילה להתהוות בנושא הזה, וקוראים להרחיב את זה, גם למוסדות להשכלה גבוהה.

מיכל דויטש: אנחנו רואים גם שם שלסטודנטים אין מענה.

מיכל דויטש: דבר נוסף זה הפעילות המותאמת של הממשלות, בתור מישהי שמשתדלת ללמוד את הנושא ולפעול בנושא, זה לא מספיק, אנחנו צריכים אתכם, את המנהיגות שלנו, פועלים בצורה רצינית.

מיכל דויטש: דבר נוסף זה לעודד את השיח סביב הנושא.

מיכל דויטש: זאת אומרת מערך הסברה לאומי על הנושא כולו, ובתוך זה גם התייחסות לנושא הנפשי, זה משהו שמאוד קריטי כדי שאנשים יוכלו לדבר, להרגיש פחות לבד.

מיכל דויטש: ודבר אחרון זה בעצם היערכות של מערך בריאות הנפש.

מיכל דויטש: זאת אומרת הכשרות, הרחבות, הנגשה שלו.

מיכל דויטש: הסיפור ששמענו, כשאני הייתי עדיין במערכת בריאות הנפש הציבורית, זה ככה.

מיכל דויטש: זה לא שונה.

מיכל דויטש: זה לא תופעה בודדת.

מיכל דויטש: מערך בריאות הנפש כרגע, הציבורי, בכללי בבעיה.

מיכל דויטש: בטח שבנושא הזה, שאין בו שום הכשרה.

רם שפע: תודה רבה.

רם שפע: חשוב לסכם.

רם שפע: בבקשה, איזבלה קרטיס.

איזבלה קרקיס: שלום לכולכם, שמי ד"ר איזבלה קרטיס, משירותי בריאות הציבור, משרד הבריאות.

איזבלה קרקיס: בתפקידי אני מנהלת מחלקה לאפידמיולוגיה סביבתית, ואני כן רוצה להתייחס לכמה היבטים על הנושא שהועלה כאן.

איזבלה קרקיס: הוא נושא מאוד חשוב.

איזבלה קרקיס: ומבחינתנו, כמשרד הבריאות, אנחנו בתהליכי בניית עבודה מאוד משמעותית בנושא של זיהוי אוכלוסיות בסיכון.

איזבלה קרקיס: מבחינת תופעות בריאותיות, בהקשר לשינוי האקלים.

איזבלה קרקיס: מה שחשוב כאן זה באמת להעמיק בחקר הבעיה, ובמחקר שייתן לנו אפשרויות של זיהוי אוכלוסיות ספציפיות, ובצורה ממוקדת כדי שנוכל לייעץ לאוכלוסיות הספציפיות במה ואיך להתמודד.

איזבלה קרקיס: בהסתכלות רחבה יותר, כאפידמיולוגית, כאשת אקדמיה, אנחנו מלמדים סטודנטים בבריאות הציבור בנושאים שקשורים לשינויי האקלים, בכלל בנושאים סביבתיים, ויחד עם זה חשוב מאוד להגיד שעדיין רמת מודעות היא לא מספקת.

איזבלה קרקיס: במלים מאוד עדינות.

איזבלה קרקיס: וגם אנחנו רואים שמבחינת ההתמודדות של הסטודנטים שמגיעים אלינו, התמודדות עם הנושא של שינוי האקלים, ההתמודדות היא מאוד בצורה מזדמנת, ולא מבוססת.

איזבלה קרקיס: חסר המון ידע, ועוד יותר, ברגע שהידע קיים, החוסר סיסטמטיות במידע שקיים, והחוסר יכולת לנווט בצורה נכונה את כל המידע שעד עכשיו נאסף בישראל, זה מאוד מקשה על תפיסת אנשים ובעיקר בגילאים צעירים מאוד, שזה עלול לפגוע מבחינה התפתחותית בילדים בגילאים האלה.

איזבלה קרקיס: כך שאנחנו רואים חשיבות באיזה שהוא הסדר, מבחינת זרימת נתונים, שצריך לתת איזו שהיא מסגרת שיכולה להיות מתאימה ביותר מבחינת תפיסה ומתאימה, הידע שקיים אמור להיות מתאים לאותה קבוצת גיל שרוצים להעביר אליה מסר.

