ועדת הכספים, כנסת 24, פרוטוקול מספר 160, 2021-11-30 09:00

אלכס קושניר: בוקר טוב לכולם.

אלכס קושניר: היום יום שלישי, כ"ו בכסלו תשפ"ב, 30 בנובמבר 2021.

אלכס קושניר: יש לנו שני נושאים על סדר-היום, אחד זה מס על כלים חד-פעמיים והשני זה מס על משקאות ממותקים.

אלכס קושניר: עוד מעט אנחנו נצלול לגופם של הנושאים, אבל לפני זה, מאיר יצחק הלוי, בבקשה.

מאיר יצחק הלוי: בוקר טוב, אדוני היושב-ראש, בוקר טוב לכולם.

מאיר יצחק הלוי: בתפקידי הקודם נהגתי לפתוח את ישיבות המועצה בפינת הפרגון.

מאיר יצחק הלוי: חשבתי שכשאתה מפרגן זה נותן לך אנרגיה לכל הישיבה, אז אני גם אעשה זאת פה.

מאיר יצחק הלוי: אז רק שני דברים שחשוב לי לעדכן ולהגיד לך ולצוות פה תודה, על שתי הודעות שהתבשרתי ביממה האחרונה.

מאיר יצחק הלוי: האחת משר הביטחון, שחתמו סופית על עסקת התכנסות בסיס חיל הים באילת.

אלכס קושניר: הללויה.

מאיר יצחק הלוי: כן.

מאיר יצחק הלוי: מה שמלמד שאחרי 17 שנים של עבודה יש בשורות טובות.

מאיר יצחק הלוי: אני חושב שגם לך ולנו יש תרומה לעניין, כי זה היה גורם מאיץ ושאפו גדול.

מאיר יצחק הלוי: ואתמול בערב התקשר אליי מנכ"ל חברת נתיבי ישראל ניסים פרץ והודיע לי שיש הוראת יציאה לעבודה לתחילת שדרוג המשך כביש 90, מה שמלמד שגם פה לוועדה היה מה להגיד.

מאיר יצחק הלוי: ובסוף בסוף במושב הזה יש לא רק דיבורים אלא גם תוצאות.

מאיר יצחק הלוי: אלה הדברים החשובים.

מאיר יצחק הלוי: ואני מקווה שתהיה לי ההזדמנות בכל ישיבה לפתוח בהצעה לסדר מן הסוג הזה, בכלל לפרגן ככה מעת לעת אני חושב שזה אנרגיות טובות במשכננו.

אלכס קושניר: קודם כול, מאיר, זה הרבה הרבה בזכותך, כי אתה הערת את תשומת ליבנו כאן בוועדה, וגם יחד פעלנו מול הממשלה כדי שהדברים האלה באמת יזוזו ממקומם וייקרו.

אלכס קושניר: ורק נשאר לנו לקבל עדכון לגבי האוטובוס האדום, ואז בכלל אנחנו יכולים לשים וי על כל מה שתכננו.

מאיר יצחק הלוי: שלב ראשון.

אלכס קושניר: אני מבין שגם היה דיון אתמול בנושא של הסכם מול קצא"א, וגם שם יש התקדמות.

מאיר יצחק הלוי: כן, שם הבענו את דעתנו, אמרנו את אשר אמרנו, ואנחנו דואגים לאילת כאי ירוק נגדיר את זה, תרתי משמע.

מאיר יצחק הלוי: ואני חושב שאתמול הובהר לחברה – שהיא חברה טובה – שאנחנו לא נוכל לאפשר סיכון ולו הקל שבקלים לפגיעה בשונית האלמוגים היפה ביותר בעולם, הצפונית ביותר בעולם.

מאיר יצחק הלוי: וכבר נאמר: כשיש ספק, אין ספק.

מאיר יצחק הלוי: ולכן אמרנו: תסירו מאיתנו את הספק, כדי שנוכל להתקדם.

מאיר יצחק הלוי: אני חושב שלשם הולכים ואלה החלטות נכונות.

אלכס קושניר: זה רק אומר שהממשלה הזאת יודעת לשים את סדר העדיפויות במקום הנכון.

מאיר יצחק הלוי: בהחלט כן.

אלכס קושניר: אנחנו מחכים ליועצת המשפטית, אבל בכל זאת אפתח לגופו של הנושא.

אלכס קושניר: ולדימיר, יש לך הצעה לסדר?

ולדימיר בליאק: לא.

אלכס קושניר: אז לגופו של הנושא הראשון: כלים חד-פעמיים, אני קודם כול רוצה להגיד בצורה מאוד מאוד ברורה, שהמס הזה על כלים חד-פעמיים הולך לשמור על הטבע שלנו, הולך לשמור על הסביבה שלנו והולך לשמור על הבריאות של כולנו, כולל הילדים שלנו והילדים של הילדים שלנו, כי בסופו של דבר הנזקים הסביבתיים והבריאותיים משימוש מופרז בכלים חד-פעמיים אלה נזקים שיהיה מאוד מאוד קשה לאמוד אותם, גם עכשיו אבל גם בעתיד.

אלכס קושניר: גם ההשפעה על הסביבה ועל המגוון הביולוגי וגם על הבריאות שלנו, אותו מיקרו פלסטיק שפשוט חודר לתוך גופנו, ותורם להרבה מאוד מחלות.

אלכס קושניר: לכן אני חושב שהצו הזה הוא נכון, ואני מאוד שמח שהצלחנו להתקדם ולהגיע לשינויים בתוך הצו, על מנת גם לאזן טיפה את אותם בעיות ואתגרים שזיהינו כאן.

אלכס קושניר: וכאן אני רוצה קודם כול להגיד מה הסיכומים שאליהם הגענו.

אלכס קושניר: ויש פה עוד נושא אחד שאני אבקש התייחסות, זה בעיקר מנציג המכס, אבל לפני כן בעצם אנחנו עושים שני שינויים משמעותיים בצו, אחד זה בנוגע לכוסות נייר מצופות פלסטיק, ששם המס הולך להיות כזה שמבטא את משקל הפלסטיק בתוך הכוס, ועוד מעט רשות המיסים והמשרד לאיכות הסביבה יציגו לנו את הנוסחה.

אלכס קושניר: והדבר השני, בעקבות הדיון שהיה כאן בשבוע שעבר, וראינו שיש כלים גם בעובי דק, שיכולים להיות כלים רב-פעמיים.

אלכס קושניר: גם כאן אנחנו עושים איזשהו תיקון, מאפשרים טווח – וגם עוד מעט נדבר על הטווח הזה – שבו ניתן יהיה לטעון שמדובר בכלי רב-פעמי, לקבל על זה אישור, ואז הכלי הזה הולך להיות פטור ממס.

אלכס קושניר: ואגב, זה ישרשר לכל סוגי הכלים – גם סכו"ם וגם כוסות וגם קערות, צלחות.

אלכס קושניר: והדבר הנוסף זה הנושא של המכס, שגם בדיון הקודם עלתה הסוגיה של הכנסת כלים, הכנסת מוצרים מתוך הרשות הפלסטינית ללא בקרה וללא מיסוי תואם.

אלכס קושניר: עשינו ישיבות עבודה.

אלכס קושניר: יש כאן נציגים של המכס שיציגו לנו?

קריאה: כן.

אלכס קושניר: יופי.

אלכס קושניר: אז אני אתחיל מהצגת הנוסחה לכוסות, ואחר כך נדבר על הטווח של הכלים שהם רב-פעמיים או חד-פעמיים, ואחר כך מכס, ואחר כך נראה איך אנחנו מתקדמים.

אלכס קושניר: בבקשה.

אביטל עשת: תודה.

אביטל עשת: אני מנהלת תחום כלכלה במשרד להגנת הסביבה.

אביטל עשת: לגבי מוצרי הנייר שמצופים בפלסטיק – האתגר הוא בגלל שהמס הוא מס לפי משקל, ויש הבדלי משקל בין חומרי הגלם בין פלסטיק לבין נייר מצופה פלסטיק.

אביטל עשת: אם ניקח שתי כוסות, כוס שהיא פלסטיק וכוס נייר מצופה פלסטיק, ששתיהן מיועדות לאותו נפח, נגיד 180 סמ"ק, כוס הנייר שוקלת 5 גרם, כוס הפלסטיק שוקלת 1.5 גרם.

אביטל עשת: כלומר כוס הנייר כבדה פי יותר משלוש מכוס הפלסטיק.

אביטל עשת: זה אומר שאם לוקחים ק"ג של מוצרים, אז בק"ג של מוצרי נייר יהיו 200 כוסות, ובק"ג של כוסות פלסטיק יהיו 666 כוסות.

אביטל עשת: והנוסחה שהיו"ר דיבר עליה שאנחנו מציעים היא בעצם פשוטה, והמטרה שלה היא לנטרל את הבדלי המשקל האלה בין שני מוצרים מקבילים.

ינון אזולאי: אתם מדברים רק על הכוסות או גם צלחות הנייר?

אביטל עשת: מדובר על כל מוצרי הנייר המצופים פלסטיק, אבל את הנוסחה ביססנו על הכוסות, כי אלה המוצרים הכי נפוצים בין מוצרי הנייר.

ינון אזולאי: אבל אתם לא יכולים לבסס נוסחה על דבר אחד ולפגוע בדבר השני?

ינון אזולאי: אולי אל תיקחו את זה כמשקל, אולי תיקחו את זה כמשהו אחר?

ינון אזולאי: אם אנחנו מדברים על מוצר נייר, אני מסכים איתך, מוצר נייר זה בסדר גמור.

ינון אזולאי: אבל יכול להיות שבצלחות תמצאי פער יותר גדול.

ינון אזולאי: אז צריך למצוא נוסחה שיכולה ומתאימה לכל מוצרי הנייר למיניהם.

אביטל עשת: אני אציג את הנוסחה.

אביטל עשת: בעיקרון מה שאנחנו מציעים זה לתקנן את המס של 11 שקלים לק"ג בהתאם ליחס בין שני מוצרים מקבילים, שתי כוסות.

אביטל עשת: היחס בין 5 גרם ל-1.5 גרם, שאלה משקלי הכוסות, הוא 3.3.

אביטל עשת: אז אנחנו מציעים לקחת 11 שקלים, לחלק את זה בפרמטר של 3.3, ואז גובה המס שמתקבל הוא 3 שקלים ו-30 אגורות לק"ג של מוצרי נייר מצופים פלסטיק.

אביטל עשת: וזה מס שבעצם מבטא את העובדה שכוס כזאת וכוס כזאת – שתיהן גורמות לאותו נזק סביבתי, ולכן ברמת היחידה שתיהן צריכות להיות ממוסות באותה רמה.

אביטל עשת: זאת ההצעה שלנו.

ינון אזולאי: עוד פעם, סליחה, לא שמעתי.

אלכס קושניר: 3.3 במקום 11.

ולדימיר בליאק: לקילו, נכון?

אלכס קושניר: לק"ג.

ינון אזולאי: בצלחות עשיתם את הבדיקה או לא עשיתם?

אביטל עשת: לא עשינו את הבדיקה הזאת בצלחות, אבל זה אמור להיות אותו דבר, זה חומר גלם מול חומר גלם.

ולדימיר בליאק: ינון, בסוף זה מבוסס על המשקל.

ינון אזולאי: לא, אין בעיה, אנחנו יודעים שבשרוול של כוסות נייר, זה בדרך כלל הולך ב-50, שרוול של כוסות פלסטיק הולך ב-100.

ינון אזולאי: השאלה ביחס - - -

ולדימיר בליאק: אבל מה זה משנה, זה מבוסס על המשקל בסופו של דבר.

ינון אזולאי: מחלקים את המשקל של 11 ק"ג לשליש?

אלכס קושניר: לא של 11 קילו, של 11 שקל.

ולדימיר בליאק: של 11 שקל ל-3.3.

אלכס קושניר: בכל המוצרים שהם - - -

ינון אזולאי: ואז גם בצלחות ובכל מוצרי - - - למיניהם.

אלכס קושניר: בכל מקום שיש ציפוי פלסטיק.

אלכס קושניר: בגלל שהקרטון, או הנייר במקרה הזה, הוא יותר כבד מפלסטיק, אז עושים את התקנון כדי להגיע למס אמת.

אלכס קושניר: אז זה דבר אחד.

אלכס קושניר: דבר שני, לגבי הפח, בבקשה.

אביטל עשת: אז כאן מה שאנחנו מציעים זה שמוצרי פלסטיק שמיועדים לשימוש רב-פעמי, אבל נמוכים מסיפי העובי שנקבעו בצו, יוכלו לבקש מהמשרד להגנת הסביבה להכיר בהם ככלים רב-פעמיים, ולכן שלא יהיו חייבים במס.

אביטל עשת: והטווח שאנחנו מציעים, שמעליו יהיה ניתן לפנות: עבור כוסות, צלחות וקערות, שהסף שלהן בצו הוא 2 מ"מ – החל מ-1 מ"מ יוכלו לפנות.

אביטל עשת: זאת אומרת, הטווח של בין 1 מ"מ ל-2 מ"מ.

ינון אזולאי: וכלי הגשה גם בפנים?

ינון אזולאי: כוסות, צלחות, קערות וכלי הגשה.

אביטל עשת: וצלחות הגשה.

אביטל עשת: וסכו"ם – כפית, כף, מזלג וסכין, שהסף שלהם בצו הוא 1.2 – החל מ-0.6 מ"מ יוכלו לפנות; וקש, שהסף שלה בצו הוא 1 מ"מ – מחצי מ"מ.

אביטל עשת: זאת אומרת, 50% פחות מהסיפים שנקבעו בצו יוכלו לפנות ולבקש להכיר בהם כמוצר רב-פעמי.

אלכס קושניר: רק הערה, ההצעה המקורית של הממשלה הייתה 1.5 עד שתיים.

אלכס קושניר: אני ביקשתי להוריד את זה לאחד.

אלכס קושניר: בעקבות הדיון שהיה כאן, והייתה נציגה של חברת תמה, שאמרה משהו מאוד מאוד הגיוני: כדי להגיע לפטור ממס, היצרנים עלולים להגדיל את עובי הפלסטיק.

אלכס קושניר: ואז בעצם אנחנו חוטאים פה למטרה.

אלכס קושניר: וכדי למנוע את זה, ביקשתי להגדיל את הטווח של אותם המוצרים שיכולים לטעון שמדובר בחומרים רב-פעמיים.

אלכס קושניר: אני רק מבקש לדייק ולהסביר בדיוק את הפרוצדורה.

אביטל עשת: אוקיי.

אביטל עשת: אז אנחנו נפרסם נוהל בתוך כמה ימים, שיפרט בדיוק איך תיעשה הפנייה.

אביטל עשת: הפנייה בשלב ראשון תהיה למשרד במייל, ובהמשך אנחנו נתחבר למערכת המקוונת של רשות המיסים, כדי שזה יהיה יותר יעיל בצורה ביורוקרטית.

ולדימיר בליאק: מה זה בהמשך?

ולדימיר בליאק: מתי זה יקרה?

אביטל עשת: אני לא יודעת להעריך כרגע זמן מדויק.

אביטל עשת: ננסה לעשות את זה - - -

אופיר כץ: צריך להגדיר לוחות זמנים.

ינון אזולאי: ומה זה "תוך כמה ימים"?

אלכס קושניר: שנייה.

אלכס קושניר: קודם כול תנו לה לסיים, ואחר כך נראה מה עושים.

אלכס קושניר: בבקשה.

אביטל עשת: הבקשה תצטרך לכלול הצהרה של היצרן או של היבואן שהמוצר מיועד לשימוש רב-פעמי, תיאור של המוצר.

אביטל עשת: ובנוסף, תעודת בדיקה שמקבלים במסגרת תקן בטיחות 5113, שזה נושא שעלה בדיון הקודם, הציגה את האפשרות הזאת נציגת מפעל תמה, יש תקן בטיחות שכל כלי המזון מפלסטיק מחויבים לעמוד בו, תקן 5113, בטיחות למגע עם מזון.

אביטל עשת: כאשר עורכים את הבדיקות לפי התקן הזה, ממילא כבר היום יש פרוטוקול בדיקה למוצר שמיועד לשימוש חד-פעמי ויש פרוטוקול בדיקה למוצר שמיועד לשימוש רב-פעמי.

אביטל עשת: וכשמסתיימת הבדיקה אותו מוצר מקבל תעודה – וראינו את זה גם מדוגמאות שמפעל תמה הראה לנו – שכתוב בה בצורה ברורה, שהמוצר המסוים הזה עבר בדיקת התאמה לשימוש רב-פעמי.

אביטל עשת: אז אנחנו נבקש להציג לנו את המסמכים האלה.

אלכס קושניר: מה שחשוב לבין זה מה קורה בטווח הביניים.

אלכס קושניר: אני מבין שאתם מפרסמים את הנוהל בימים הקרובים.

אלכס קושניר: אבל עד שהמערכת מתחילה לעבוד ואתם מתחברים, איך אנחנו מוודאים שאין כאן נטל ביורוקרטי על מעסיקים מעבר למה שצריך?

שגית אפיק: וגם מה הלו"ז לאישור?

שגית אפיק: אחרי שיהיה נוהל והכול – מגישים לכם, תוך כמה זמן תיתנו את האישורים האלה?

אביטל עשת: אני חייבת להגיד, אנחנו עדיין מדייקים את הנוהל ואת לוח הזמנים שאליו נוכל להתחייב.

אביטל עשת: הוא יפורסם להערות הציבור.

אופיר כץ: כמה זמן?

אביטל עשת: יכול להיות שזה יהיה 30 יום.

אביטל עשת: אנחנו ננסה פחות מזה.

אביטל עשת: יש אפשרות בעיקרון שיגישו לנו את כל החומר, ואנחנו לתקופת ביניים ניתן אישור, והמצהיר גם יצהיר שהוא יודע שהבדיקה עוד לא הושלמה ואנחנו נשלים אותה.

אביטל עשת: ואם תוך התקופה של ה-30 יום של הבדיקה יסתבר שלא הוגשה הצהרת אמת, אז נוכל לבטל - - -

ינון אזולאי: לא - - -

אלכס קושניר: שנייה, ינון.

אלכס קושניר: אני רוצה להגיד את זה במילים יותר פשוטות.

אלכס קושניר: זאת אומרת, ברגע שהנוהל מתפרסם, וזה קורה תוך כמה ימים, הבקשות הראשונות יאושרו על בסיס הצהרת היצרן או היבואן, בהתניה שבמידה ותיעשה בדיקה אחרי שתיעשה בדיקה והבדיקה תמצא שלא מדובר בכלי רב-פעמי, אז היבואן או הצרכן יהיו מחויבים במס על אותם מוצרים?

אביטל עשת: זה העיקרון, כן.

אורי מקלב: איך תהיה הבדיקה שלהם?

אלכס קושניר: היא הסבירה.

אלכס קושניר: על בסיס תקן בטיחות במזון.

אורי מקלב: הוויכוח פה בין היצרנים או בין היבואנים לבין המכס.

אורי מקלב: איך הוא ישכנע אותו?

אלכס קושניר: לא, יש בדיקה חיצונית שמבוצעת, לא בדיקה שלהם.

אביטל עשת: זה לא אנחנו נעשה את הבדיקה.

ינון אזולאי: מי יעשה את הבדיקה?

אביטל עשת: מכון התקנים עושה אותה.

אביטל עשת: הוא כבר עושה אותה היום.

אביטל עשת: אנחנו ראינו את התעודות - - -

ינון אזולאי: אבל מכון התקנים שאתם ניגשתם אליו - - -

אביטל עשת: אני חייבת להגיד שהפתרון הזה הוצע על ידי - - -

ינון אזולאי: אין בעיה.

ינון אזולאי: כלומר, מה שאת אומרת עכשיו, שקבעתם את הנוהל הזה בכלל בלי להתייעץ עם מכון התקנים אם זה רב-פעמי או חד-פעמי?

ינון אזולאי: כלומר, עשיתם את זה באמת ככה כמו שתמיד אמרנו?

אביטל עשת: אני ממש לא אמרתי את זה.

ינון אזולאי: זה מה שיוצא.

אביטל עשת: לא, זה לא מה שיוצא.

ינון אזולאי: אז רגע, התייעצת עם מכון התקנים לפני זה?

אביטל עשת: התייעצנו עם מכון התקנים בכל מיני נקודות זמן.

ינון אזולאי: שנייה, בואי נעשה סדר.

ינון אזולאי: עלה לי עד פה הסיפור של ההתנהגות בנושא הזה של החד-פעמי.

ינון אזולאי: ואני רוצה לשאול שאלה בצורה מכובדת, כדי שתעני לי בצורה מכובדת, תכבדי אותי ותעני לי לעניין.

ינון אזולאי: זו הבקשה שלי.

ינון אזולאי: אני שואל לעניין, מקווה לקבל תשובה לעניין.

ינון אזולאי: את אומרת שיש נוהל במכון התקנים מה זה רב-פעמי ומה זה חד-פעמי.

אביטל עשת: זה לא הנוהל של מכון התקנים, ואולי לא הייתי ברורה, אז אני אסביר שוב.

אביטל עשת: אין בעולם תקן שהמטרה שלו היא להבחין בין חד-פעמי לרב-פעמי, וזה גם נאמר בדיון הקודם.

אביטל עשת: ובגלל זה היה צריך לחפש כל מיני חלופות.

אביטל עשת: עכשיו, לו היה תקן כזה, ייתכן שהיה ניתן - - -

ינון אזולאי: מה עכשיו אתם עושים?

ינון אזולאי: הבנו, את זה אמרתם אז.

ינון אזולאי: היום, כשת אומרת שאתם רוצים לעשות בנוהל החדש, איך אתם תבדקו שהיבואן, שאת אומרת שאתם לא יודעים אם הוא דובר אמת או לא בבדיקה שלכם, איך אתם תבדקו שמה שהוא אמר שזה רב-פעמי זה באמת רב-פעמי?

אביטל עשת: הוא יגיש לנו תעודת בדיקה שהוא מקבל ממכון התקנים.

ינון אזולאי: כלומר, זה קיים?

אלכס קושניר: הבנתי שזה לא רק ממכון התקנים?

אביטל עשת: הוא יכול לקבל את זה גם ממעבדה מאושרת אחרת.

ינון אזולאי: עכשיו, איך אתם בבדיקה שלכם לא עשיתם את זה לפני שנתתם את ה-2 מ"מ?

אביטל עשת: אני לא מבינה את השאלה.

ינון אזולאי: אני אסביר.

ינון אזולאי: יכול להיות שאני לא מובן.

אביטל עשת: אני אסביר.

אביטל עשת: אני מבינה מה אתה שואל.

אלכס קושניר: שנייה, ינון, יש פה משהו שצריך להבין, ותקני אותי אם אני טועה.

אלכס קושניר: גם היום כל יבואן או יצרן עושה את הבדיקה הזאת, כדי לקבל תו תקן בטיחות במזון.

אלכס קושניר: אני צודק?

שגית אפיק: והוא מעביר את זה אליכם אחרי זה?

אביטל עשת: היום?

אביטל עשת: לא.

שגית אפיק: הוא רק עושה את זה - - -

ינון אזולאי: כן, אבל אני שואל שאלה, בגלל הדבר הזה שזה קיים, ואתם הלכתם למסות את זה, איך לא הלכתם לפני זה למכון הזה לבקש ממנו מה זה רב-פעמי וחד-פעמי?

ינון אזולאי: זו השאלה.

ינון אזולאי: לא, אי-אפשר להגיד ככה.

ינון אזולאי: כלומר, העבודה פה הייתה עבודה לקויה.

ינון אזולאי: ואנחנו הולכים וממסים דווקא על הצרכנים ועל היבואנים ופוגעים בהם.

ינון אזולאי: על מה?

ינון אזולאי: על עבודה שהיא לא עבודה בכלל.

אלכס קושניר: אני לא מסכים עם הטענה הזאת, כי נעשתה פה עבודה.

ינון אזולאי: בבקשה, אז בוא תוכיח לי אחרת ממה שאני אומר.

ינון אזולאי: זה מה שהם עונים עכשיו, שקיים התקן הזה שלוקחים אותו, והיצרן לא אמור לתת להם את זה, אבל הוא יודע מה זה רב-פעמי וחד-פעמי.

ינון אזולאי: כלומר, התקן הזה קיים.

אלכס קושניר: תקן הוא תו בטיחות, הוא לא לרב-פעמי וחד-פעמי.

ינון אזולאי: אין בעיה.

ינון אזולאי: תו הבטיחות הזה קיים.

אלכס קושניר: אנחנו כרגע כוועדה ביקשנו מהממשלה לבחון עוד דרך, והם מצאו את הדרך.

ינון אזולאי: עזוב רגע כוועדה.

ינון אזולאי: שנייה, אלכס, אתה רץ ל"כוועדה", אני רץ להליך שהיה פסול מעיקרא, ואתה רוצה לקחת ולהכשיר הליך שהוא פסול מעיקרא?

אלכס קושניר: אני לא מסכים איתך.

ינון אזולאי: הם לא לקחו אותו לבדיקה.

ינון אזולאי: הם אומרים: אנחנו קבענו 2 מ"מ בלי לבדוק לפני זה.

ינון אזולאי: ומה שאמרנו, שהטענה ששלחו את אחת מהפקידות לעשות סיור בסופר, וקנו 30 מוצרים, כמו שאמרו פה - - -

אלכס קושניר: אבל כבר דיברנו על זה, ינון, אנחנו כבר עברנו את זה.

ינון אזולאי: לא דיברנו על זה, כי גם עכשיו כשאתה אומר את זה אתה בעצם מוסיף עליהם ביורוקרטיה.

אלכס קושניר: לא מוסיף ביורוקרטיה על אף אחד, להפך.

ינון אזולאי: אל תבדוק.

ינון אזולאי: שלחת להם את התעודה, נגמר הסיפור.

ינון אזולאי: אין לך מה לבדוק.

ינון אזולאי: למה להוסיף עליהם עוד ביורוקרטיה - - -

אלכס קושניר: שנייה, ינון, זה בדיוק להפך.

אלכס קושניר: ברגע שנשלחה התעודה והתעודה נבדקת, ובתעודה כתוב שהכלי הוא לשימוש רב-פעמי, אין בדיקה נוספת.

אלכס קושניר: אני מדבר איתך בשלב לפני זה, כדי למנוע את הביורוקרטיה.

אלכס קושניר: ברגע שהיצרן היום או היבואן שלח את הבקשה ובהצהרה הוא עצמו כתב שמדובר בכלי מבחינתו לשימוש רב-פעמי הוא לא ממוסה.

ולדימיר בליאק: נגמר.

ולדימיר בליאק: הצהרתי.

אלכס קושניר: הצהרתי.

קריאה: תהיה בדיקה.

אלכס קושניר: לא, אחר כך - - -

ינון אזולאי: הוא מצרף אליה את הבדיקה.

אלכס קושניר: הוא מצרף את הבדיקה.

ינון אזולאי: הוא מצרף את הבדיקה, למה אתה צריך עוד בדיקה שיעשו לו?

אלכס קושניר: לא צריך עוד בדיקה.

ינון אזולאי: זה מה שהם אומרים לך.

אלכס קושניר: לא נכון.

יובל לסטר: אולי ההצהרה שלו היא לא נכונה.

ינון אזולאי: נגמר, נכון?

ינון אזולאי: ההצהרה שלו היא נכונה.

יובל לסטר: לא, אולי היא לא נכונה.

יובל לסטר: צריך לבדוק את זה.

אלכס קושניר: סתם דוגמה, ינון, אם בן אדם כותב בהצהרה רב-פעמי, אבל הבדיקה מראה שזה חד-פעמי, אז ההצהרה שלו לא נכונה.

ינון אזולאי: מה אתה אומר?

ינון אזולאי: שיכול להיות שאותו יצרן או יבואן יזייף את הבדיקה.

אלכס קושניר: לא, חס וחלילה.

ינון אזולאי: למה "חס וחלילה"?

ינון אזולאי: אם יש לו בדיקה, הוא שולח לך, זה נגמר.

אלכס קושניר: יש הרבה מאוד תהליכים שבהם אתה - - -

ינון אזולאי: אבל זה לא נכון.

ינון אזולאי: אתה הגוף הבודק מהמשרד להגנת הסביבה, ביקשת ממני לשלוח אליך.

ינון אזולאי: אני היבואן שולח אליך בדיקה, עם התעודה של תו התקן שזה רב-פעמי.

ינון אזולאי: תעודה מסודרת, הכול חתום.

ינון אזולאי: שלחתי לך.

ינון אזולאי: הכול בסדר?

אלכס קושניר: כן.

ינון אזולאי: יופי.

ינון אזולאי: תן לו את האישור מיד, לא צריך להמשיך הלאה.

אלכס קושניר: זה מה שקורה.

שגית אפיק: לא, הם אומרים שהם יעשו בדיקה, ואנחנו לא יודעים כמה זמן תיקח הבדיקה שלהם.

שגית אפיק: על זה הוא שואל.

אלכס קושניר: לא, אבל זה עד שהמערכות יתחילו לעבוד.

יצחק פינדרוס: מה זה "עד שהמערכות"?

יצחק פינדרוס: היום גובים כבר.

אלכס קושניר: אבל עכשיו הם נותנים את הפטור על בסיס הצהרה.

אלכס קושניר: היום כבר, אחרי שאנחנו מאשרים את הצו.

ינון אזולאי: אני רוצה להזכיר לך את הפטור על בסיס ההצהרה שהיא קראה פה.

ינון אזולאי: היו רשות המיסים, הם יודעים את זה.

ינון אזולאי: מה קרה?

ינון אזולאי: אמרו בקורונה: אנחנו רוצים לצאת לקראת האזרחים, נותנים לעצמאים את המענקים שמגיע להם.

אלכס קושניר: זה לא קשור.

ינון אזולאי: שמע, אם אתה רוצה שאני אהיה רגוע בדיונים, תתחיל את הדיון ב-10:00, לא ב-09:00.

ינון אזולאי: ב-10:00 אני בא יותר רגוע.

אלכס קושניר: אז אני מבין שעוד 37 דקות אתה תירגע?

עופר כסיף: ינון, אתמול זה לא הוכח.

עופר כסיף: אל תקשקש.

ינון אזולאי: עופר, אתמול קיבלת כותרות שלא קיבלת.

עופר כסיף: אתה לא יודע מה קיבלתי.

אלכס קושניר: יאללה, ינון, אין לי זמן.

ינון אזולאי: אז אני אומר דבר אחד פשוט: ברשות המיסים חילקו לעצמאים.

ינון אזולאי: מה קרה עכשיו?

אלכס קושניר: מקדמות.

ינון אזולאי: מקדמות.

ינון אזולאי: מה זה משנה?

ינון אזולאי: כסף.

ינון אזולאי: זה מענקים.

ולדימיר בליאק: לא, הוא מדבר על המענקים.

ינון אזולאי: אגב, זה מענקים, 100,000 - - -

אלכס קושניר: אוקיי, תמשיך.

ינון אזולאי: מה קרה בסוף?

ינון אזולאי: אני לא חושב שאותו אחד היה רמאי, אבל הוא הצהיר על מה שהוא חשב, אני לא יודע מה קרה.

ינון אזולאי: היום באים מרשות המיסים: אנחנו רוצים את הכסף בחזרה.

ינון אזולאי: אין לו את הכסף, ועכשיו מתחילה כל הסאגה הזאת.

ינון אזולאי: אני אומר: יהיו מוכנים למה שהם רוצים, יש את ההצהרה שלו, מספקת, נגמר הסיפור במקום.

אלכס קושניר: נכון.

ינון אזולאי: אין עוד בדיקות.

אלכס קושניר: מה זה אין עוד בדיקה?

ינון אזולאי: אז אל תיתן לו.

ינון אזולאי: אחרי שתהיה מוכן לכול תגיד לי.

אלכס קושניר: אז עכשיו אתה רוצה להשאיר את המס - - -

ינון אזולאי: לא, אני רוצה לבטל את המס עכשיו ולדחות אותו, עד שהוא יהיה מאורגן בכל המערכות שלך.

מיכל שיר סגמן: תלוי מאיזה מדינה הוא מייבא את זה, לא?

ינון אזולאי: לא, זה לא משנה.

מיכל שיר סגמן: למה זה לא קשור?

אלכס קושניר: היום ברגע שהנוהל מאושר, שזה קורה תוך כמה ימים בודדים, היבואן או היצרן יגיש למשרד לאיכות הסביבה הצהרה במייל, שבה הוא כותב שמבחינתו מדובר בכלי רב-פעמי, מצרף לזה את הבדיקה.

אלכס קושניר: על בסיס ההצהרה הוא מקבל אישור לפטור.

אלכס קושניר: לאחר מכן בודקים שהטופס שהוא נתן באמת כתוב עליו שהכלי רב-פעמי ונגמר הסיפור.

שגית אפיק: כמה זמן תיקח הבדיקה הזאת?

שגית אפיק: זאת השאלה.

אופיר כץ: יש לי בעיה עם השלב הזה.

אופיר כץ: אתה אומר שהוא שולח הצהרה, שהוא אומר שהכלי הזה רב-פעמי והוא מקבל.

אופיר כץ: למה אתה מחייב אותו כבר בשלב ההגשה לצרף את הבדיקה?

אופיר כץ: אתם אמרתם שזה תהליך שעדיין לא עשו - - - בוא נסתמך רק על ההצהרה שלו, בהמשך בוא נגדיר חודש שהוא צריך לצרף את הבדיקה, ואחרי זה הבדיקה שלהם.

אופיר כץ: למה הוא צריך עכשיו ללכת למכון התקנים - - - הוא יחכה שם?

אלכס קושניר: שנייה, תן ליובל.

אופיר כץ: בגלל זה עשיתם את זה.

אופיר כץ: הבאתם את זה עם מכון התקנים.

יובל לסטר: אני רוצה להסביר לך את הנקודה.

יובל לסטר: התקן שקיים היום זה תקן חובה.

אופיר כץ: אז יש לכם את הבדיקות?

אופיר כץ: אז אין בעיה, אז לא צריך.

ינון אזולאי: תכף נשמע גם את התעשיינים.

אלכס קושניר: יש להם את הבדיקות האלה, הם עושים אותם גם ככה היום.

אופיר כץ: הינה, התעשיינים אמרו שזה בסדר - - - בדיקה.

אלכס קושניר: נכון.

אלכס קושניר: יופי.

ינון אזולאי: אבל אתה יודע מה אתה עושה?

אלכס קושניר: התעשיינים אומרים לך שזה בסדר.

ינון אזולאי: אתה לא מבין.

ינון אזולאי: אני אומר דבר אחד: אני לא רוצה שתיתן לו כסף לפני זה.

ינון אזולאי: אל תוריד לו ואל תמסה אותו לפני זה.

ינון אזולאי: אני רוצה שבדקה תסיים את התהליך, אתה מקבל, אתה יודע בדיוק מה קיבלת, נגמר הסיפור.

אלכס קושניר: נכון.

ינון אזולאי: בוא נתחיל את השלב הראשון.

ינון אזולאי: קודם כול שהמערכות שלהם יהיו מוכנות, אחר כך אני אתחיל לעבוד.

ינון אזולאי: ככה צריך להיות.

יובל לסטר: המייל שלנו עובד.

אלכס קושניר: אבל כבר היום אתה יודע לספק את זה.

אלכס קושניר: למה אתה מחכה?

ינון אזולאי: לא.