רם שפע: אבל מי אמור לאסוף את הנתונים?

רם שפע: זה משהו שצריך להתחיל איתו.

איזבלה קרקיס: הנתונים בחלקם קיימים, ובחלקם אינם.

איזבלה קרקיס: והנתונים כפי שנאמר גם בצדק, מערך בריאות הנפש הוא זה שאחראי על קבלת נתונים, ומה שחשוב כאן להבין שהמידע שקיים על הנושא של שינויי אקלים הוא מידע מאוד מפוזר, מאוד לא סיסטמטי, כשבעצם האי-סיסטמטיות הזו עלולה לפגוע בגילאים הצעירים.

איזבלה קרקיס: וכאן המידע מאוד לדעתי חשוב ומבוסס, שחייב פה להיות שיתוף פעולה עם משרד החינוך בצורה מאוד מעמיקה.

רם שפע: תודה רבה.

רם שפע: תיכף נתעמק בנושא הנתונים.

רם שפע: בבקשה, ד"ר גילמור קשת, משרד החינוך.

גילמור קשת מאור: שלום רב, תודה רבה, אנחנו בעצם עכשיו מכינים תכנית להיערכות בכלל להשלכות של משבר האקלים.

גילמור קשת מאור: תכנית לאישור השרה.

גילמור קשת מאור: והנושא הזה הוא חלק חשוב מאוד מהתכנית הזאת.

גילמור קשת מאור: אנחנו גם חושבים שהוא חלק מתמונה גדולה בכלל של חוסן חברתי ורגשי, שיאפשר לחברה הישראלית בכלל להתמודד עם ההשלכות של משבר האקלים, וככה גם צריך לראות אותו.

גילמור קשת מאור: כלומר זה ממש נושא משמעותי, שהוא כמובן משמעותי לילדים, ולנוער, ולמשפחות, למשפחות שלהם, להורים המודאגים.

גילמור קשת מאור: אבל גם לחברה של כולנו.

גילמור קשת מאור: ואנחנו מתייחסים אליו בתכנית הזאת בשתי רמות, או שתי רמות עיקריות.

גילמור קשת מאור: אחת ברמת בית ספר, והמורים, והצוותים, גם ברמה המערכתית.

גילמור קשת מאור: מבחינת בית הספר אנחנו מפתחים חומרים חדשים, שיש בהם היבטים שמתייחסים, שמכניסים את השיח הרגשי, שנותנים לו את התוקף והלגיטימציה שהוא צריך לקבל.

גילמור קשת מאור: אנחנו מעריכים, לאור הממצאים, שזה יהיה מאותם נושאים שעם המודעות יעלו גם הפניות.

גילמור קשת מאור: ולכן חשוב להיערך להן.

גילמור קשת מאור: וחשוב שגם המורים המקצועיים יהיו מודעים להם, הם בעצם הגורמים הראשונים, כנראה, שיחושו במצב הזה.

גילמור קשת מאור: ואנחנו גם מסכימים עם פרופ' אלון טל שחלק חשוב מהלימוד חייב להגיע למקום של העשייה.

גילמור קשת מאור: של הפרוייקטים המעצימים, פרוייקטים על פתרונות, פרוייקטים אומנותיים, ספרותיים.

גילמור קשת מאור: על עולם מקיים, כלומר להציג חזון לעולם מקיים.

גילמור קשת מאור: וגם אקטיביזם.

גילמור קשת מאור: מבחינה מערכתית, אנחנו כבר כמה חודשים נמצאים בתהליך של שיח ועבודה עם תנועת הנוער למען האקלים.

גילמור קשת מאור: ולאחרונה גם עם מועצת התלמידים.

גילמור קשת מאור: והם מבקשים, הם מבקשים ללמוד את הנושא, הם מבקשים לחזק את מימד העשייה.

גילמור קשת מאור: ואנחנו התחלנו לבנות יחד איתם תכנית שבעצם תהיה תכנית חברתית, לכניסה בליווי הרכזים החברתיים, לכניסה שלהם, קודם כל ההכשרה שלהם, הכשרה מעמיקה יותר, וכניסה שלהם לעבודה עם ילדים ונוער צעירים מהם.

גילמור קשת מאור: אנחנו מאמינים שכשנוער יגיע לנוער, אז תהיה לו אפקטיביות לא פחותה, אם לא יותר גדולה, לחיזוק הזה, ללגיטימציה, לתיקוף.

גילמור קשת מאור: ובעצם למקום המעצים שאומר יש מה לעשות.

גילמור קשת מאור: אנחנו לא נמצאים בחלילה סוף העולם.

גילמור קשת מאור: יש מה לעשות, ויש מה לקדם, ואנחנו ביחד צריכים לחשוב על פתרונות.

גילמור קשת מאור: ולדחוף לפעולה.

גילמור קשת מאור: אני מציעה, יש גם עשייה והיערכות באגף הפסיכולוגיה הייעוצי, ואני מציעה לתת לנציגת אגף שפ"י להמשיך ולפרט בנושא הזה.

רם שפע: תודה רבה.

רם שפע: אני מודה שציפיתי לפחות מודעות אפילו של משרד החינוך לנושא.

רם שפע: אז יישר כוח.

רם שפע: אני מפרגן, זה לא תמיד קורה.

רם שפע: אבל באמת, כמו שנראה לי שברור פה, הנושא בוער, כמו שאת אמרת, כמו בהרבה סוגיות, של התמודדות עם נפש, ברגע שתהיה אפשרות ויקבלו מענה ותלמידים ידעו שיש לאן לפנות, אז ברור שנראה הצפה, או צמיחה משמעותית בפניות.

רם שפע: בבקשה, קרן רוט איטח.

קרן רוט איטח: בוקר טוב, אני באמת מברכת על הדיון הזה שמעלה על סדר היום סוגיה שהיא באמת פחות מוכרת ופחות במודעות שלנו.

קרן רוט איטח: ואני חושבת שלאור גם הממצאים שבאים אלינו, וכן מה שמגיע מהקליניקות, אנחנו בהחלט חושבים שזו תופעה שאנחנו נגביר את המודעות ואת הידע שלנו.

קרן רוט איטח: אתה רגיל לראות אותי כנציגת הנושא של סמים ואלכוהול, והתמכרויות, אבל אני כאן כנציגת השירות הפסיכולוגי הייעוצי, כדי לומר שהנושא על סדר היום שלנו.

קרן רוט איטח: וכפי שד"ר גילמור קשת ציינה, גם ביחידות הידע על משבר האקלים אנחנו מכניסים יכולת לקיים שיח רגשי.

קרן רוט איטח: זאת אומרת שהדגש יהיה על התאמת הצוותים החינוכיים שמעבירים יחידות של ידע, לקיים שיח רגשי עם התלמידים סביב הסוגיות הרגשיות שעולות, מעצם העיסוק בנושאים המורכבים האלה.

קרן רוט איטח: זה בגדול, ובהחלט הסיפור של מעורבות בני נוער היא אחת הדרכים המאוד רלוונטיות, מעורבות של בני נוער כחלק משליטה על החיים ועל הגורל יכולות בהחלט לסייע בהפחתת חרדה.

רם שפע: תודה רבה.

רם שפע: אנחנו נעקוב אחרי מה שדיברתם ביחס לתכנית שצריך להגיש לשרה.

רם שפע: אולי אפילו נקיים על זה פגישה, ונראה באמת איך אפשר לסייע ולהנגיש את הידע.

רם שפע: אז תודה.

רם שפע: אני אשמח לעבור לנוער האקלים, גילי ברקוביץ בבקשה.

גילי ברקוביץ: אני גילי ברקוביץ, ממחאת הנוער למען האקלים, והגעתי לכאן כי אני לא ישנה בלילות.

גילי ברקוביץ: אני מייצגת פה אלפי בני ובנות נוער ברחבי הארץ שגילו על המשבר בדרך לא אמצעית.

גילי ברקוביץ: בגיל שש עשרה גיליתי על המשבר דרך האינטרנט, זאת אומרת דאגות של ילד ממוצע בגיל שש עשרה, אם אני מצליח להגיע הביתה בזמן לראות את הסידרה האהובה שלי.

גילי ברקוביץ: לא משבר האקלים.

גילי ברקוביץ: זה לא סתם האקלים, זה משבר האקלים.

גילי ברקוביץ: המצב הוא כל כך קיצוני, גורם פשוט להתפרקות להבין שאין פה אף אחד שיתמוך בנו, אין תמיכה פסיכולוגית בארץ בכלל לזה, כמעט.