אלכס קושניר: מה לא?

ינון אזולאי: אני מחכה כי הם לא יודעים לעשות את זה.

אלכס קושניר: הם יודעים לעשות את זה.

יובל לסטר: אם יהיה מחר ויכוח - - -

אלכס קושניר: אין ויכוח.

אלכס קושניר: ברגע שיש תקן ובתקן כתוב אין ויכוח, ינון.

אלכס קושניר: זה לא שעכשיו מישהו במשרד לאיכות הסביבה יתחיל לבדוק את הכלי.

אלכס קושניר: הוא בודק את הבדיקה.

אלכס קושניר: הוא מסתכל על הבדיקה, רואה רב-פעמי, נותן אישור.

אלכס קושניר: אני לא מבין מה הבעיה.

ינון אזולאי: הוא צריך לדווח בשביל רשות המיסים.

אלכס קושניר: בסדר, אין בעיה.

אלכס קושניר: אבל קודם כול הוא מקבל את הפטור על בסיס הצהרה.

אלכס קושניר: אני סומך על היבואנים ועל היצרנים שהם ייתנו הצהרת אמת.

ינון אזולאי: טוב מאוד.

ינון אזולאי: ברור.

אלכס קושניר: נו, זהו.

יובל לסטר: תגמור את זה פה.

אלכס קושניר: לא.

אלכס קושניר: אבל אחר כך אתה כן רוצה - - -

יובל לסטר: שואלים שאלה פשוטה: תוך כמה זמן הוא מקבל את התשובה הסופית, זה נגמר?

יובל לסטר: תגידי: יומיים – אין בעיה; שבוע – אין בעיה.

אלכס קושניר: תוך כמה זמן הוא מקבל את התשובה עכשיו, כל עוד המערכות לא מסונכרנות?

אלכס קושניר: ותוך כמה זמן הוא יקבל את התשובה ברגע שהמערכות יהיו מסונכרנות?

יובל לסטר: קודם כול אני רוצה לדייק פה.

יובל לסטר: אתה אומר: המערכות לא קיימות – המערכות קיימות.

יובל לסטר: התקן קיים, הבדיקה קיימת, ויש לנו מייל במשרד והוא מייל עובד.

יובל לסטר: אז בן אדם יכול לשלוח לנו מייל ואנחנו נענה לו.

יובל לסטר: ההבדל שאביטל ציינה זה שתהיה מערכת ממוחשבת שתדע לקלוט בצורה - - - לתת איזשהו חיווי: קיבלנו הודעה, משהו בסגנון הזה.

יובל לסטר: זה לא פער משמעותי שעליו יקום וייפול הדבר הזה.

יובל לסטר: ואנחנו מעריכים שאם הנוהל נעשה כמו שצריך, והבן-אדם מעביר את הטפסים - - -

ינון אזולאי: כרגע הנוהל לא נעשה כמו שצריך?

יובל לסטר: אם אנחנו מקבלים את המייל ומקבלים את הצרופות כמו שצריך, זה עניין של כמה ימים, רק צריך לראות שקיבלנו אותם והוא יקבל תשובה.

ינון אזולאי: תתחם אותי בימים.

ינון אזולאי: למה אתה אומר לי "כמה ימים"?

ינון אזולאי: זה מטמטם אותי.

ינון אזולאי: תגיד לי: הבן-אדם חייב תוך שבוע, ואם לא הצהרתו נבדקה, מבחינתנו מאומתת, נגמר הסיפור, אי-אפשר לחזור בנו.

יובל לסטר: אנחנו כרגע מסתמכים 100% על ההצהרה.

אלכס קושניר: יש לך 100% הסתמכות על ההצהרה.

אלכס קושניר: אני לא מבין מה אתה רוצה יותר מזה.

אלכס קושניר: 100% על ההצהרה.

אלכס קושניר: כותב היבואן שההצהרה שזה רב-פעמי בתוקף – נגמר.

ינון אזולאי: אין בעיה.

ינון אזולאי: הוא רוצה לעשות בדיקה שלו, נכון?

ינון אזולאי: אין בעיה.

ינון אזולאי: היבואן לא גנב, לא רמאי – כולנו מסכימים, נכון?

אלכס קושניר: נכון.

איזה בדיקה?

אלכס קושניר: לא, יעקב, אנחנו פה כבר חצי שעה בדיון.

שמעתי אותך כל הדרך.

איזה בדיקה?

ינון אזולאי: אני אומר דבר אחד: אתה רוצה לעשות אחר כך את הבדיקה – אין בעיה.

ינון אזולאי: אתה רוצה לעשות את הבדיקה, בדיקה שכל משרד צריך לעשות – מקובל עליי.

ינון אזולאי: אני רוצה שתתחם את הזמן שהיבואן קיבל תשובה: הכול בסדר, וי, סע לדרך.

אלכס קושניר: במייל תוך כמה ימים אמרו לך.

ינון אזולאי: לא, אני רוצה לתחם.

ינון אזולאי: תוך כמה ימים?

ינון אזולאי: אין בעיה, שבוע.

ינון אזולאי: אפשר לרשום תוך שבוע בצו?

קריאה: אני לא חושבת שיעבוד.

אלכס קושניר: כמה זמן אתם יודעים להתחייב?

אופיר כץ: אז חמישה ימים.

אביטל עשת: לא, אנחנו לא יודעים כרגע להתחייב.

ינון אזולאי: אתה מבין את הבעיה?

ינון אזולאי: זו הבעיה: לא יודעים להתחייב.

אלכס קושניר: ינון, שנייה.

אביטל עשת: אנחנו בהתייעצות בין המחלקה המשפטית שלנו לבין המכס, כדי להבין בדיוק למה אנחנו יכולים להתחייב ואיך עובד בדיוק התהליך בשרשרת.

אביטל עשת: אנחנו שואפים לזה שהאישור הסופי יהיה תוך 30 יום.

אלכס קושניר: לא הסופי, המקדמי על בסיס ההצהרה.

אופיר כץ: המנגנון.

אביטל עשת: אז עניין של כמה ימים.

אלכס קושניר: כמה ימים?

אביטל עשת: מצטערת, אני לא יכולה להתחייב כרגע.

אלכס קושניר: אז אנחנו נכתוב בצו שזה שבעה ימים.

ינון אזולאי: לא, אנחנו לא נפרסם את הצו עד שלא נקבל תשובות מדויקות.

ינון אזולאי: זה מה שצריך להיות.

אלכס קושניר: התייחסות של חברי הכנסת לפי סדר ההרשמה.

אלכס קושניר: מאיר.

מאיר יצחק הלוי: אני רוצה, ברשותכם, להתייחס רק במבט של איכות סביבה, במבט הירוק, במבט של מה המשמעות של כלים חד-פעמיים, במקום שאני מכיר היטב, קוראים לו העיר אילת.

מאיר יצחק הלוי: דרך אגב, אדוני היושב-ראש, העיר הראשונה שהעבירה חוק עזר שעניינו אי שימוש בכלים חד-פעמיים.

מאיר יצחק הלוי: והסיבות לעניין, אדוני היושב-ראש, זה כשאנחנו ראינו מה עוצמת הנזק האמיתי – האמיתי – שיש בכלים חד-פעמיים כשהם נמצאים בשטח, ואני אסביר על מה אני מדבר שטח.

מאיר יצחק הלוי: שטח מדובר גם בים וגם במדבר.

מאיר יצחק הלוי: ואני אומר את זה כמי שחווה חוויות אישיות כמעט מדי חודש, ואני מזמין גם את האנשים שנמצאים כאן היום להגיע ביום שישי ב-10:30, אנחנו נצא למבצע ניקיון עם בני נוער, מה שנקרא שומרי המפרץ באילת, ואתם תראו את כמויות הזוהמה בעיקר מכלים חד-פעמיים שנמצאים ביום.

מאיר יצחק הלוי: ואני אספר לכם סיפור, עד כמה שזה יכול לגעת לליבכם.

מאיר יצחק הלוי: אני הייתי במחזה שראיתי איך דולפין מת כתוצאה מאכילת פלסטיק.

מאיר יצחק הלוי: והדברים נכונים גם במדבר, אדוני היושב-ראש, אנחנו מטפלים הרבה במדבר.

מאיר יצחק הלוי: ולכן אני חושב שזה ערך שעומד בפני עצמו, שצריך להתייחס אליו.

מאיר יצחק הלוי: אנחנו לא יכולים יותר להתגולל עם ערימות של טונות של מוצרים חד-פעמיים באזורי טבע.

מאיר יצחק הלוי: ולכן אני חושב שהפעולה הזאת היא פעולה נכונה במיוחד.

אלכס קושניר: תודה רבה.

אלכס קושניר: ינון ויצחק יצאו, אני אחזור אליהם אחר כך.

אלכס קושניר: עכשיו אימאן, בבקשה.

אימאן ח'טיב יאסין: בוקר טוב לכולם.

אימאן ח'טיב יאסין: אכן, הנושא הזה הוא נושא סביבתי ממדרגה ראשונה, ויש לו גם השפעות כלכליות.

אימאן ח'טיב יאסין: אנחנו שומעים משני הצדדים, בעיקר מהצד החרדי על חוסר היכולת לעמוד בדבר הזה.

אימאן ח'טיב יאסין: אני חושבת שבכלל צריך ללכת לכיוון של לא להשתמש בחד-פעמי, אבל בכל זאת צריך גם לאפשר למקומות שאי-אפשר לא להשתמש בחד-פעמי, ואני העליתי בישיבות הקודמות את הנושא של בתי החולים ואת הנושא של take away.

אימאן ח'טיב יאסין: אי-אפשר במקומות כאלה שאנשים יחזירו את הכלים.

אימאן ח'טיב יאסין: הם אולי יכולים להשתמש בהם בבית אם יהיה רב-פעמי, אבל מצד שני צריך לקחת את זה בחשבון מבחינה כלכלית – על מי ייפול הנטל הזה.

אימאן ח'טיב יאסין: אבל בבתי חולים למשל אני רואה חשיבות רבה בלהשאיר ולהחריג את הנושא של בתי חולים, כי נכון שאנחנו רוצים איכות סביבה, אבל אנחנו גם רוצים בריאות של אנשים, ולרוב מי שמגיע לבתי חולים אלה אנשים שיש להם בעיות בריאות.

אלכס קושניר: תהיה פה התייחסות אחר כך של המשרדים לנושא הזה של בתי החולים ושל מערכת החינוך, ומוסדות במערכת החינוך, פנימיות בעיקר.

אימאן ח'טיב יאסין: הדבר האחרון שאני רוצה להגיד, המטרה של הנושא זה באמת חינוך סביבתי.

אימאן ח'טיב יאסין: אם זה חינוך סביבתי, אז צריך לפעול ולנקוט פעולות של חינוך והסברה.

אלכס קושניר: יש פה.

אלכס קושניר: עוד לא הספקנו להציג.

אלכס קושניר: לממשלה יש פעולות שהיא רוצה לדבר עליהן כדי להציג לנו מה היא הולכת לעשות.

אלכס קושניר: ולדימיר בליאק, בבקשה.

ולדימיר בליאק: תודה, אדוני היושב-ראש.

ולדימיר בליאק: אנחנו כאן בדיון השלישי, וזה מבחינתי מעיד על רצינות הוועדה, ואני מברך על כך.

ולדימיר בליאק: זה נושא חשוב.

ולדימיר בליאק: אנחנו מנסים כמו כל פעם להגיע להחלטה מיטבית.

ולדימיר בליאק: אני תמכתי בצו הזה מלכתחילה, אני גם חושב שאנחנו לא צריכים לא לדחות אותו ולא למסמס אותו.

ולדימיר בליאק: אנחנו פי חמישה בצריכה הביתית מהאיחוד האירופי, אי-אפשר להמשיך עם זה.

ולדימיר בליאק: אני כמובן מברך על הסיכום לגבי כוסות וגם לגבי כלים שנמצאים על הגבול.

ולדימיר בליאק: אני אגיד לכם מה כן הפריע לי.

ולדימיר בליאק: אני מבין שהשוק הזה הוא 80% יבוא ו-20% ייצור מקומי.

ולדימיר בליאק: ועד כמה שהתרשמתי, ודיברתי עם מספר יצרנים, אתם לא דיברתם או שלא דיברתם איתם מספיק.

ולדימיר בליאק: הקשר היה לקוי, וזה גם הלקח מבחינת

ולדימיר בליאק: כם להבא: דברו עם היצרן המקומי, זה יכול רק להועיל לקבלת ההחלטות שלכם ושלנו.

ולדימיר בליאק: תודה רבה.

זה לא רק לדבר, זה גם לעודד.

לעודד ייצור של כוסות או כלים שהם פחות פלסטיק.

אלכס קושניר: ינון, בבקשה.

ינון אזולאי: תודה רבה לך, אדוני היושב-ראש.

ינון אזולאי: אני רוצה לדבר כאן על כמה דברים בנושאים שעלו.

ינון אזולאי: נכון, זה דיון שלישי.

ינון אזולאי: חבר הכנסת ולדימיר, אם זה היה רציני יותר, אז לפני שמפרסמים צו, הרצינות היא לעשות דבר כזה.

ולדימיר בליאק: אני דווקא חושב שהכנסת פה עבודה רצינית.

ולדימיר בליאק: אני לא מסכים איתך.

ינון אזולאי: זה שעשיתי עבודה רצינית זה בסדר, אבל האוצר היה צריך להביא את זה לפני שמפרסמים צו.

ינון אזולאי: אנחנו לא צריכים להיות כלאחר מעשה, גם מבחינת הכוח שלנו והמכובדות שלנו כחברי כנסת, זה חייב להיות בצורה כזאת.

ינון אזולאי: זה כל פעם חוזר על עצמו, אחרי שאנחנו מיישמים את הצו, אתה מתחיל להוציא אותו, מתחילים לשלם, ואז אנחנו מתחילים לדון על זה.

ינון אזולאי: זה לא ראוי ולא נכון.

ינון אזולאי: אני אתחיל מהנושא של כוסות הנייר למיניהן וצלחות הנייר.

ינון אזולאי: יש מספר של עובי בכוסות.

ינון אזולאי: הרי כוס הנייר יכול להיות שהיא באמת מנייר, ויש כוס שהיא קצת יותר עמידה.

ינון אזולאי: אז זה שאתה לוקח, עוד פעם, על פי משקל ועושה זה לא נכון, כי כוס כזאת, כשאתה הולך לבית קפה ואתה נותן כוס, היא צריכה להיות כמה שיותר עבה, כדי שתרגיש שאתה שותה בכוס ולא זאת שמתקמטת לך.

ינון אזולאי: אז החישוב של השלושה שקלים ו-30 אגורות הוא לא שווה לכוס נייר שהעובי שלה X.

אלכס קושניר: זה מבטא את המשקל של זה.

ינון אזולאי: יסביר לך את זה עוד מעט היבואן, הוא יביא לך גם דוגמאות ויראה לך זה.

ינון אזולאי: זה לא מבטא את המשקל מבחינת המחיר של הכוס, בשורה התחתונה כשזה מגיע לצרכן, אם זה בבתי קפה ואם זה בבית.

אלכס קושניר: סליחה שאני קוטע אותך, ינון.

אלכס קושניר: ראינו עוד לפני השינוי, תוספת העלות על הכוס עבור בית קפה זה 30 אג'.

אלכס קושניר: אז עכשיו אנחנו מדברים פי שלוש פחות.

ינון אזולאי: 30, כשלצרכן זה פלוס מע"מ.

ינון אזולאי: אמרנו: לא ליבואן, לצרכן זה פלוס מע"מ.

אלכס קושניר: לא, עכשיו אנחנו מדברים על עשר אג'.

ינון אזולאי: אני לא בטוח.

ינון אזולאי: לא בכל הכוסות, זה מה שאני מסביר.

קריאה: בממוצע.

ינון אזולאי: עזוב.

ינון אזולאי: אתה יודע מה?

ינון אזולאי: אני פחות מומחה בעובי, אני יכול רק להגיד לך מה אני מרגיש, אבל אני אשמח, ואני מאמין שגם תיתן ליצרנים לדבר בעניין הזה.

ינון אזולאי: לגבי הנושא שיציגו רק את התעודה – העניין בלהציג תעודה, דיברה איתי גם מהגרופ וגם מהחד-פעמי, שזה כן בהסכמה שלהם, אבל צריך להבין דבר אחד: כשאני מביא את התעודה הזאת לארץ – בוא נדבר על היבואנים שמביאים – יש להם ארבעה ימים לשחרר את זה מהמכס.

ינון אזולאי: לא שחררו מהמכס הם מתחילים לשלם.

ינון אזולאי: עכשיו, הוא מביא את תו התקן כבר מסודר לפני זה.

ינון אזולאי: א' אני רוצה שהוא יוכל להגיש אליכם, ברגע שיש לו את תו התקן שהוא מביא, יוכל להגיש עוד לפני שהאונייה מגיעה, כמו שהוא עושה את זה היום.

קריאה: - - -

ינון אזולאי: בסדר, אני רק אומר.

ינון אזולאי: והדבר הנוסף, האלמנט של הזמן חשוב פה מאוד מאוד מאוד.

ינון אזולאי: כלומר, אחרי ארבעה ימים הוא מוריד את זה כבר למדפים.

ינון אזולאי: בתוך ארבעה ימים שזה הגיע לפה, הוא צריך להוריד את זה למדפים, להבין מה קורה, כדי שלא ישלם מכס, ואז לא רק זה, הוא ישלם עוד ועוד על החנייה של הקונטיינר שלו בנמל.

ינון אזולאי: וזה חשוב.

ינון אזולאי: לכן אנחנו מתעקשים על אלמנט של זמן, שאני רוצה לדעת כמה זמן זה יהיה.

ינון אזולאי: ואני שואל אתכם: אתם בודקים רק את התעודה, או שאתם מבקשים לבדוק את המוצר או עוד דברים?