גילי ברקוביץ: אשכרה הגענו להתחממות כל כך קיצונית שצריכים לקרר תינוקות במקרר.

גילי ברקוביץ: אני לא חושבת שהרוב מבינים מה זה חרדה אקלימית, אני רוצה שניה להסביר.

גילי ברקוביץ: זה בכי, זה תחושת סחרחורת, זו הבנה פתאומית שאין לנו עתיד.

גילי ברקוביץ: וזה בגלל שלאנשים לא אכפת.

גילי ברקוביץ: זה לשבת ולהבין דברים שאני לא אמורה להבין, הייתי בחרדה ודיכאון שבועיים ואז הבנתי שזה זה, שאני עוד אחת מאלה שהמשבר השפיע עליהם בצורה מנטלית חזקה כל כך.

גילי ברקוביץ: ואני מספרת את זה כי אני רוצה שתדעו, כי מגיע לכם לדעת.

רם שפע: תודה רבה.

רם שפע: אמרת דברים אמיצים וחשובים.

רם שפע: אני מסכים שיש חוסר מודעות משווע.

רם שפע: אני לא חושב שמפנים את הגב, במובן הזה שבעיניי כשאנשים מבינים, והנה שיתפנו פה חברי הכנסת, יש פה נציגות של משרד החינוך, נציגות של משרד הבריאות, אני לא חושב שיש הפניית עורף מכוונת.

רם שפע: חשוב גם להבין את זה.

רם שפע: כדי לתת את אותה תחושת בטחון, שיש הבנה שזו תופעה קיימת ומוכרת, נכון, אין עדיין מערך פסיכולוגי תומך, אבל בהחלט יש נכונות, לפי מה שאני שומע פה, וודאי אני יודע את זה ממני, ומאלון שהיה פה, וחגי לוין, יש הבנה שלשם צריך ללכת.

רם שפע: אז אני מקבל מאוד את הביקורת שלך, גם כלפיי, בכלל, גם כלפי הדור, אולי דור מעליי, אבל נגיד גם חלק מהדור שאני מייצג.

רם שפע: אבל אני חושב שהמודעות שקיימת עכשיו היא חשובה, ואתם יש לכם חלק מאוד גדול, אני אומר את זה בכל הזדמנות, בהעלאת המודעות, גם בנושא הזה, וגם בכלל במשבר האקלים.

רם שפע: אז אל תרפי, וכמו שכולם פה אומרים, אקטיביזם, או מעורבות חברתית ציבורית, פוליטית, גם עוזרת להתמודדות עם האתגר, עם החרדה.

רם שפע: זה בהחלט חשוב.

רם שפע: תודה רבה.

רם שפע: נמצאת איתנו נציגה של המשרד להגנת הסביבה, זיוית לינדר.

זיוית לינדר: שלום לכולם, גם אני מאוד מברכת על קיומו של הדיון הזה.

זיוית לינדר: וכן הנושא הזה של ההתמודדות עם חרדת האקלים, והצורך להתייחס לאלמנטים האלה, נמצא בכל התכניות שאנחנו עושים.

זיוית לינדר: גם בתכניות שאנחנו עושים עם משרד החינוך, גם בתכניות שאנחנו עושים לבד.

זיוית לינדר: אין ספק שזה נושא מרכזי.

זיוית לינדר: צריך לתת לו התייחסות.

זיוית לינדר: צריך להראות את האופטימיות ואת היכולת לעשות באמצעות עשייה ואקטיביזם לשינוי המצב.

זיוית לינדר: וזה בפירוש נמצא על סדר היום שלנו, אבל אני מאוד מברכת על קיומו של הדיון, ושמחה גם שמשרד הבריאות נכנס לעסוק בנושא הזה.

זיוית לינדר: אני חושבת שזה חשוב.

זיוית לינדר: ותודה לכולם.

רם שפע: גם אצלכם יש הרבה הרבה עבודה בתחום.

רם שפע: אמרנו הרבה פעמים, יש שרה להגנת הסביבה שעסוקה, אכפת לה ורוצה לעשות שינויים בתחום, אז זה כבר משהו שמדינת ישראל לא תמיד זכתה לו, וזה משמעותי מאוד.