ינון אזולאי: אתה רואה את התעודה שהיא לא מזויפת, זה מול זה?

ינון אזולאי: זו ההסתכלות שלכם.

יובל לסטר: בשלב הראשון כן.

ינון אזולאי: מה זה בשלב הראשון.

יובל לסטר: אז אני אסביר.

יובל לסטר: בשלב הראשון, במצב שאין היום תקן - - -

ינון אזולאי: דבר איתי על כל עשרת השלבים.

יובל לסטר: לא, אין היום תקן בעולם למוצר רב-פעמי.

יובל לסטר: אנחנו לא פוסלים בעתיד, וזה לא עניין של שבוע, לא חודשיים ואולי יותר משנה, לייצר תקן שיהיה למוצרים רב-פעמיים.

אלכס קושניר: זה לא מה שינון שאל.

אלכס קושניר: במצב העניינים הנוכחי.

יובל לסטר: אני יודע.

יובל לסטר: במצב העניינים הנוכחי – ענינו לך.

אלכס קושניר: אתה לא בודק את המוצר, בודק את התעודה?

יובל לסטר: קודם כול מקבלים את ההצהרה, ובודקים את תעודת הבדיקה שהוא העביר איתה.

אימאן ח'טיב יאסין: כי הבדיקה כבר נעשתה.

אלכס קושניר: יש שני ניירות, בודקים, משווים אחד לשני, גמרנו.

ינון אזולאי: לצורך העניין, אתה עושה לו בדיקה מדגמית מבחינתי מול אותו מכון - - -

מה אתה בודק?

אלכס קושניר: הוא בודק שהתוצר של הבדיקה, של התקן לתו בטיחות במזון - - -

אין תקן.

אלכס קושניר: תו בטיחות במזון.

אלכס קושניר: יש תקן קיים.

ינון אזולאי: תו בטיחות במזון.

ינון אזולאי: את זה הוא בודק.

ינון אזולאי: עכשיו אתה אומר בעצם שפה סיימת את הבדיקה איתו?

יובל לסטר: נכון.

ינון אזולאי: כשאמרת לי שלב ראשון – אין שלב שני כרגע, בגלל שכרגע עדיין אין תקן של רב-פעמי.

יובל לסטר: נכון.

ינון אזולאי: והיום אין תקן של רב-פעמי?

יובל לסטר: אין תקן בעולם.

ינון אזולאי: בכלל.

ינון אזולאי: אז מה זה מה שאמרנו מקודם, שתו של איכות המזון, הם אומרים לך גם אם זה נועד לשימוש חוזר או לא?

יובל לסטר: נכון.

יובל לסטר: זו תעודת בדיקה של מכון התקנים.

יובל לסטר: היום כל מוצר חד-פעמי מחויב בתקן חובה – זה תקן בטיחות – לבדוק שאין מיגרציה של חומרים בתנאים מסוימים מהפלסטיק לאוכל שאנחנו אוכלים.

יובל לסטר: תעודת הבדיקה הזאת, מה שהיא מייצרת, זה את אותה בדיקה שעושים פעם אחת לאותה מיגרציה של חומר, עושים אותה שלוש פעמים.

יובל לסטר: אולי הנציגה פה של חברת תמה תוכל להסביר יותר בפירוט, כי היא עושה את זה.

יובל לסטר: ותעודת הבדיקה הזאת ממכון התקנים אומרת, שזה מוצר שמיועד לשימוש רב-פעמי.

יובל לסטר: זה לא תקן.

ינון אזולאי: אתה אומר, זה לא תקן, זו בדיקה - - -

יובל לסטר: נכון.

ינון אזולאי: אגב, על הזמנים, זה חייב להיות מבחינתי - - -

יובל לסטר: אנחנו מקבלים את האמירה הזאת, ואנחנו נתחייב לשבעה ימי עבודה - - -

ינון אזולאי: שיהיה כתוב בנוהל.

יובל לסטר: שיהיה כתוב.

ינון אזולאי: עכשיו, שבעה ימי עבודה, אני לא יודע עד כמה זה מספיק, שליבואנים יש רק ארבעה ימים לשחרר את זה מהמכס.

אלכס קושניר: כן, אבל הם בדרך כלל מגישים את זה לפני.

ינון אזולאי: זה מה שאני אומר, שאם הוא אומר לי שזה בסדר שמגישים את זה לפני - -

אלכס קושניר: ברור.

ינון אזולאי: - - אז בעניין של הזמנים נשמע אותם, אבל אמור להיות בסדר.

ינון אזולאי: יש עוד נושא שדיברנו עליו, זה הנושא של בתי החולים.

אלכס קושניר: דיברו על זה כבר.

אלכס קושניר: אימאן דיברה על זה, תהיה פה התייחסות.

ינון אזולאי: זה נושא שהעליתי אותו מספר פעמים.

ינון אזולאי: בתי החולים זה לא רק בכסף, ולפי דעתי יש גם בזום היום אורחים מבתי החולים, ואמרנו שיבואו ויציגו את זה.

ינון אזולאי: זה גם בעיות זיהומיות.

ינון אזולאי: אנחנו עדיין לא עזבנו את הקורונה.

ינון אזולאי: וגם בלי הקורונה הם טוענים שיש בעיות זיהומיות בקופות חולים, בבתי חולים.

ינון אזולאי: אומר לי היום אחד מהסמנכ"לים של בתי החולים הגדולים בארץ: מה אתה מצפה, שאשים לך ליד מטהר המים, מי עדן או כל דבר אחר שיהיה, כוסות זכוכית?

ינון אזולאי: הוא אומר לי: איך אתה רוצה שאני אשים לך שם כוסות זכוכית?

ינון אזולאי: באיזו תחלופה זה יהיה?

ינון אזולאי: הוא אומר לי: אתה יודע כמה זיהומים חסכנו באותה תקופה שאנחנו עם החד-פעמי?

ינון אזולאי: גם אם תשפה אותי, אני אמשיך להשתמש בחד-פעמי.

אלכס קושניר: רק שהוא ישתמש בזה במשורה.

ינון אזולאי: לא.

אלכס קושניר: כן.

ינון אזולאי: הוא צריך לתת את זה לחולים.

אלכס קושניר: כן, אז הוא יהיה - - -

ינון אזולאי: בסדר, אבל המצב של בתי החולים לא נמצא - - -

אלכס קושניר: בסדר, הנקודה ברורה, ינון.

ינון אזולאי: הדבר הנוסף הוא על מוסדות, פנימיות, שגם שם נמצאים.

אלכס קושניר: דיברנו על זה.

ינון אזולאי: וגם שם אנחנו יודעים את אותו מצב, גם זיהומית.

ינון אזולאי: גם אם תפתור כסף, אתה לא פותר זיהומית.

ינון אזולאי: אגב, מגיע לי עוד מפעם שעברה לדבר, אתה זוכר שעצרנו - - -

אלכס קושניר: בפעם שעברה - - -

ינון אזולאי: מה, אתה אמרת - - -

אלכס קושניר: סתם.

אלכס קושניר: דבר.

אלכס קושניר: נו, דבר.

זה שימוש רב-פעמי מה שנקרא.

ינון אזולאי: הדבר הנוסף שאני אומר לגבי פרסום הצו, שאני חושב שזה הדבר הכי חשוב שרק יש: פרסום הצו במצב שעדיין אין לנו את אי הוודאות בדיוק מה יהיה בו, אפילו שאומרים פה: הכול טוב ויפה, אנחנו יודעים איך זה נכנס, אנחנו לא יודעים איך זה יוצא בדרך כלל בנוהל.

ינון אזולאי: זה צריך לעבור מחלקה משפטית, ואחר כך להחזיר את זה, הערות לציבור, לא הערות לציבור.

ינון אזולאי: אני חושב שאסור לנו להמשיך עם הצו הזה, שהאזרחים משלמים, שהיבואנים משלמים, לפני שאנחנו יודעים מה.

ינון אזולאי: תעצור את הצו.

ינון אזולאי: מה קרה?

ינון אזולאי: מה יקרה אם עכשיו נעצור אותו לשבועיים, ועוד שבועיים נביא אותו ותמסה.

ינון אזולאי: מה קרה?

ינון אזולאי: ולגבי המלאי – פרסנו את זה פה על פי הבקשה שלך ושל הוועדה לפרוס את זה.

ינון אזולאי: עד שהם לא יהיו בוודאות הם לא יכולים לשלם.

ינון אזולאי: עד שלא יקבלו את הכסף מהאזרחים, יש כרגע עצירה של המכירה של החד-פעמי, למרות ש אני אומר לך, בתוך שלושה חודשים, עם הכסף, בלי הכסף, כולם יחזרו לזה.

ינון אזולאי: אני לא יודע אם הכסף יחנך אותם.

ינון אזולאי: אבל צריך לדעת, צריך לדחות להם את התשלומים, לא מספיקה הפריסה עכשיו.

ינון אזולאי: לדחות להם שה-1 לא יתחיל מינואר אלא יתחיל מחודש שלישי, רביעי, שאז הם יודעים ברבעון הראשון כמה כסף הם מקבלים.

אלכס קושניר: תודה רבה.

אלכס קושניר: אני אתן לפרופ' חגי לוין, שפשוט צריך לצאת, להתייחס לנושא הזה של בתי החולים.

ינון אזולאי: הוא פעם שעברה התייחס לזה, הבנו את זה הצד שלו, אבל חשוב לשמוע את בתי החולים.

אלכס קושניר: אם יש מישהו בזום, נציגי בתי חולים, אנחנו ניתן להם, אבל כרגע אני לא רואה.

אלכס קושניר: בבקשה.

חגי לוין: תודה רבה.

חגי לוין: אז קודם כול המביא דבר בשם אומרו מביא גאולה לעולם.

חגי לוין: אז אני כאן בשם ההסתדרות הרפואית, אני גם ראש צוות בתי חולים מקדמי בריאות בהסתדרות הרפואית.

חגי לוין: בתי החולים צריכים גם בעצמם לתת דוגמה, ואם צריך לעשות שינויים.

חגי לוין: מטופלים או בני משפחה יכולים להביא כוס רב-פעמית מהבית ולהכין להם קפה או תה בכוס שהם מביאים מהבית.

חגי לוין: אין שום בעיה של זיהומים.

חגי לוין: בבתי חולים יש נגישות למים וסבון ואפשר לשטוף את הכלים, אז אין שום בעיה כזאת.

חגי לוין: וזה נכון גם למוסדות אחרים.

חגי לוין: חשוב להדגיש לגבי הנושא שעלה כאן:

חגי לוין: המס הוא על כלי פלסטיק.

חגי לוין: גם כלים רב-פעמיים מזיקים לסביבה.

חגי לוין: אותו בעל חיים, הדולפין שצוין פה, שנחנק מכלי פלסטיק, לא מעניין אותו אם הכלי הוא חד-פעמי או רב-פעמי.

חגי לוין: זה לא אומר שהמנגנון שמוצע כאן שלא למסות רב-פעמי הוא לא נכון.

חגי לוין: ברור שאנחנו מעדיפים רב-פעמי.

חגי לוין: זה רק אומר, שאם אנחנו גם נמסה רב-פעמי זאת לא תהיה טעות, לא צריך כל כך לדאוג מהעניין הזה, כי המטרה שלנו היא לצמצם את השימוש בכלי הפלסטיק.

חגי לוין: גם המנגנון המוצע לגבי כוסות הנייר – שוב, אפשר להבין את הרציונל המוצע, אפשר גם היה להציע מס שהוא מחצית מהמס.

חגי לוין: המיסוי הוא לא דיפרנציאלי לחלוטין לרמת הסיכון, וראוי שהוא יהיה פשוט.

חגי לוין: אז טוב שמחפשים פתרונות גם לעזור לתעשיינים וליצרנים.

חגי לוין: זה בסדר.

חגי לוין: אבל צריך לזכור שבסוף מטרת החוק היא להגן על בריאות הציבור ועל הסביבה, וזה מה שצריך לעמוד לנגד עינינו.

חגי לוין: תודה.

ינון אזולאי: אגב, אני דיברתי עם לפחות שישה או שבעה בתי חולים, ולא דיברתי סתם, אני בקשר איתם ושאלתי אותם – הם חולקים על הדעה.

ינון אזולאי: וזה בסדר, מותר להם לחלוק על הדעה הזאת.

אני לא בטוח - - - וכל אחד יביא את - - - שלו מהבית.

ינון אזולאי: אנחנו פה מנסים לדאוג לדולפינים ולחיות, אבל לבני אדם, למחלות שלהם – אנחנו שוכחים אותם, וזו הבעיה הגדולה שלי.

חגי לוין: אני מצטרף לעניין, וכן אפשר לסבסד לבתי חולים, מוסדות חינוך, מדיחים וכלים רב-פעמיים.

אלכס קושניר: עוד מעט ידברו על זה.

ינון אזולאי: לא, אני גם מדבר על עצם הזיהומים.

ינון אזולאי: אם תרצה, אחר כך אני אגיד לך עם מי דיברתי, ותשאל אותם.

ינון אזולאי: אני בטוח שהם חברים שלך ואתה מכיר אותם, והם נגד העניין של החד-פעמי, שרוצים למסות אותו, בראש ובראשונה בגלל זיהומים.

את הכוסות.

ינון אזולאי: בראש ובראשונה.

אימאן ח'טיב יאסין: יש לי שאלה.

אלכס קושניר: שנייה, לפני השאלה, יש פה חברי כנסת שמחכים.

אימאן ח'טיב יאסין: לא, אני רוצה לשאול בסוגיה הזאת.

אימאן ח'טיב יאסין: אני יוצאת, יש לי ועדה.

אלכס קושניר: אז בבקשה.

אימאן ח'טיב יאסין: אני שומעת את המשפט האחרון שלך, אתה אומר שיש אפשרות לקנות מדיחים לבתי חולים.

אימאן ח'טיב יאסין: אני לא חושבת שזה ריאלי, זה לצוותים, אבל החולים שמגיעים מבחוץ, לשים להם כוסות מזכוכית.

אלכס קושניר: אבל אני רק רוצה להגיד לכם, שאני למשל לא מזמן הייתי צריך לבקר בבית החולים, וראיתי שמגישים אוכל לחולים בכלי פלסטיק אבל רב-פעמי.

היא לא דיברה על זה.

אימאן ח'טיב יאסין: אנחנו לא מדברים על החולים בתוך המחלקות.

אימאן ח'טיב יאסין: אנחנו מדברים על אלה שבאים לבדיקות, לביקורים.

היא מדברת על הממתינים.

אלכס קושניר: שבאים לבקר.

הממתינים עומדים בתור שעות.

אלכס קושניר: מי שבא, בא עם בקבוק שלו.

אלכס קושניר: מה הסיפור?

אלכס קושניר: אני לא מבין.

תעשה חוק חובת נשיאת בקבוק.

אלכס קושניר: לא, בקבוק.

אלכס קושניר: כולנו מסתובבים.

אלכס קושניר: כמעט כל האוכלוסייה מסתובבת עם בקבוק.

אלכס קושניר: אני לא מבין מה הסיפור.

אלכס קושניר: אני רוצה שנייה להמשיך.

חגי לוין: יש תשובה - - -

אלכס קושניר: שנייה.

אלכס קושניר: נירה שפק בזום.

אלכס קושניר: היא בבידוד, אז מותר לה.

נירה שפק: בוקר טוב.

נירה שפק: קודם כול אני רוצה לומר שאני שמחה על חלק מההבנות שהושגו, אם זה בפריסת התשלומים של המלאי, שזה מאוד חשוב.

נירה שפק: וצריך לראות שאנחנו מקפידים שלא נוצר מצב שיש צוואר בקבוק אלא זה נעשה אוטומטית.

נירה שפק: ואני לא שמעתי את התהליך של האוטומציה, ואני אשמח לשמוע.

אלכס קושניר: נירה, נראה לי שלא הבנו את השאלה.

אלכס קושניר: את יכולה בבקשה לחזור?

אלכס קושניר: איזה אוטומציה?

נירה שפק: היום יש מלאי.

נירה שפק: על המלאי הזה מוטל מס, עשינו דיון מקדים בנושא.

נירה שפק: השאלה שלי היא מה התהליך?

אלכס קושניר: כן, רשות המיסים, תתייחסו בבקשה לעניין הפריסה, מה שדיברנו.

יגאל פחימה: אני מנהל היחידה הארצית לבלו ומס קנייה.

יגאל פחימה: אנחנו מטפלים בתפעול של המס בכל ההיבט של הייצור המקומי.

יגאל פחימה: תפעול המס בכל הנושא של היבוא נמצא בידי המכס.

יגאל פחימה: אנחנו בקשר עם היצרנים המקומיים.

יגאל פחימה: את הנושא של תפעול היטלי המלאי נמצא ביחידה, יצאו מכתבים ליצרנים.

יגאל פחימה: יש הנחיה של ערן יעקב לגבי פריסת תשלומים, עם שלושה מדרגים.

יגאל פחימה: המסמך כרגע לא מולי, אבל יש שמה פריסה, אם אני זוכר נכון - - -

אלכס קושניר: עד 10,000 שקל – שלושה תשלומים, מעל - - -

יגאל פחימה: שלושה, שישה, עשרה, משהו כזה.

אלכס קושניר: לא, שלושה, שישה ו-12, אם אני לא טועה.

יגאל פחימה: שלושה, שישה ו-12, משהו כזה, המסמך לא מולי.

יגאל פחימה: אבל קיבלנו כרגע בקשות ספורות לפריסה של ההיטל מסוחרים.

יגאל פחימה: מי שביקש קיבל את הפריסה וביצע פריסה.

יגאל פחימה: כל הנושא - - - אצלנו ביחידה.

ינון אזולאי: אנחנו מדברים על דחייה, לא על פריסה.

אלכס קושניר: לא, נירה שאלה על הפריסה.

ינון אזולאי: מה שאני שאלתי זה היה על דחייה.

ינון אזולאי: מה שהעליתי, הם ביקשו על דחייה, לאו דווקא על פריסה, כי הם עדיין לא מקבלים כסף מהמכירות שלהם.

קריאה: מה שדיברנו על ההון חוזר.

יגאל פחימה: מדובר לגבי ההיטל מלאי?

ינון אזולאי: בוודאי שעל ההיטל מלאי.

יגאל פחימה: הייתה דחייה לגבי ההיטל מלאי, התשלום עד ה-30 בחודש.

יגאל פחימה: ב-30 בחודש צריכים להעביר את התשלום.

ינון אזולאי: על זה אני מדבר.

ינון אזולאי: מאיפה הוא יביא לך ב-30 בחודש?

ינון אזולאי: הוא עדיין לא מכר סחורה.

יגאל פחימה: אז אני אומר, זו פריסה, עוד פעם.

ינון אזולאי: לא פריסה.

ינון אזולאי: למה פריסה?

ינון אזולאי: הוא לא יודע מה הוא מוכר.

ינון אזולאי: תעשה לו עוד שלושה חודשים, הוא יראה שיש לו קצת כסף, ייתן לך.

יגאל פחימה: זאת ההחלטה ואלה ההנחיות.

יגאל פחימה: כרגע על המלאי שנצבע בתקופה הזאת - - -

ינון אזולאי: מה חשבת, שאני לא יודע את ההחלטה ואני לא יודע מה המלאי?

ינון אזולאי: אני ראיתי את ההחלטה - - -

יגאל פחימה: לא, אני רק רוצה להבהיר, שבין ה-1 ל-30 - - -

ינון אזולאי: יש לך סמכות לדחות את זה?

יגאל פחימה: לא.

ינון אזולאי: מירי, יש לך סמכות לדחות את זה?

ינון אזולאי: אז תעני לנו את.

מירי סביון: אני שוב אומרת, מכיוון שמדובר פה במשהו שהוא קבוע בתוך התהליך שלנו, כאשר יבואן מביא לארץ סחורה, אז הוא משלם את מיסי הייבוא במועד השחרור מהמכס, ואחרי כן הדברים מתנהלים.

מירי סביון: ולכן כרגע יש איזשהו שינוי.

ינון אזולאי: שינוי משמעותי.

מירי סביון: נכון, שינוי משמעותי.

מירי סביון: אבל המהלך של הדברים הוא משהו שיקרה מכאן ואילך.

מירי סביון: מאחר שלגבי הייבוא היה כאן בכל זאת איזשהו תשלום חד-פעמי שהוא יותר גדול, הפתרון שנתנו לזה הוא פתרון של פריסה בהתאם לסכום החוב.

מירי סביון: וזה נכון שמעכשיו כל מי שחייב במס קנייה וקודם לא היה חייב במס קנייה, צריך לקחת את זה בחשבון גם בהיבטים המימוניים.

מירי סביון: ולכן הפתרון הנכון למצב הזה זה לתת פריסה, ונתנו כרגע פריסה, בלי להיכנס לבחינה של כל אחד מהמקרים האלה.

ינון אזולאי: את מבינה אבל את ההיגיון, למה הבקשה לדחייה ולאו דווקא לפריסה?

ינון אזולאי: אני אגיד מה שאני יודע.

אלכס קושניר: ינון, אי-אפשר ככה, יש פה תור.

ינון אזולאי: אין בעיה.

ינון אזולאי: אז אתה אומר שלא יענו על שאלות?

אלכס קושניר: לא, יענו, אבל רגע.

ינון אזולאי: אין בעיה, אני מחכה לסוף, אם לא עונים על שאלות, אני מבקש עוד פעם.

ינון אזולאי: אין בעיה, סגור.

אלכס קושניר: יעקב אשר, בבקשה.

תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

ינון אזולאי: אולי יעקב יעשה לי את העבודה.

לא, בהמשך למה שאתה רוצה לשאול, השאלה קודם כול למה לא לעשות איזושהי דחייה, כי הרי בסופו של דבר זה תלוי במכירות?

ודבר שני השאלה אם זה יהיה נומינלי או ריאלי?

זו השאלה.

אלכס קושניר: זה 11 שקל.

אלכס קושניר: מה נומינלי או ריאלי?

אתה מדבר על דברים עתידיים.

אתה מדבר על התחשבנות עתידית.

אלכס קושניר: המס הוא במספר.

נכון, אבל המס הוא על מכירה.

אלכס קושניר: לא, מס קנייה.

בסדר, מס קנייה, כשאדם קונה את הסחורה – אני חושב שיותר היה נכון לדחות את זה בחודש-חודשיים, ואז להתחיל את הפריסה.

פריסה היא דבר שהוא טוב אבל הוא לא מספיק.

אבל אני רוצה לשאול שאלה יותר עקרונית, אדוני היושב-ראש, ואני רוצה את הקשבתך: אני רוצה לדעת מי קבע את הגובה של המס.

זאת אומרת, על סמך מה?

מה ה-limit?

בעצם יכולתם להגיד, כדי למנוע את הצריכה: בוא נעלה את זה ב-200%, 300%, נכון?

לכאורה אין משהו שעוצר, אין איזה קו limit.

ולכן אני שואל: האם מישהו כאן הסביר בדיוני הוועדה – אני לא זוכר – למה החליטו על 100% למה החליטו על 120%?

יכול להיות שזה היה ולא הייתי, אז אני אשמח שתעדכן אותי.

אלכס קושניר: אין בעיה.

ינון אזולאי: לא פספסת כלום, כי לא היה.

כי זאת שאלת פתיחה לשאלה הבאה.

אלכס קושניר: ומה השאלה הבאה?

לא, השאלה הבאה שלי, אחרי שאני אדע מה היו השיקולים, ומי קבע כמה מרתיע כפול או פעם וחצי, ואם זה מרתיע או לא? מי קבע את זה?

הרי בטח ישבו פה אנשי מקצוע.

אלכס קושניר: לא, פה אין כפול, יש מספר.

כן, מי קבע את המספר?

אלכס קושניר: בסדר, יתייחסו לזה.

ועל סמך מה?

ועל זה אני רוצה להמשיך.

אני אפתיע אותך אחר כך בזה – זאת אומרת, אני לא אפתיע אותך כי דיברנו על זה.

אני אגיד לך למה אני חותר: אני מבין שצריך ורוצים לגרום לכך שאנשים יצרכו פחות.

אנחנו הולכים על אקט חינוכי.

זה שהאוצר מרוויח כסף, אני חושב שזה היה רצון שלהם, אבל לא משנה.

אבל בוא נאמר, שכולנו פה סביב השולחן אומרים: אנחנו רוצים אקט חינוכי.

עכשיו, בכל דבר הרי אין דברים מוחלטים, אין ייקוב הדין את ההר.

יש דברים שאתה הולך איתם עם היגיון.

וכשאתה מדבר על כל הכלים החד-פעמיים, אז אתה יודע שצלחות ומזלגות ודברים כאלה הם יותר בעייתיים, וזה דבר שבאמת צריך לשנות הרגלי צריכה.

הוא יהיה קשה מאוד להרבה מאוד משפחות אובייקטיבית, אבל נגיד שהוא הכרחי ולכן החליטו כך וכך.

בכוסות, בשרוולי הכוסות הרגילים – לא נדבר על הקרטון, מה שתוקן פה, שגם צריך לראות – אבל לגבי שרוולי הכוסות, כולנו מסתובבים וחיים פה בעולם, ואנחנו יודעים שזה לא לוקסוס.

ובכל מקום, בכל משרד, בכל משרד ממשלתי – אל תשכח, אנחנו ארץ חמה, שרוצים גם לשמור על היגיינה כזו ואחרת.

לא שייך בעולם, לא בבתי חולים, לא במוסדות ולא מוסדות כמו הכנסת וכו'.

אלא מה?

אז מוסדות שהם תקציבי ממשלה, יעשו מה שבא להם וייקנו מה שבא להם, אף אחד לא יעצור אותם על זה אפילו.

אבל מוסדות פרטיים, שאנשים משתמשים בהם, יש היום הרבה הפרטה, גם הרפואה מופרטת היום במידה כזו או אחרת.

אנשים ישבו שעות בתורים, יש בדיקות שמחייבות אותך שתייה מרובה.

לכן מה אני אומר?

לא אמרתי לבטל את המס על העניין הזה.

אבל לעשות איזושהי דיפרנציאליות לנושא הזה של הכוסות.

הכוסות הללו זה צורך חיוני של כולם.

לא רק של חרדים, אוקיי?

של כולם באמת.

ולכן אני שואל מי קבע מה רמת - - הייתי מציע לחברי הוועדה, רואה חשבון בליאק, חבר הכנסת, ואחרים, תשקלו את הדבר הזה.

אני דיברתי על זה עם היושב-ראש, לכן אני חוזר על זה שוב.

אני חושב שצריך להחליט שהמס הזה על אותן כוסות יהיה מופחת.

הוא עדיין מרתיע, עדיין העלית את המחיר, עדיין גרמת לכך שיחשבו פעמיים אם לקנות או לא, אני מבקש את הדבר הזה.

אלכס קושניר: הנקודה ברורה.

עכשיו, לגבי בתי חולים במיוחד.

אני פשוט לא מצליח להבין את – איפה הוא?

הלך – שכל אחד.

אתה דיברת על בקבוק – בסדר.

ינון אזולאי: מי זה?

ד"ר לוין.

ינון אזולאי: הוא הלך להביא את הקופסה שלו מפעם שעברה.

אני יודע דבר אחד: כשאני אבוא עם ספל הקפה שלי מהבית, עם חצי קפה, כשאני בא לבית חולים להיבדק, ועוד לא יודעים אם יש לי חיידק כזה או חיידק אחר, ואני מסתובב עם זה.

חבר'ה, תקשיבו אליי.

אלכס קושניר: אבל זה לשימוש אישי, אתה לא נותן את זה לאף אחד.

הכול שימוש אישי.

אתה בא, אתה מגיע למטבח, אתה מכין קפה, הכנסת את הכפית של בית החולים לתוך הספל שלך – בואו, חברים, לא צריך להיות כאלה קנאים.

אל תהיו פנטים כמו החרדים, תחשבו רגע.

אלכס קושניר: איפה כשאתה עומד בתור לבדיקה יש לך אופציה להכין קפה?

לא, הוא אמר.

ינון אזולאי: קודם כול - - -

אלכס קושניר: איפה?

ינון אזולאי: לצערי הסתובבתי יותר מדי בבתי חולים - - -

אלכס קושניר: כשאתה מאושפז כן, כשאתה במרפאת חוץ?

אדוני היושב-ראש, אני הגבתי למה שהוא אמר.

אלכס קושניר: אז קפה זה לא מים, עם כל הכבוד.

ינון אזולאי: לא, גם במים.

ינון אזולאי: אני מדבר איתך על המים.

אלכס קושניר: מים – תבוא עם בקבוק.

אני הגבתי למה שאמר ד"ר לוין.

ד"ר לוין אמר: שיביאו ספל מהבית ויכינו קפה.

זה נשמע לי הזוי.

אני אומר עוד פעם, ואני מציע לך לחשוב על העניין הזה בטרם הצבעה.

אלכס קושניר: תודה רבה.

לחשוב על העניין הזה, ולעשות דיפרנציאליות, לפחות בכוסות הללו, שזה דבר כללי נורמטיבי, חבל שהוא ימוסה אותו דבר, כמו דברים אחרים שאתה רוצה להיאבק יותר בהם.

אלכס קושניר: תודה רבה.

אלכס קושניר: חבר הכנסת אופיר כץ, בבקשה.

אופיר כץ: תודה, אדוני היושב-ראש.

אופיר כץ: קודם כול, למי ששכח, אני רק רוצה להזכיר, ששר האוצר אביגדור ליברמן אמר שלא יהיו מיסים, ואנחנו שוב בדיון על מיסים.

אופיר כץ: אני לא זוכר תקופה, שנחמדים ככל שיהיו אנשי רשות המיסים, הם נמצאים כל כך הרבה בוועדת הכספים.

אופיר כץ: ואני באמת מייחל ליום שנביא פה גם בוועדה הזאת, אלכס, בשורות לתושבים, לאזרחים.

אופיר כץ: אנחנו כל היום רק ממסים אותם.

אלכס קושניר: הבאנו, אתה לא זוכר.

אופיר כץ: הגיע הזמן שהוועדה תתעסק גם בשורות ודברים טובים לאזרחים.

אופיר כץ: כבר תקופה ארוכה אנשי רשות המיסים, אולי כדאי במקום לטרטר אותם, לדאוג להם לחדרים קבועים בכנסת, כי בינתיים מה שקורה פה זה תקופה ארוכה אנחנו רק ממסים את הציבור.

אופיר כץ: אז למי ששכח מה אמר שר האוצר, שלא יהיו העלאות מיסים.

אופיר כץ: הוא דיבר פה, כשאנשי משרד האוצר הציגו שקפים, בדיוק הפוך, והיום אנחנו רואים את זה הלכה למעשה, שמה שהוא אמר בעצם רחוק מהמציאות.

אופיר כץ: קודם כול שאלה: השינוי שעשו עכשיו, שהורידו את זה לשליש, את כוסות הנייר, אז אם היה צפי להכנסות של 600 מיליון, כמה זה יהיה עכשיו בעקבות השינוי הזה?

קריאה: פחות.

אופיר כץ: עכשיו לגבי המחיר שנקבע, 11 שקלים לק"ג.

אופיר כץ: עד עכשיו לא קיבלנו תשובה למה 11 שקלים.

אלכס קושניר: הוא שאל את השאלה הזאת.

אלכס קושניר: זה כתוב בדברי ההסבר, אבל הם יסבירו.

אופיר כץ: אבל בזמנו רצו לעשות שינוי בצריכה של השקיות, שהיינו הולכים לסופר, משתמשים בשקיות.

אופיר כץ: זו באמת הייתה תופעה שזיהמה את הסביבה.

אופיר כץ: וראינו שבעשר אגורות סך הכול שינינו את זה.

אלכס קושניר: אתה יודע, עשר אגורות לכוס זה יהיה הרבה יותר מ-11 שקלים לק"ג.

ינון אזולאי: עשר אגורות לחבילה.

אופיר כץ: בסדר.

אופיר כץ: בעשר אגורות התרבות השתנתה.

אלכס קושניר: לשקית אחת.

אופיר כץ: לשקית, נכון.

אלכס קושניר: ששוקלת כמה?

אלכס קושניר: ששוקלת פחות מכוס.

ינון אזולאי: כמה קילו שקיות שוקל?

אלכס קושניר: לא יודע.

ינון אזולאי: תבדוק.

אופיר כץ: לא בדקו את זה.

אלכס קושניר: מה זה קשור אבל?

ינון אזולאי: אתה אומר לי: שקית אחת – תבדוק כמה קילו שקיות.

אלכס קושניר: אתם עושים השוואה לא נכונה.

אלכס קושניר: עשר אגורות לשקית, אם תעשה עשר אגורות לכוס, זה יהיה הרבה יותר - - -

ינון אזולאי: לא, אבל אתה לא ממסה שקית, אתה ממסה קילו.

אלכס קושניר: לא, אבל שמה מיסית שקית.

ינון אזולאי: בסדר, אבל בהסתכלות בשימוש.

אופיר כץ: לא יודע, אולי זה פחות, אולי זה יותר.

אופיר כץ: אתה צודק, אנחנו לא יודעים - - -

ולדימיר בליאק: אופיר, הרציונל נכתב בדברי ההסבר.

ולדימיר בליאק: הכוונה הייתה להכפיל את המחיר לצרכן.

אני לא מבין, למה לא לשלש?

למה לא לשלש?

ולדימיר בליאק: לא, אבל שאלתם מה הרציונל, אני מסביר.

לא, שאלתי מה ההיגיון.

אלכס קושניר: קודם כול יסבירו עכשיו אנשי איכות הסביבה.

אז שיסבירו, נו.

אלכס קושניר: בסדר, אבל רגע, יש פה אנשים שעוד לא - - -

אבל את זה היה צריך לשאול בהתחלה.

אלכס קושניר: שאלנו בהתחלה, קיבלנו תשובה.

אלכס קושניר: לא היית.

אלכס קושניר: תקבל עוד תשובה.

אלכס קושניר: בבקשה.

אופיר כץ: מי קבע ששלושה שקלים לא יעשה את העבודה, ואנשים יגידו: וואלה, אני אשתמש בזה פחות.

אלכס קושניר: אז הינה, יש פה הסבר.

אופיר כץ: איך הגיעו ל-11 שקלים?

אופיר כץ: אני רוצה להבין.

אופיר כץ: שזה המחיר שיעשה את האפקט, שאנשים יצרכו פחות.

אלכס קושניר: בסדר גמור.

אופיר כץ: זה דבר נוסף.

אופיר כץ: אני מזכיר לכם שכולם דיברו פה על החשיבות של איכות הסביבה, וגם אני בעד, וצריך לעשות פה באמת שינוי.

אופיר כץ: כפי שאמרתי, אני לא מסכים לגובה הסכום, אני חושב שבפחות אפשר להשיג את אותה מטרה.

אופיר כץ: אני עדיין מזכיר שהגשתי את הצעת החוק, שהכסף שייכנס מהמיסים האלה – אם זה היה 600, עכשיו זה ירד, אני לא יודע לכמה – ילך אך ורק לצרכים של שמירה על איכות הסביבה, ילך למשרד לאיכות הסביבה והם יקבעו כקריטריונים, כמו הפרויקט שמאיר יצחק הלוי אמר, פרויקטים נוספים, לשמור על החופים ודברים מהסוג הזה.