רם שפע: אבל יש הרבה עבודה.

רם שפע: גם בחקיקה וגם בעבודה של המשרד.

רם שפע: אלישיב מינרבי, בבקשה.

אלישיב מינרבי: אלישיב מינרבי, מנהל פרוייקטים Climate Launchpad ישראל.

אלישיב מינרבי: אנחנו מייצגים איזו שהיא תכנית בינלאומית של האיחוד האירופי, אנחנו השלוחה הישראלית.

אלישיב מינרבי: המטרה שלנו בעצם זה לקדם מיזמים של צעירים וצעירות ישראלים בנושא אקלים.

אלישיב מינרבי: אנחנו כמובן מאמינים שאחת הדרכים הטובות ביותר והנכונות ביותר להתמודד עם חרדה זה באמצעות עשייה.

אלישיב מינרבי: אם כבר הזכרת את הכתבה של אתמול אז זה גם מה שד"ר שירי רז ציינה שם.

אלישיב מינרבי: וזה בדיוק מה שאנחנו עושים, אנחנו עוזרים ליזמים וליזמיות עם רצון להוביל שינוי סביבתי אמיתי להוביל את המיזם שלהם וליצור איזה שהוא מוצר שיעזור לנו ולכדור שלנו להיות במקום טוב יותר.

אלישיב מינרבי: ולמעשה אנחנו שואפים לגעת בכל השכבות, זה גם משהו ששמעתי עכשיו הרבה, אז אי אפשר להתעלם ממנו.

אלישיב מינרבי: אנחנו גם, יש לנו עוד איזה שהוא ארגון בת, שם אנחנו בעצם מפתחים איזו שהיא פעילות לילדים בנושא האקלים, שאנחנו מקווים גם להפעיל אותה בבתי ספר, פעילות שמעודדת יזמות לאקלים.

אלישיב מינרבי: לא רק ללמד אקלים אלא איך להפוך את הידע שלך ולעשות איתו משהו אמיתי ומועיל.

אלישיב מינרבי: אז באמת בימים האלה אנחנו פותחים את ההרשמה למחזור הבא של Climate Launchpad.

אלישיב מינרבי: אנחנו בעצם מקדמים את המיזמים שלכם, אם אתם מכירים אנשים שרוצים להביא לאיזה שהוא שינוי, אנחנו בעצם נותנים את המעטפת המלאה, כחלק מהתכנית שלנו.

אלישיב מינרבי: כמו שאמרתי, זה בינלאומי, אז המיזמים נפגשים עם יזמים מאירופה, כשבסוף לנו יש איזה שהוא אירוע בינלאומי גדול, סוג של תחרות כזאת, שבאמת מאפשרת גם לאותם יזמים לרקום עור וגידים, לקבל את ההשקעות הכספיות כדי להוציא את הדברים לפועל.

רם שפע: איזה ארגון אתם, עמותה, חברה?

אלישיב מינרבי: אנחנו ארגון לא ממשלתי.

רם שפע: אני שואל במובן של אם אתם גוף למטרות רווח או לא.

רם שפע: זה מה שמעניין אותי להבין .

אלישיב מינרבי: לא למטרות רווח.

אלישיב מינרבי: גוף שעובד תחת האיחוד האירופי.

אלישיב מינרבי: בגלל שישראל גם קשורה לאיחוד האירופי אנחנו גם זכאים לקבל עכשיו, לקצור את הפירות של כל הדברים שנעשו בעבר.

אלישיב מינרבי: ואנחנו גם מרוויחים איזה שקל.

רם שפע: מותר להרוויח.

רם שפע: בסדר גמור, תודה רבה.

רם שפע: עוד זווית לדיון.

רם שפע: אנחנו קרובים לסיום.

רם שפע: אם יש עוד מישהו בזום שיש לו משהו להגיד ולא נתתי לו את זכות הדיבור, תוכלו לקבל הזדמנות.

מיה שדה: בוקר טוב לכולם, שמי מיה שדה, ואני מנהלת המחלקה לבטחון קהילתי במועצה האזורית חוף הכרמל, בעצם שייכת בגדול לארגון שנקרא הרשות לבטחון קהילתי, תחת המשרד לבטחון פנים.

מיה שדה: גוף שעוסק בעיקר במניעה ומיגור של התנהגויות סיכון.

מיה שדה: אלימות, סמים ואלכוהול.

מיה שדה: אני חייבת להגיד שקצת חסרה לי פה נציגות מהתחום הזה.

מיה שדה: אני חושבת שבמיוחד עכשיו, אחרי משבר הקורונה, יש עלייה חדה בהתנהגויות בסיכון ברחבי הארץ בקרב בני נוער וילדים.

מיה שדה: וזה בא לידי ביטוי בכל הרמות, בבתי ספר, בחינוך הבלתי פורמלי, במרחב הציבורי.

מיה שדה: אני חייבת להגיד שאנחנו בחוף הכרמל כבר השכלנו להתחבר, שתי המחלקות המרכזיות לטיפול בנושא של שמירה על הסביבה, או שמירה על החברים שסביבי, כבר לפני הרבה שנים.

מיה שדה: יושבת כאן גם ללי, שעשתה איתנו שיתופי פעולה מדהימים בחלק מהפרוייקטים שעשינו במועצה.

מיה שדה: אנחנו בעצם מובילים כאן כל מיני פרוייקטים מעניינים, כמו יצאת נקי, שזה בעצם פרוייקט של שמירה על חופי הים.

מיה שדה: בני נוער שמנקים חופים ומעלים למודעות לבאי החוף את נושא השמירה על הסביבה.

מיה שדה: זה משהו שכבר התחיל אצלנו לפני המון המון שנים.

מיה שדה: וגם אנחנו מאמינים שבאמצעות עשייה יש מיגור וטיפול בנושא של התנהגויות סיכון, וירידה ברמת החרדה והדיכאון.

מיה שדה: יצרנו כאן מודל שנקרא סחי סבבה, שזה משהו מאוד מאוד ראשוני, פיילוט, שהתחלנו לעבוד איתו בעיקר עם ילדים מהיסודי.

מיה שדה: סחי סבבה זה בעצם קיצור של סביבתי חברתי, שזה בעצם מודל שאנחנו מכניסים אותו לבתי הספר, וגם לחינוך הבלתי פורמלי, למרחב הציבורי.

מיה שדה: חלק מהזמן, שבעצם מלמד את הילדים, בעיקר בגילאי יסודי, להיות סביבתי-חברתי.

מיה שדה: לשמור על הסביבה ולשמור על החברים.

מיה שדה: מדובר על שני נושאים של גם מניעת חרמות חברתיים, שזה החלק של שמירה על החברים שבסביבתי, וגם שמירה על הסביבה.

מיה שדה: ובעצם המשמעות זה לשמור על כדור הארץ.

מיה שדה: ואנחנו מכניסים את התכנים האלה ממש באופן ראשוני עכשיו, לגילאי יסודי, וזה תופס תאוצה, ויש לזה ביקוש מאוד מאוד גדול אצלנו בבתי ספר יסודיים, וגם בחינוך הבלתי פורמלי.

מיה שדה: התנסינו גם מול אוכלוסיות חרדיות, שקיבלו את המודל הזה בידיים פתוחות.

מיה שדה: ואנחנו מרגישות כאן, אני ונוגה שמנהלת את היחידה הסביבתית, שזה מקום להשפעה מאוד גדולה על ילדים.

מיה שדה: כשאנחנו מגיעים אליהם בעצם באמצעות כלים בלתי אמצעיים, באמצעות הצגה, וכל מיני סדנאות שאנחנו עושים להם במרחב הפתוח.

מיה שדה: שילוב של יצירה, אנחנו מכשירים את הצוות החינוכי גם באמצעות כל מיני חומרים שאנחנו מעבירים אליהם בתחומים האלה של חרמות ושמירה על כדור הארץ.

מיה שדה: אנחנו משלבים את זה, ובעצם יש מעטפת שלמה, שכשאנחנו כבר מגיעים למודל, אז גם ההורים יודעים לפני שהילדים הולכים לעבור יום חוויותי כזה, וגם צוות בית הספר ערוך לזה.

מיה שדה: אנחנו באמת חושבות שהשיתוף פעולה בינינו חשוב, המקום הזה של התנהגויות סיכון בישיבה הזו, והתחום של מניעת סמים ואלכוהול ואלימות הוא מאוד מרכזי וחשוב, והייתי שמחה באמת להמשיך ולהעלות את זה לדיונים הבאים.