אופיר כץ: בואו ניקח את הכסף הזה, נשים אותו על שמירה על איכות הסביבה, אני חושב שזה הדבר הנכון לעשות.

אופיר כץ: דבר נוסף, גם אני מצטרף לאמירה שצריך להחריג את בתי החולים שהם לא ישלמו את זה.

אופיר כץ: אני לא יודע, הד"ר שישב פה, על סמך מה הוא אמר את הדברים שהוא אמר.

אלכס קושניר: הוא בסך הכול מייצג אותם בהסתדרות הרופאים, אבל חוץ מזה שום דבר.

אופיר כץ: אז אני לא יודע, כי אני דיברתי עם מנהלי בתי חולים.

ינון אזולאי: אתה יודע מה?

ינון אזולאי: אני לא רציתי להטיח בו.

יש לו בעיה בקואליציה.

ינון אזולאי: הוא מייצג פוליטי, סליחה שאני אומר לך את זה.

ינון אזולאי: אני לא רוצה להטיח את זה בו כדי לא להעליב אותו, אבל הוא מייצג פוליטי, לא משהו אחר.

ינון אזולאי: אנחנו זוכרים איפה הוא היה.

ינון אזולאי: אז תעזוב.

ינון אזולאי: עזוב.

ינון אזולאי: אז תפסיקו.

אופיר כץ: לא, עזוב, אני לא מדבר על פוליטי.

ינון אזולאי: לא, כל פעם אתם מנפנפים עם זה, ובתי החולים לא איתו.

ינון אזולאי: זה העניין.

ינון אזולאי: אז אל תנפנפו לנו בזה.

משה גפני: מי דיבר?

ינון אזולאי: מס' שתיים של בוגי יעלון.

אופיר כץ: אני דיברתי עם מנהלי בתי חולים, ובגלל זה אני מתפלא.

אופיר כץ: אני דיברתי יותר עם אלה שבפריפריה, שנאבקים על כל שקל בשביל הקיום שלהם, והם אמרו לי: המס שאתם ממסים לא ישנה כהוא זה את הצריכה שלנו.

אלכס קושניר: בוא נבדוק.

אופיר כץ: זאת אומרת, מה שהם צריכים, עכשיו בגלל המס הם לא ישתמשו בפחות, כי מה שהם צריכים זה הדברים הדחופים.

אופיר כץ: הם בעד הכלים רב-פעמיים, הם משתמשים בזה לחולים, למאושפזים.

אלכס קושניר: איפה משתמשים הם השתמשו בכלים חד-פעמיים?

אלכס קושניר: איפה?

אלכס קושניר: ינון, תגיד לי.

ינון אזולאי: שערי צדק נמצא בזום?

אלכס קושניר: לא.

ינון אזולאי: הוא אמור לעלות כל רגע.

אדוני היושב-ראש, כל בתי החולים הפרטיים, בידיעה - - -

אלכס קושניר: מנהל בית החולים האנגלי בנצרת.

ינון אזולאי: - - -

אלכס קושניר: אני רוצה להגיע אליו - - -

לא, אז אני אומר לך: הם משתמשים גם באוכל.

גם בהסעדה הם משתמשים - - -

אלכס קושניר: אז שישתמשו ברב-פעמי.

אבל אין להם את המערכות.

אלכס קושניר: איזה מערכות?

מערכות של שטיפות.

אלכס קושניר: אבל הינה, יש פה פתרון לזה.

אלכס קושניר: אתם לא נותנים אפילו להגיע לפתרון.

ינון אזולאי: כשאנחנו נגיע לפתרון, אתה תבין עד כמה הוא מזערי ולא רציני.

אז תן את הפתרון קודם.

אופיר כץ: אז מנהלי בתי החולים, אני אומר שוב, שהם נלחמים על כל שקל.

אופיר כץ: אתה מכיר את זה, אלכס, אני גם שיתפתי אותך, אתה מעורב בזה, בדברים אחרים שאנחנו עושים בבתי החולים.

אופיר כץ: באמת חשוב להם כל שקל, ולתת להם עכשיו לשלם יותר, כי הם אמרו לי בצורה מפורשת: מה שאפשר רב-פעמי אנחנו משתמשים, אבל הצריכה שמכוונת לכלים חד-פעמיים, אנחנו לא נשנה אותה, אנחנו רק נשלם יותר.

אופיר כץ: דבר נוסף, השיטה הזאת של המנגנון, שקודם כול להטיל מס שהאזרחים ישלמו, ורק אחרי זה לבדוק אם עשית משהו נכון, או אם לחברי ועדת הכספים יש say בזה, שהם יכולים לשנות, אני חושב שזה דבר פסול, זה דבר עקום.

אופיר כץ: זה לא אמור לעבוד ככה, זה לא אמור להיות ככה.

אופיר כץ: קודם כול צריך לראות.

אופיר כץ: הינה, עובדה שצדקנו לאורך כל הדרך, שנעשו שינויים, שהבינו פה שיש דברים שלא נעשו בשלמות ויש דברים שצריך לתקן.

אופיר כץ: צריך קודם כול להביא את זה, לעשות את הדיונים הרציניים כפי שאנחנו עושים בימים האלה, ורק אחרי זה.

אופיר כץ: ולכן אני חושב שאנחנו צריכים לדחות את הצו.

אופיר כץ: ולגבי לוחות זמנים, אמרתם שבעה ימים, אז אני לא אגיד את זה.

אופיר כץ: תודה.

אלכס קושניר: תודה רבה.

אלכס קושניר: אלון טל, בבקשה.

אלון טל: תודה רבה, אדוני היושב-ראש.

אלון טל: אתה יודע שאני אחד המומחים הגדולים של הצו הזה, זה הקשר כללי, ואני מבין גם שהמושלם הוא האויב של הטוב.

אלון טל: אבל אני כן רוצה להציג לחברי המשרד לאיכות הסביבה, שכנראה הסכימו לכמה ויתורים מופלגים, אני רוצה להבין למה.

אלון טל: הרי מהמעט שאני יודע על איכות סביבה, כוס שיש בה ציפוי פלסטיק יותר קשה למחזר מאשר כוס שהיא 100% פלסטיק.

אלון טל: אז איזה היגיון יש להפחית דווקא?

אלון טל: אם המטרה היא להפחית בפסולת, ואנחנו במשבר פסולת, אין מטמנות, אז אנחנו אומרים: בסדר, אם 90% נייר, אז אנחנו – כי זה לא אומר, אנחנו יודעים מבדיקות ארכיאולוגיות, שהכוסות האלה נשארות לנצח.

אלון טל: ולכן יש פה איזשהו דבר הפוך.

אלון טל: דווקא כוסות 100% פלסטיק, מבחינה – אני מדבר על סתם צו.

אלון טל: זה דבר ראשון.

אלון טל: דבר שני, אנחנו מדברים על שינוי התנהגות, זו מטרת החוק.

אלון טל: עכשיו, בכל העולם הבינו שהתלות של כולנו, אני כולל גם את עצמי, בקשים הוא מיותר וכו'.

אלון טל: אז למה בכלל לעודד איזשהו קש?

אלון טל: אנחנו אומרים שמקדונלד'ס או סטארבקס – כולם מנסים עכשיו להוציא את הקשים.

אלון טל: אז למה לתת הקלות בתחום הזה אני שואל.

אלון טל: והדבר הכי חשוב: איך אנחנו במסגרת הצו וכל המהלך כזה משנים את הנהלים?

אלון טל: יושב-ראש הוועדה אמר בצדק: תבוא עם הספל שלך.

אלון טל: אבל אני לא רואה במסגרת ההקלות על כוסות חד-פעמיות בעשר אגורות – לדעתי לא מרתיע בכלל, לא משנה את דפוסי ההתנהגות, מבחינת גמישות המחירים זה לא ישנה דבר.

אלון טל: למה אנחנו לא עושים אפילו יותר, כדי לעודד אנשים לבוא, ולאפשר איכשהו במסגרת החוק, שעסק שנותן שתייה בספל או אפילו אוכל בצלחת, ייתן הנחה משמעותית.

אלון טל: וזה מה שייתן את התמריץ האמיתי, שמי שיודע: אני קונה כוס קפה בשמונה שקלים ולא ב-12 שקלים, אז הוא כבר יבוא עם הספל, וכולנו נתברך בשינוי.

אלון טל: אז אלה שלוש השאלות שיש לי.

אלכס קושניר: תודה רבה.

אלכס קושניר: עופר כסיף.

עופר כסיף: תודה.

עופר כסיף: אני חוזר למה שאמרתי גם בפעמים הקודמות.

עופר כסיף: כמובן שאני אישית ואנחנו בעד מיסוי שיש בצידו תועלת לסביבה במקרה המדובר.

עופר כסיף: על זה אין בכלל ויכוח.

עופר כסיף: מצד שני, צריך למצוא את האיזונים הנכונים בין זה לבין צרכים של הציבור, בעיקר מהשכבות המוחלשות.

עופר כסיף: וכולנו יודעים ששם, זה מופיע גם בדוח של הממ"מ וגם במקומות אחרים שקראנו, שבשכבות המוחלשות יש יותר שימוש.

עופר כסיף: וגם הזכרתי פעם קודמת למשל את החברה החרדית בזמן חגים, ששם יש שימוש מאוד מאוד נפוץ בכלים חד-פעמיים.

עופר כסיף: ההצעה שלי הייתה פעם קודמת, ובדקתי את זה יותר ונכנסתי יותר לעומק, גם בקריאה וגם בשיחה עם גורמים סביבתיים, והמסקנה שלי שיש להשתמש בכסף, שאמור להיכנס בשלבים הראשונים לפחות מהמיסוי, לטובת סבסוד של כלים חד-פעמיים – לימדו אותי שלא צריך להגיד מתכלים אלא צריך להגיד compostable.

עופר כסיף: זאת אומרת, יש כלים חד-פעמיים שהם compostable מה שנקרא, כלומר שאפשר להשתמש בהם אחר כך בקומפוסט.

עופר כסיף: אפשר לקרוא להם אורגניים אפילו.

עופר כסיף: וצריך לבחון היטב איך עושים את זה.

עופר כסיף: במקרה הזה אנחנו בעצם תופסים שתי ציפורים במכה אחת: אנחנו גם מגינים על הסביבה, ואנחנו גם עוזרים לאותן שכבות שאצלן השימוש בכלים חד-פעמיים הוא קריטי.

עופר כסיף: אז אני מבקש מהוועדה, אולי לקיים דיון עם אנשים המומחים בתחום, שבוחן את הסוגיה הזאת כאלטרנטיבה, ואז אני מקווה שנוכל להגיע להסכמות בנושא.

עופר כסיף: תודה.

אלכס קושניר: תודה רבה.

אלכס קושניר: ולדימיר בליאק – אתה לא רוצה?

אלכס קושניר: אורי מקלב, בבקשה.

אורי מקלב: ביקשת קודם?

אלכס קושניר: הוא אחריך.

אורי מקלב: - - -

אלכס קושניר: מה שאתם רוצים.

אורי מקלב: כבוד של יושב-ראש.

משה גפני: דבר, דבר.

אלכס קושניר: חבר הכנסת גפני, בבקשה.

משה גפני: תודה רבה, אורי.

משה גפני: אדוני היושב-ראש, אני מודה לך.

משה גפני: אנחנו עוסקים הרבה בחינוך של ציבורים.

משה גפני: אני גם ראיתי אתמול ישיבה חצופה של יועז הנדל עם אדמו"רים ורבנים, שהוא מחנך אותם גם כן.

משה גפני: אני הולך לדבר על זה במליאה.

משה גפני: כנראה שיש איזה רוח המפקד בממשלה הזאת, שאתם כל הזמן מחנכים את הציבורים.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: חוצפה שאין שנייה לה.

משה גפני: ראיתי את הסרטון עם המפגש הזה.

משה גפני: פשוט גועל נפש.

משה גפני: אין לו אנשים מאחוריו, ליועז הנדל.

אלכס קושניר: ולענייננו עכשיו?

משה גפני: לא, אנחנו מדברים על איכות הסביבה.

אורי מקלב: על זיהום הסביבה.

משה גפני: אני אומר שבקושי יש לו אנשים שיצביעו עבורו.

משה גפני: הוא נכנס למפלגה של גדעון סער כי הוא היה צריך - - -

אלכס קושניר: חבר הכנסת גפני, אני מבקש לעניין.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: הוא חצוף ממדרגה ראשונה.

משה גפני: זה הכול.

אלכס קושניר: בסדר.

אלכס קושניר: אמרת.

אלכס קושניר: עכשיו לענייננו.

משה גפני: לענייננו.

משה גפני: טוב שיש חרדים במדינה, אחרת לא היו מטפלים באיכות הסביבה.

משה גפני: וזה לא היה עולה על סדר-היום אם זה לא היה פגיעה בחרדים.

משה גפני: עלה במליאת הכנסת בשבוע שעבר בשכונת הר נוף בירושלים, שהיא שכונה קצת מעין חרדית, שמעלים לשם את הצינור של פי גלילות.

משה גפני: הפגיעה באיכות הסביבה – לא באיכות הסביבה, בבריאות של התושבים – עלה במליאת הכנסת.

משה גפני: אם באמת הממשלה רוצה לטפל באיכות הסביבה, למה אתם פוחדים להתחיל עם מפרץ חיפה?

משה גפני: למה אתם פוחדים להתחיל עם הטייקונים הגדולים, שהם מזהמי הסביבה הגדולים ביותר?

משה גפני: לא רואים אתכם גיבורים גדולים.

משה גפני: רואים אתכם גיבורים גדולים על שכבות מוחלשות.

משה גפני: איך אמר עופר כסיף?

משה גפני: אתם מטפלים באלה שהפרוטה לא מצויה בכיסם, והם ייפגעו.

משה גפני: עכשיו אני רוצה להגיד לכם: לא יהיו כלים חד-פעמיים, החינוך יצליח.

משה גפני: ואז אותן שכבות שעליהן אנחנו מדברים, יתחילו המחלות, הדיזנטריה – כל הדברים האלה שהיו בעבר.

משה גפני: כל מה שהיה בעבר עכשיו יחזור חזרה.

משה גפני: לא יהיה כסף לקנות מדיחים.

משה גפני: אנחנו מדברים על מעמד ביניים, אנחנו מדברים על שכבות מוחלשות.

משה גפני: אנחנו מדברים על כאלה שאין להם פתרון.

משה גפני: הרי לא מסבסדים את זה ולא נותנים איזה פתרון לאנשים.

משה גפני: הרי זה מה שיהיה.

משה גפני: לא יהיו כלים חד-פעמיים, לא יהיה כסף לקנות.

משה גפני: מה יעשו?

משה גפני: ישטפו את הכוסות שמשתמשים בהם.

משה גפני: וצודק עופר כסיף, בחגים מה יעשו?

משה גפני: עם מה ישתמשו?

משה גפני: אתם מתכוונים באמת לעניין הזה?

משה גפני: אמרתם שלא יהיה מיסוי – זה מס.

משה גפני: האחוז שלו בפגיעה בכדור הארץ ובאיכות הסביבה הוא מזערי.

משה גפני: הפגיעה האמיתית נמצאת במקומות אחרים, ששם אתם לא נוגעים, אתם מפחדים, אולי נותנים לכם כסף.

אלכס קושניר: חכה, עוד מעט יהיה פה מס פחמן.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: כשיגיע – נדבר.

אלכס קושניר: שבוע הבא.

משה גפני: שבוע הבא.

עופר כסיף: תתחילו מסגירת קצא"א, אלכס.

אלכס קושניר: אגב, עובדים על זה.

אלכס קושניר: לא שמעת את הדיון אתמול?

משה גפני: מאה אחוז.

משה גפני: הדבר הראשון שאתם מביאים זה לפגוע בחלשים.

משה גפני: זה הדבר הראשון.

משה גפני: למה את זה אתם לא מביאים ראשון?

אלכס קושניר: מה?

משה גפני: אם הכוונה היא באמת הפגיעה באיכות הסביבה.

אלכס קושניר: שבוע הבא.

אלכס קושניר: זה בא ביחד.

משה גפני: למה את זה קודם?

משה גפני: למה על זה אתם נלחמים כמו אני לא יודע?

אלכס קושניר: אנחנו לא נלחמים על כלום, אנחנו נלחמים על איכות הסביבה, חבר הכנסת גפני.

אלכס קושניר: תודה רבה.

אלכס קושניר: אה, לא סיימת?

אלכס קושניר: בבקשה.

משה גפני: לא, לא סיימתי, אבל אתה ממש בלבלת אותי.

אלכס קושניר: מתנצל.

מאיר יצחק הלוי: איך אפשר?

משה גפני: יש מס על פחמן ואתם רוצים להילחם נגד הטייקונים?

משה גפני: בשמחה רבה, אבל תביאו את זה קודם.

אלכס קושניר: רגע, תצביע בשבוע הבא איתי ביחד על צו פחמן?

משה גפני: אני לא יודע מה אתה מביא, אני לא מאמין לכם.

אלכס קושניר: לא, יש צו, תקרא.

משה גפני: תביא.

אלכס קושניר: יש, הוא קיים.

משה גפני: תביא, נראה.

ולדימיר בליאק: העברנו את קרן האושר, גם לזה התנגדתם.

משה גפני: אני על הפגיעה הישירה באיכות הסביבה, שהיא באמת עם אומץ.

משה גפני: ואני יודע בדיוק, אני מכיר, אני קיימתי על זה דיונים, ואני עשיתי את הנושאים האלה עוד בעבר.

משה גפני: אם אכן יתברר שזו באמת הכוונה, אני ודאי אלך אתכם.

אלכס קושניר: מצוין.

אלכס קושניר: אני שמח לשמוע.

משה גפני: מה אתה עושה ככה?

אלכס קושניר: לא, אני שמח לשמוע.

משה גפני: מה אתה שמח לשמוע?

משה גפני: הייתי באיכות הסביבה לפניך.

משה גפני: מה אתה שמח לשמוע?

אלכס קושניר: אין לי ספק שאתה לפניי.

אלכס קושניר: אין לי שום ספק בזה.

משה גפני: על כל פנים, אני חוזר לנושא הזה.

משה גפני: הנושא הזה הוא נושא שמחייב בדיקה אמיתית אם אין פה פגיעה בבריאות הציבור.

משה גפני: אני לא מדבר על הציבור העשיר, הציבור העשיר יסתדר איתנו ובלעדינו, והוא ימצא את הפתרונות לכל הבעיות שאתם מעלים.

משה גפני: אני מדבר על מעמד הביניים, אני מדבר על השכבות החלשות.

משה גפני: זה יגרום בעיות בריאותיות שאי-אפשר לתאר אותן, אף אחד לא בדק אותן.

משה גפני: באו עם שליפה כזאת.

משה גפני: מישהו אמר לשר האוצר שזה פגיעה בחרדים – יאללה, גם זה נכנס לתוך הסל.

משה גפני: כמו הנושא של מעונות, גם זה.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: זה הנושא.

משה גפני: אין נושא אחר.

משה גפני: איכות הסביבה – יש דברים אחרים.

משה גפני: אתה אומר שזה יבוא בשבוע הבא?

משה גפני: אני אשמח מאוד.

משה גפני: אבל קודם את זה.

משה גפני: קודם את הפגיעה באמת בנושא הזה של מה שפוגע באיכות הסביבה, ולא הדברים האלה שגורמים פה לנזק בריאותי שאי-אפשר לתאר אותו בשכבות החלשות.

משה גפני: לכן אני מבקש ממך: אל תצביע על זה עד שקודם תביא את המס על הפחמן.

אלכס קושניר: תודה רבה.

אלכס קושניר: רק הערה אחת.

אלכס קושניר: כמובן, אתה הצגת את עמדתך, ואני רוצה להגיד לך את עמדתי.

אלכס קושניר: המס הוא לא נגד אף אחד, המס הוא בעד: בעד הציבור, בעד בריאות הציבור ובעד איכות הסביבה.

משה גפני: זו פגיעה בבריאות הציבור.

אלכס קושניר: אורי מקלב, בבקשה.

משה גפני: פגיעה.

משה גפני: פגיעה.

אורי מקלב: תודה רבה.

אורי מקלב: באמת היה חשוב לשמוע את הדברים של הרב גפני, אבל אני רוצה לצלול איתך ביחד לפרקטיקה, לדברים שאמרת בתחילת דבריך בדיון הזה, שהיית קשוב לדברים הגיוניים.

אורי מקלב: אני חושב שגם עשית כמה דברים נכונים, כמו בעובי ובמכס, ובעוד דברים כאלה.

אורי מקלב: אבל יש נושא אחד שדיברת עליו בישיבות, דיברת על המוסדות.

אלכס קושניר: הם צריכים להתייחס לזה.

אורי מקלב: אז אני רק אגיד: אין דין של צרכן פרטי למוסדות.

אורי מקלב: הבעיות הן הרבה הרבה יותר גדולות.

אורי מקלב: מוסדות חינוך ומוסדות רווחה, למשל משרד הבריאות לא מאפשר שימוש בכלי פלסטיק, בגלל טענת חריצים וכאלה דברים של היגיינה ובריאות.

אורי מקלב: אז אנחנו מדברים על הכלים הרב-פעמיים, שהם הרבה יותר קשים לשימוש, הם הרבה יותר מתכלים.

אורי מקלב: ולכן באותם מוסדות אנחנו צריכים ללכת על סוג של תמריצים, על חומרים מתכלים, על עוד דברים כאלה.

אורי מקלב: אבל אי-אפשר להכליל.

אורי מקלב: וגם מבחינה בריאותית, אם נכריח מוסדות להשתמש בכלים רב-פעמיים, התוצאות של הבריאות וההשלכות של זה יהיו הרבה יותר קשות ממה שאנחנו נרוויח מהעניין הזה.

אורי מקלב: ואני לא מדבר על השטיפות ועל חומרי הניקוי היותר-קשים והיותר-חזקים שהם ישתמשו בגלל אופי הדברים.

אורי מקלב: וזה מביא אותנו באמת למצב שאנחנו צריכים להחריג אותם.

אורי מקלב: הדבר השני זה הנושא של הכוסות החד-פעמיים.

אורי מקלב: אני אומר את זה בכל ישיבה ואני חוזר ואומר: זה נשמע קצת קשה להחריג סוג של כלים מסוימים, אבל אינה דומה כוס חד-פעמית לשאר הכלים.

אורי מקלב: דיברנו על כך.

אורי מקלב: כלים זה סעודה, זה אוכל.

אורי מקלב: אוכל נמצא באיזה מקום, מרוכז, צמוד למטבח, צמוד להכנה.

אורי מקלב: הכוס החד-פעמית היא אומנם כלי אוכל, אבל השתייה היא מעבר.

אורי מקלב: האדם שותה כמה פעמים לאין ערוך ממה שהוא אוכל.

אורי מקלב: והוא אוכל פעמיים, הוא אוכל שלוש פעמים, 20 פעם ביום הוא צריך לשתות.

אורי מקלב: הפיזור של הכוסות החד-פעמיים הוא הרבה יותר.

אורי מקלב: אנחנו לא יכולים לדרוש, אם אנחנו רוצים שהוא ישתה, שילך עם כוס חד-פעמית כל הזמן אצלו בכיס.

אורי מקלב: ולכן כשאנחנו לא מחריגים אותם – זה נשמע קשה – אנחנו נפגע בסופו של דבר בבריאות הציבור.

אורי מקלב: אני רוצה גם להגיד לך: כוס מטבעה היא גם הרבה יותר קשה לניקוי.

אורי מקלב: ותיקח מוסדות, היא נשברת מהר.

אורי מקלב: היא כמעט לא רב-פעמית.

אורי מקלב: קח כלי אחר באוכל לעומת כוס – הכוס נשברת הרבה הרבה הרבה יותר פעמים.

אורי מקלב: ככה שהייצור שלה ומה שגורם לאיכות הסביבה הוא גם יותר ארוך בפרופורציה בין צלחת ומזלג ומשהו אחר ממתכת, לכוס רגילה שהיא כוס זכוכית.

אורי מקלב: במיוחד אני מדבר איתך שאתה גם לא תוכל לשים בסופו של דבר, בפיזור שאנחנו יודעים שיש היום בשתייה, בבריאות הציבור לשתות.

אורי מקלב: השתייה עצמה היא גם חשובה – אנחנו לא מדברים על שתייה מתוקה – כדי לשתות את המים עצמם.

אורי מקלב: אני אגיד לך עוד משהו שגם העירו את תשומת ליבי.

אורי מקלב: הניקיון של הכוס הוא הרבה הרבה יותר קשה.

אורי מקלב: גם הסיכון שלה מבחינה בריאותית היא רבה יותר, זאת אומרת שאנחנו לא נותנים לשתות.

אורי מקלב: ואני באמת התוודעתי לפיזור מאוד גדול של שתייה.

אורי מקלב: אני לא יודע אם אתה חי את זה, אבל אני עובר ברחובות בערים מסוימות, בבני ברק ובעוד מקומות, בפתח של מקומות אנשים מעמידים שתייה עם כוסות כדי שיוכלו לשתות.

אורי מקלב: דיבר איתי בעל משאית, שהוא 50 וכמה שנים, עוד אבא שלו.

אורי מקלב: באירועים מרכזיים הוא הופך משאיות למשהו של שתייה עם ברזים, ובכינוסי המונים הוא מחלק כוסות בחינם.

אלכס קושניר: אז אני אשאל אותך שאלה: באותם כינוסי המונים, מה הבעיה שאנשים יסתובבו עם בקבוק שאותו הם יכולים למלא?

אלכס קושניר: בקבוק שלהם.

אלכס קושניר: למה צריך כוס?

אלכס קושניר: למה?

אלכס קושניר: דווקא הכוסות הדקות האלה הן המזהמות ביותר.

חייב את זה בחוק, שחייבים ללכת עם בקבוק.

אורי מקלב: זה לא עובד ככה.

אלכס קושניר: מה זה לא עובד ככה?

אלכס קושניר: זה עניין של החלטה.

אז תחליט.

תחייב את זה בחוק.

אלכס קושניר: אני מסתובב עם בקבוק.

תחייב, שכל אחד שייתפס בלי בקבוק יקבל קנס.

מה קרה?

אלכס קושניר: למה?

אפשר לחנך ככה בכול.

אורי מקלב: יש לך פלאפון בכיס, יש לך מפתחות של הרכב בכיס, ואתה עכשיו תרצה - - -

אלכס קושניר: כן, חבר הכנסת מקלב, תודה רבה.

משה גפני: יעקב, אל תציע - - -

אלכס קושניר: שנייה.

אלכס קושניר: המשרד לאיכות הסביבה, אני מבקש שתענו על השאלות שנשאלו כאן, בדגש, שוב, לחזור על ההיגיון בגובה המס ולמה הוא נקבע ככה.

אלכס קושניר: דבר שני, התייחסות לאותה תוכנית שבה אתם הולכים לעודד את הציבור לשימוש בכלים רב-פעמיים, ואיך ההתייחסות שלכם למוסדות ציבור, בעיקר מוסדות החינוך.

אלכס קושניר: ורשות המיסים, אני מבקש התייחסות בנושא של המכס, ומזה אני רוצה להתחיל.

ובתי החולים גם אתה צריך.

אלכס קושניר: בתי החולים – יש לנו פה שני נציגים של בתי החולים, ניתן להם לדבר, ואז ניתן להתייחס.

אלכס קושניר: בבקשה, מכס.

מירי סביון: אז אנחנו נתייחס לשני נושאים בעולם התוכן של המכס.

מירי סביון: החלק הראשון מסביר את המצב ברשות הפלסטינית.

מירי סביון: זאת הייתה השאלה בעצם: מה קורה מבחינת הדין שחל שם לגבי הסחורה?

מירי סביון: ובחלק השני נתייחס לפעולות האכיפה, איך זה נעשה ואיך זה מבוצע.

מירי סביון: אז, יגאל, ואחרי כן - - -

יגאל פחימה: שיטת המיסוי שנהוגה ברשות היא שיטה שמועתקת מהשיטה הישראלית.

יגאל פחימה: על פי הסכם פריז אנחנו נמצאים במעטפת מכס אחת, כאשר כל הייבוא לרשות הפלסטינית עובר דרך המכס הישראלי ומשלם את אותם שיעורי מס.

יגאל פחימה: במסחר המקומי הם גובים את אותם מסים שאנחנו גובים, ויש התחשבנות לגבי המיסוי המקומי בינינו לבין הרשות, שמתבצעת מדי חודש במיסים השונים, כמו בלו, מס קנייה, מע"מ, כל המיסים המוטלים, ויש מערכת התחשבנות בין הצדדים.

משה גפני: ואתם סומכים על זה שלא יעבירו מהרשות הפלסטינית, אחרי שהצו הזה ייכנס לתוקף, לא יעבירו כלים חד-פעמיים?

יגאל פחימה: ברשותך, אני כבר אגיע לזה.

משה גפני: לא, לא מה שכתוב על הנייר.

אלכס קושניר: לא, תן לו להסביר.

יגאל פחימה: לא, אני אסביר מה קורה בפועל.

אלכס קושניר: הוא כרגע מסביר את המצב החוקתי.

אלכס קושניר: רגע, הוא יגיע לפרקטי.

משה גפני: כן, בסדר, אבל - - -

אלכס קושניר: אז הוא יגיע לפרקטיקה עוד שנייה.

משה גפני: טוב.

משה גפני: טוב.

יגאל פחימה: לפני שבועיים נערכה ישיבה עם נציגי המכס הפלסטיני.

יגאל פחימה: הוצג להם נושא הטלת המס על כלים חד-פעמיים ועל משקאות ממותקים.

יגאל פחימה: הם אמרו שהם מתכוונים לאמץ בהתאם את החקיקה הזאת גם אצלם.

יגאל פחימה: מה שסוכם באותו מעמד זה שכלים חד-פעמיים ממפעלים שנמצאים בעיקר באזור חברון לא יצאו לישראל ללא טופס נלווה של התחשבנות מס קנייה, זאת אומרת שמעיד ששולם מס קנייה על המוצרים האלה.

יגאל פחימה: אתמול דיברתי עם נציג הרשות הפלסטינית, שאלתי אותו מה קורה לגבי החקיקה.

יגאל פחימה: הוא אמר שזה נמצא בהליכי חקיקה שלהם.

יגאל פחימה: כרגע הם לא אמורים להכניס סחורה לישראל.

יגאל פחימה: נמצא כאן חברי אבי חדד, שהוא מגובי מכס המעברים, והוא יוכל להסביר לגבי פעולות האכיפה שבוצעו.

משה גפני: אתה זוכר שהוא צריך לענות על הפרקטיקה?

אלכס קושניר: הינה, הוא עכשיו עונה על הפרקטיקה.

אבי חדד: אני אשתדל לענות על הפרקטיקה.

אבי חדד: אני סגן מנהל מכס מעברים.

אבי חדד: מכס מעברים מטפל ואחראי על הפיקוח והאכיפה של תנועת הסחר בין מדינת ישראל לרשות הפלסטינית.

אבי חדד: אנחנו פועלים במעברי הסחורות המוסדרים, שם אנחנו מבצעים פיקוח על התנועה של הסחר.

אבי חדד: אנחנו כיום מונעים כניסה של כלים חד-פעמיים מהרשות הפלסטינית, שבהם לא שולם מס הקנייה.

אבי חדד: וכרגע לא שולם מס קנייה, כי כרגע ברשות הפלסטינית עדיין לא הסדירו את זה.

אבי חדד: זאת אומרת, כרגע אנחנו מונעים כניסה של כלים חד-פעמיים מהרשות הפלסטינית.

אבי חדד: לגבי נושא שדובר או שנאמר לגבי הברחות – מתבצעות הברחות, ואכן אנחנו נתקלנו בכמה אירועים מהסוג הזה.

אבי חדד: מתבצעות, אבל לא דרך מעברי הסחורה, דרך כל מיני מעברים אחרים, שאין לנו שליטה עליהם כי הם עובדים 24/7.

אבי חדד: אבל מבחינתנו אנחנו נעזרים גם במשטרה, גם במג"ב, גם בצה"ל וגם במשרד הביטחון שעובדים במעברים כמכפילי כוח, כדי לקרוא לנו במידה והם נתקלים בסחורה מהסוג הזה.

משה גפני: אבל לא שאלתי על המעברים.

משה גפני: במעברים אני מבין, יש את האנשים שעומדים שם, ששומרים.

משה גפני: ואם ההחלטה תהיה שבלי מס קנייה לא ייכנס – לא ייכנס.

משה גפני: אבל אנחנו יודעים איך מעבירים דברים מהסוג הזה.

משה גפני: אני שואל: האם אתם יודעים על איזה כמויות מדובר, שיעבירו באופן כזה שלא יגיעו למעברים, ולא תהיה שם המשטרה ולא אתם ולא אף אחד?

משה גפני: לא אומרים סודות בחברה.

אבי חדד: במספר אירועים שתפסנו - - -

ינון אזולאי: לא, אין לו מיקרופון.

ינון אזולאי: זה שאין לו מיקרופון הוא אמר לו ולא לך – סודות בחברה, מה ששאלת.

משה גפני: לגבי סודות בחברה?

ינון אזולאי: כן.

יגאל פחימה: לא סודות, ביקשתי פשוט - - -

משה גפני: סתם, אנחנו צוחקים.

משה גפני: בדיחות של חברי כנסת.

ינון אזולאי: אתה צריך לשאול את מירי, זה בסדר.

קריאה: הוא לא מכיר עדיין.

משה גפני: אתה לא מכיר.

משה גפני: לאט-לאט.

משה גפני: גם אנחנו לא הכרנו.

עוד תתרגל.

ינון אזולאי: תקשיב, בקצב שאתם פה אתה תתרגל מהר מאוד.

אופיר כץ: אתה לא מפסיד.

אלכס קושניר: כן, בבקשה.

משה גפני: הממשלה הזאת לא תהיה הרבה זמן, אבל בזמן הקצר שהיה תהיה אתם תהיו פה הרבה, כי הם מעלים כל הזמן מיסים.

אופיר כץ: אמרתי את זה, שייתנו להם חדרים.

משה גפני: בדיוק.

משה גפני: נכון.

אלכס קושניר: בבקשה.

אבי חדד: חלק מהאירועים, שתפסנו לפחות, היו ברכבים פרטיים.

אבי חדד: יש כל מיני שיטות להברחה, הברחה היא דבר שאנחנו מתמודדים איתו כל יום, והיא קיימת, ואנחנו משתדלים.

אבי חדד: מבחינתנו כרגע עתירי מס, כמו הכלים החד-פעמיים, יש טבק וסיגריות, אנחנו משתדלים לשים יותר דגש בנושא הזה.

ינון אזולאי: אתה יודע כמה טבק וסיגריות נמצאים פה מהרשות הפלסטינית?

ינון אזולאי: יש לך מושג?

ינון אזולאי: יש לכם נתונים?

אבי חדד: נתונים?

אבי חדד: לי אין.

ינון אזולאי: לך אין.

ינון אזולאי: גם לי אין.

ינון אזולאי: אבל אני רואה את זה.

ינון אזולאי: אנחנו שומעים על זה, מדברים עם האנשים שקונים.

ינון אזולאי: הם אומרים: תשמע, זה המחיר שהוא מקבל.

ינון אזולאי: למה?

ינון אזולאי: כנראה זה מוברח משם.

ינון אזולאי: וזו הבעיה הגדולה שלנו, כי שבוע שעבר שהייתם פה, שאלנו שאלה פשוטה: כשמגיעה משאית עם סחורה אתם עושים בדיקה?