מיה שדה: תודה.

רם שפע: תודה רבה מיה.

רם שפע: אני רק אגיד שהוועדה הזו זה בדיוק החיבור שהיא עושה.

רם שפע: היא ועדה של סמים והתמכרויות, והוספנו אליה את הצעירים, בדיוק מתוך הבנה שהדברים בקורלציה גבוהה.

רם שפע: קרן רוט איטח ממשרד החינוך זה תפקידה.

רם שפע: היא חברת ועדה קבועה, בכל הדיונים בדיוק בגלל שהיא עסוקה גם בהקשרים של התמכרויות של בני נוער, והתסכול והמניעה, אנחנו עסוקים בזה המון בדיונים אחרים.

רם שפע: ובהזדמנות זו אני אגיד שאני חושב שגם צריך להגיד, סיפרת הרבה מאוד על המועצה, אז אני חושב שגם צריך להגיד שראש המועצה, שאני מכיר לא מעט שנים, אסיף איזק, אני רואה את המודעות הגבוהה שלו לאתגרים הסביבתיים, בהרבה פרוייקטים ומיזמים.

רם שפע: אז מפה יישר כוח לכם.

רם שפע: אני מקווה שנצליח לשכפל חלק מהמודלים שלכם גם למקומות אחרים.

מיכל דויטש: רציתי להפנות שאלה לנציגות משרד החינוך.

מיכל דויטש: אנחנו רואים פה הרבה גלישה לנושא של האקטיביזם, שבאמת חשוב.

מיכל דויטש: אנחנו שומעים אנשים כמו גילים, שהיא מאוד פעילה.

מיכל דויטש: גם אני משתדלת להיות פעילה, וגם לומדת את הנושא.

מיכל דויטש: זה לא נכון שאקטיביזם לבדו פותר את הבעיה.

מיכל דויטש: חייבת להיות לקיחת אחריות מצד מקבלי ההחלטות.

מיכל דויטש: אז אני שומעת למשל על התכנית הזאת שאתם מגבשים, ואני חושבת שזה ראוי ומעצים שנוער ילמד נוער, אבל כרגע אנחנו בפעילות מול הנוער בלהקנות להם את הידע הרחב בנושא.

מיכל דויטש: זאת אומרת איך בעצם מרחיבים את כל הידע.

מיכל דויטש: מעבר לזה שאנחנו עדיין שומעים על תכנים שמועברים, בבתי ספר, מלמשל צד של חברות גג, דברים כאלה, הידע שמועבר הוא לא אחראי, ולא תמיד מדוייק.

מיכל דויטש: אז איפה לקיחת האחריות גם בזה.

גילמור קשת מאור: תודה, הנקודה שלך מאוד מאוד נכונה.

גילמור קשת מאור: אני התייחסתי באמת רק לנושאים הרגשיים, אבל אני ציינתי, אין לנו שום כוונה להתנער מהאחריות שלנו על הוראת הנושא.

גילמור קשת מאור: התכנית כוללת בעצם ארבעה רכיבים משמעותיים, שיכללו בתהליכי הלמידה.

גילמור קשת מאור: רכיב באחד הוא רכיב של ידע מדעי, חברתי, אזרחי, גאוגרפי.

גילמור קשת מאור: כלומר ידע בכל התחומים הרלונטיים, בצורה מהימנה ומדוייקת, ותורמת לכל הממצאים הכי הכי עדכניים.

גילמור קשת מאור: עוזרת לנו בזה ועדה מדעית, שגם ממליצה על תכנים וגם עושה עריכה לתכנים.

גילמור קשת מאור: בנוסף אנחנו מדברים על מיומנויות, כמו אוריינות מדעית, חשיבה ביקורתית, חשיבה יצירתית, אוריינות גלובלית, ועל ערכים, יש פה היבטים מאוד קריטיים וחשובים, של צדק סביבתי, של צדק חברתי.

גילמור קשת מאור: זה היבט חשוב של עשייה, כמו שתיארתי קודם, פרוייקטים ואקטיביזם.

גילמור קשת מאור: כל הנושא הזה בעצם יתוכלל ויבוצע לפי התכנית על ידי בית הספר.

גילמור קשת מאור: ואני מקווה למעורבות מאוד עמוקה של ההנהלה, של הרכזים הפדגוגיים, רכזי המדעים, המורים המובילים בבית הספר, רכז טיולים, כלומר יש סדרה של בעלי תפקיד, שזה יהיה חלק מהם.

גילמור קשת מאור: וכל היבט הנוער והשתתפות הנוער הוא כמובן מביא ערך מוסף.

גילמור קשת מאור: אבל הוא לא בסיס לתכנית.

רם שפע: מיכל, תודה שהפנית את תשומת לבם.

רם שפע: אני שמח על התכנית, אני פשוט חייב ממש לצאת עוד דקה, אז אנחנו נסכם את הדיון.

רם שפע: אני אגיד שכמו כל דיון פה, בסוף גם כי זה המקום האישי שממנו הגעתי וגם כי באמת בעיניי זה המקום, האופן שבו משרד החינוך יבחר להתייחס לתופעה, זה מה שיקבע איך נתמודד איתו בעתיד.

רם שפע: כמובן יש השלכות לתקשורת, לכנסת, לאיך ההורים יתמודדו.

רם שפע: אבל בסוף המערכת החינוכית היא זו שמוציאה את התלמידים והתלמידות שלנו לעולם, עם מוכנות נפשית גבוהה כל או לא.

רם שפע: וזה מתכתב היטב עם משפט שאתמול אמרתי אותו, במליאה אתמול, בלילה, באחת הפעמים שדיברתי.

רם שפע: היינו שלשום בוועדה בכפר איזון, ופגשנו את אחד האנשים שנמצאים שם כרגע בכפר.

רם שפע: והוא סיפר הרבה מאוד דברים משמעותיים.

רם שפע: אבל אחד הדברים היפים שהוא אמר, וזה מאוד מתכתב עם מה שקורה פה, החוויות האישיות שהוא צבר:, הוא אמר אף בית ספר שהייתי בו לא הכין אותי למצבי נפש.

רם שפע: אז אני חושב שזה ככה משפט מאוד מזוקק, ואני יודע שלכם אכפת, אני פוגש, רואה.

רם שפע: זה אולי אחת המשימות הכי גדולות שלנו בבית ספר.

רם שפע: קצת פחות ציונים, קצת פחות מספרים, אבל קצת יותר מוכנות לחיים.

רם שפע: בסוף זה התפקיד של המערכת.

רם שפע: היא לא עושה את זה מספיק טוב עד עכשיו, אבל זה משהו ארוך טווח, זה לא קשור אליכם.

רם שפע: אנחנו ממש חייבים לסיים את הדיון.

רם שפע: אני אגיד ממש תודה גדולה, גם לכל מי שהגיע בזום, ובמיוחד כרגיל לכל מי שבחרה, תודה רבה באמת, על המעורבות, על הדחיפה.

רם שפע: לא בכדי יושבים פה חמישה חבר'ה צעירים שבחרו להעלות את הנושא, לקדם אותו.

רם שפע: אני משתדל להיות הפה, והאפשרות להציף את הסוגיות האלה.

רם שפע: תודה גם לאלון טל שהגיע.

רם שפע: יש המון דברים שמבחינתי אנחנו צריכים לעשות, אני סומך על בת שבע שהיא רשמה את הכל, ואנחנו גם נוציא סיכום מסודר.

רם שפע: בעיקר המשך טיפול ממשרד החינוך, אולי נקבע פגישה, נעשה עבודה מסודרת הנושא הזה.

רם שפע: אני יודע שגם החברה להגנת הטבע, גם כל מיני ארגונים שהיו פה, עובדים בשיתוף פעולה יחד איתנו כדי לוודא שהתופעה מקבלת ביטוי יותר גדול.

רם שפע: ושוב, יפעת גליק עושה בהקשר הזה עבודה חשובה.

רם שפע: זה תמיד מייצר עוד אדוות שאנחנו לא היינו מודעים להן בלי זה.

רם שפע: אז תודה רבה על הדיון, גם אני שמח, בהקשר הזה, גם תודה לאביגיל, שדחפה אותי והובילה ויצרה ובעצם איפשרה את הדיון הזה.

רם שפע: אז תודה רבה לכולם, אני סוגר את הדיון.

רם שפע: להתראות.