ינון אזולאי: אמרו: לא.

ינון אזולאי: אמרו: בודקים את תעודת המשלוח.

ינון אזולאי: איך בודקים?

ינון אזולאי: סליחה שאני אומר, גמגמו לנו ולא ענו תשובה מסודרת.

אלכס קושניר: בגלל זה הבאנו אותם לפה, כדי שיסבירו.

ינון אזולאי: לא שמענו, ואני אשמח.

ינון אזולאי: אני מכוון אותו לתשובה הזאת, אם יש.

אבי חדד: מעברי הסחורות המוסדרים, שהם למעשה אמורים לשמש כהעברת סחורה בין מדינת ישראל לרשות הפלסטינית והפוך, בהם מתבצעות בדיקות ביטחוניות ראשית, ולאחר מכן בדיקות שלנו רנדומליות.

אבי חדד: זאת אומרת, אנחנו לא בודקים את הכול, כי אי-אפשר לבדוק את הכול, זה ברור.

משה גפני: ששולם מס הקנייה?

אבי חדד: כמובן.

אבי חדד: חלק מהפעילות שלנו זה לפקח שאכן מגיע תיעוד כדין.

משה גפני: במעברים?

אבי חדד: במעברים המוסדרים.

אבי חדד: הברחות, על פי הערכתנו, מתבצעות כמובן במעברי ההתיישבות.

אופיר כץ: עד שהם לא יעבירו את החוק אתם חוסמים את הכניסה של שתייה - - -

אבי חדד: מונעים כניסה.

אופיר כץ: עד שהם מעבירים את החוק?

אבי חדד: כן, כמובן.

אבי חדד: ברגע שהוא מגיע אליי עם התיעוד כחוק ושילם מס קניה, אני מבחינתי מאפשר לו מעבר.

אבי חדד: כרגע אבל אני לא מאפשר לו לעבור, כי הוא לא שילם מס קנייה כרגע.

משה גפני: אבל איך הוא ישלם מס קנייה, הרשות הפלסטינית לא הטילה את המס הזה?

אבי חדד: אז אני מונע ממנו כניסה.

אופיר כץ: אז הוא אומר:

אופיר כץ: עד שהם לא יעשו את זה - - -

משה גפני: אז אתה מונע כניסה, לא שאתה אומר: אם הוא שילם.

משה גפני: הוא לא שילם.

אופיר כץ: אבל אתה מונע מכולם או זה רנדומלי?

אבי חדד: במעברי הסחורות המוסדרים, רק שם אמורה לעבור סחורה בין מדינת ישראל לרשות הפלסטינית, ושם אני מונע.

אבי חדד: אני עושה פעולות רנדומליות במקומות אחרים שהם מועדים לפורענות, ושם אני גם מונע כמובן.

אלכס קושניר: בקיצור, תן לי רגע לנסות להבין עד הסוף.

אלכס קושניר: במעברי סחורה יש 100% מניעה כל עוד לא שולם מס קנייה.

אלכס קושניר: ובמקומות אחרים שבהם יש ניסיונות לביצוע הברחות, אתם נמצאים ועושים שם פעולות רנדומליות, בדיקות, יחד עם גורמים נוספים של אכיפת החוק.

אלכס קושניר: אני מדייק?

אבי חדד: בדיוק.

ינון אזולאי: מאז שנכנס המס לא נכנסו משאיות של חד-פעמי?

אבי חדד: נכנסו כמה.

ינון אזולאי: נכנסו וכולם שילמו?

אבי חדד: לא, החזרנו אחורה.

אבי חדד: הם לא שילמו, הם לא יכולים לשלם.

ינון אזולאי: אתה מבין מה שקרה כרגע?

אלכס קושניר: החזרנו אותם אחורה הוא אומר לך.

אלכס קושניר: הם לא שילמו, לא נכנסו.

ינון אזולאי: לא, שאלתי אם נכנסו, הוא אמר שנכנסו.

אלכס קושניר: לא, נכנסו למעבר, לא עברו.

ינון אזולאי: אה, הם הגיעו וחזרו בחזרה?

מירי סביון: הם הגיעו למעבר והחזירו אותם חזרה.

ינון אזולאי: כי שבוע שעבר שאלנו, אמרו שנכנסו, רק לא יודעים כמה.

קריאה: לא, לא.

ינון אזולאי: תוציא פרוטוקולים.

אלכס קושניר: הכוונה היא נכנסו למעבר, לא נכנסו למדינה.

אבי חדד: אני מחדד, ברשותך.

אבי חדד: כל אירוע שנתקלנו - - -

ינון אזולאי: אגב, אלה דיוקים טובים.

אלכס קושניר: חשוב לדייק.

ינון אזולאי: לא, השבוע אתה מדייק את זה, זה בסדר.

אלכס קושניר: ככה אני מבין.

אלכס קושניר: ככה הוצגו הנתונים בפניי.

ינון אזולאי: בסדר.

ינון אזולאי: כי שבוע שעבר זה לא הוצג ככה.

ינון אזולאי: גם זה חשוב לדייק.

אלכס קושניר: נכון, אתה צודק.

אלכס קושניר: גם בגלל זה שאלנו את השאלות.

ינון אזולאי: לא, יחשבו שאני לא מדייק.

אלכס קושניר: לא, מה פתאום?

אלכס קושניר: אתה מדייק.

אלכס קושניר: אני בשבוע שעבר הבנתי בדיוק כמוך.

משה גפני: מה קורה אם אתם תופסים אדם פרטי שלא במעבר, שהביא סחורה?

משה גפני: מה אתם עושים איתו?

משה גפני: אתם קונסים אותו?

משה גפני: אתם מחרימים לו את הסחורה.

משה גפני: בן אדם שעובר מהרשות הפלסטינית לא במעבר, אדם פרטי באיזה מושב ליד - - -

ינון אזולאי: עזוב, בכניסה לקריית ארבע הוא פותח לך דוכן, משאית שלו, ומתחיל למכור.

ינון אזולאי: מה אתה עושה?

אבי חדד: בקריית ארבע הוא לא עובר דרך המעברים.

משה גפני: לא דרך המעברים.

משה גפני: במעברים הם כבר יודעים שאין להם מה לעבור.

משה גפני: מה אתה עושה?

ינון אזולאי: בסדר, אבל לשם הוא מביא את הסחורה.

ינון אזולאי: אין לך תשובה.

אבי חדד: אני לא שם.

אבי חדד: אני במעברים.

אלכס קושניר: אבל זה נכון לכל דבר.

אבי חדד: בדיוק.

אלכס קושניר: זה נכון לכל דבר.

אלכס קושניר: כל דבר שיש עליו מס.

אלכס קושניר: אז זה דיון הרבה יותר גדול.

ינון אזולאי: איפה הסיפור?

ינון אזולאי: כי פה אתה כבר ממסה, ואתה רוצה לתת את המכה, ואתה נותן את המכה על אזרחי מדינת ישראל, ומצד שני אתה נותן להם להרוויח.

אלכס קושניר: לא נותן להם להרוויח כלום.

משה גפני: זה מה שיהיה גם בממותקים.

אלכס קושניר: סליחה, אם יש מישהו שפותח משאית ומוכר ליד קריית ארבע כלים חד-פעמיים, אז יש משטרה בשביל זה.

משה גפני: לא קריית ארבע, בבקעה באיזשהו מקום.

ינון אזולאי: הוא נוסע עם זה לבקעה, לא משנה.

אלכס קושניר: יש משטרה שתטפל בזה.

משה גפני: אני שואל מה הם עושים.

משה גפני: עם כל הכבוד, זו לא הברחה של סמים.

משה גפני: מה עושים עם אותו אחד, שהעביר למושב סמוך לגבול עם הרשות הפלסטינית?

אלכס קושניר: הם פועלים לפי הדין, אני מאמין.

אלכס קושניר: מה אתם עושים?

משה גפני: אתה לא יודע.

אלכס קושניר: מה אני לא יודע?

אלכס קושניר: אם כזה בן אדם נתפס בניסיון הברחה, מה קורה לו?

משה גפני: מה ניסיון הברחה?

משה גפני: אפשר לחשוב שמדובר על – אני מדבר על כלים חד-פעמיים.

אלכס קושניר: חבר הכנסת גפני, אם הוא מביא ארבע כוסות, לא עושים לו כלום.

אלכס קושניר: אבל אם זו הברחה מסחרית, אז יש דין ופועלים לפי הדין.

משה גפני: מה עושים?

משה גפני: מה עושים?

אלכס קושניר: מה הדין?

אבי חדד: הדין הוא קנס מנהלי.

אבי חדד: כרגע בגלל שאין לו אפשרות להביא לי את האישור ששילם מס קנייה ברשות הפלסטינית, אז אני לא קונס אותו, ובתנאי שיש לו חשבונית P, זאת אומרת חשבונית שמעידה על קנייה.

אבי חדד: במידה והוא בא בלי שום חשבונית, בלי מס קנייה, אני קונס אותו - - -

ינון אזולאי: מה זה לא קונס אותו?

ינון אזולאי: אתה לא קונס אותו והוא יכול למכור את זה פה?

אלכס קושניר: לא פה.

אבי חדד: לא פה.

אבי חדד: אני מונע כניסה, אני לא מאפשר לו להיכנס.

ינון אזולאי: הוא שואל אותך שאלה פשוטה: לא תפסתם אותו מבריח במעבר.

ינון אזולאי: הוא הגיע לבקעת הירדן, הגיע לטבריה בסופו של דבר, שם את המשאית שם, פירק את הסחורה.

ינון אזולאי: באת, אמרו לך: הרשות הפלסטינית באה לפה, נתנה את הסחורה, אחד הבריח.

משה גפני: ברשות הפלסטינית אין חוק.

ינון אזולאי: השאלה שלנו היא פשוטה: אתה אומר שאתה לא יכול לתת לו קנס, כי שם אין את החוק, מצד אחד.

ינון אזולאי: מצד שני, הוא פה ימכור את הסחורה הזאת.

אלכס קושניר: אבל אם הוא פה, הוא כן כפוף לחוק הישראלי.

אלכס קושניר: אם הוא בישראל אז יש הברחה.

ינון אזולאי: לא, הוא אומר לך שהוא לא יכול לתת לו - - -

משה גפני: הוא לא יכול לעשות לו כלום.

אלכס קושניר: בטח שכן.

ינון אזולאי: הוא אמר את זה, לא אני.

אלכס קושניר: הוא ביצע הברחה, לא?

משה גפני: לא.

יגאל פחימה: גובי מכס המעברים נמצאים במעברי הגבול.

יגאל פחימה: היחידה שאחראית על האכיפה בשוק המקומי זו היחידה שאני מנהל.

יגאל פחימה: יש לנו עובדים, שאם אנחנו מאתרים טובין חשודים כמוברחים, בין היתר גם טבק, טובין חייבי מס קנייה, אנחנו מחרימים אותם ואחרי זה משמידים אותם.

יגאל פחימה: זאת אומרת, אם אני מוצא בבית עסק - - -

משה גפני: אבל לא זאת הייתה השאלה שלי.

אלכס קושניר: לא, גפני, זאת הייתה השאלה שלך.

אלכס קושניר: אתם לא יכולים.

אלכס קושניר: די.

יגאל פחימה: אם אנחנו תופסים בבית עסק טובין, שאנחנו יודעים שהמקור שלהם בשטחים ולא שולם עליהם מס קנייה, הטובין האלה יוחרמו, ולאחר מכן או שישולם המס או שהם ילכו להשמדה.

יגאל פחימה: אותו דבר מבוצע בטבק, אותו דבר מבוצע באלכוהול.

משה גפני: השאלה שלנו הייתה: אותו אחד פלסטיני, שהביא סחורה מהרשות הפלסטינית, על פי החוק שם הוא איננו מחויב במס הזה, שעליו אנחנו מדברים, אני לא מדבר על דברים אחרים.

יגאל פחימה: כרגע, במצב הנוכחי.

יגאל פחימה: כן, זה בדרך.

ינון אזולאי: אין בעיה, עזוב בדרך.

ינון אזולאי: כרגע הוא מדבר.

משה גפני: הוא בא אליך ואומר לך: מה אתה רוצה ממני?

משה גפני: אני פעלתי על פי החוק ברשות הפלסטינית, ושם עדיין לא החילו את החוק הישראלי לגבי מס קנייה.

אלכס קושניר: אבל הוא פעל בניגוד לחוק, כי נכון להיום ישראל לא מכניסה את הסחורה הזאת.

יגאל פחימה: גם היום - - -

אלכס קושניר: שנייה, לא, אני מבקש להפסיק את הדיון הזה, כי אנחנו חוזרים בלופים.

משה גפני: אבל לא קיבלתי תשובה.

אלכס קושניר: אז הינה, אני עונה לך תשובה מאוד מאוד פשוטה.

משה גפני: בבקשה.

אלכס קושניר: קודם כול אין כניסה.

אלכס קושניר: אם מבוצעת הברחה והציוד נתפס בתוך שטח ישראל, הציוד הזה מושמד.

אלכס קושניר: אני צודק?

משה גפני: לא.

יגאל פחימה: כן.

אלכס קושניר: אני צודק.

אלכס קושניר: מה לא?

אלכס קושניר: התשובה היא כן.

משה גפני: אבל אין חוק ברשות הפלסטינית.

אלכס קושניר: אבל הבן-אדם עושה פעולה פלילית בזה שהוא מבריח פנימה.

אלכס קושניר: מספיק.

אלכס קושניר: בבקשה, המשרד לאיכות הסביבה, שתי נקודות.

אופיר כץ: רגע, אבל שאלתי כמה כסף זה יכניס.

אופיר כץ: הרי אם עשינו את השינוי הזה, במקום 600 מיליון - - -

אלכס קושניר: עוד לא עשו את החישוב הזה.

אלכס קושניר: אני מבקש שתי תשובות: אחת, קודם כול לגבי הנושא של גובה המס.

אלכס קושניר: אבל לפני זה, כי זה יעורר פה עכשיו הרבה ויכוח, מה הממשלה הולכת לעשות כדי לעודד שימוש ברב-פעמי והסברה?

אלכס קושניר: בבקשה.

אלכס קושניר: לא מה היה, מה יהיה.

ינון אזולאי: לא היה.

אלכס קושניר: שנייה.

אלכס קושניר: בבקשה.

מה שהיה הוא שיהיה.

אביטל עשת: המשרד מבצע מגוון של פעולות כדי לצמצם את המפגעים של פסולת פלסטיק חד-פעמי בשטח הפתוח ובמרחב העירוני: פעולות של הסברה, של תמיכה תקציבית ברשויות מקומיות ושל אכיפה.

אביטל עשת: פעולות אלה מסתכמות ב-200 מיליון שקלים, ואני אציין דוגמאות בודדות של דברים שמתחילים עכשיו.

אביטל עשת: קודם כול בשבועות הקרובים אנחנו נעלה קמפיין חדש לעידוד שימוש בכלים רב-פעמיים.

אביטל עשת: הוא בעצם מצטרף לקמפיינים השנתיים שאנחנו עושים, שהם ממוקדים בחופי הים ועולים בעונת הרחצה כל שנה, עם המסר שחד-פעמי לא בים שלי.

אביטל עשת: מבחינת תמיכות, יש קול קורא בהיקף של 50 מיליון שקלים לרשויות מקומיות, ששלב א' שלו כבר יצא, לניטור הלכלוך במרחב העירוני.

אביטל עשת: ההמשך יהיה שלב ב' של ביצוע תוכניות למניעת השלכת פסולת במרחב.

משה גפני: לא הבנתי, ניטור מה?

אביטל עשת: לכלוך במרחב העירוני.

אביטל עשת: בדיון הראשון הצגנו ממצאים ראשונים מאותו סקר שהם עשו, שבו תמכנו, והראו ש-79% מפרטי הלכלוך במרחב העירוני הם פסולת פלסטיק חד-פעמי.

אביטל עשת: 35% מתוך זה הכלים שהם במסגרת המס שנידון כאן.

אביטל עשת: וחוץ מזה, יש קול קורא נוסף בהיקף של 45 מיליון שקלים, תמיכה ברשויות מקומיות לרכוש מדיחי כלים לגני ילדים, כולל גם רכש של כלים רב-פעמיים ולממן את עלויות ההתקנה.

אביטל עשת: קול הקורא הזה פורסם לפני כמה חודשים.

אביטל עשת: סבב ראשון של אישורי תמיכה יצא עוד החודש עבור אלפי גני ילדים, ויהיה גם המשך לזה.

אביטל עשת: ויש גם פרויקט בחופי הים, גם נושא שעלה פה, בתמיכה של 8 מיליון שקלים להקמת עמדות לשטיפת כלים בחופי הים.

אלכס קושניר: מה עם מה שאני ביקשתי שתבדקו, הנושא של מוסדות חינוך?

מתן יגל: אני אתייחס לזה.

מתן יגל: אני מאגף תקציבים, משרד האוצר.

מתן יגל: אז באמת בהמשך הפעילות שהמשרד להגנת הסביבה עושה, וגם עכשיו עושה פעילויות חדשות בעקבות הצעד הזה, יש עוד פעילויות נוספות שאנחנו רוצים באמת לעשות.

מתן יגל: אחת מהן, בשביל לעודד את השימוש בכלים רב-פעמיים, לתקצב כסף לרשות הטבע והגנים להקים בפארקים בכל הארץ מתקנים לשטיפת כלים, כדי שאם בן אדם רוצה עכשיו לצאת לטבע ולהשתמש בכלים רב-פעמיים, באמת יהיה לו פתרון של מתקני שטיפה בכל הגנים הלאומיים.

מתן יגל: מעבר לזה, אנחנו רוצים לעשות דרך משרד החינוך קול קורא של רכש מדיחים במוסדות חינוך.

מתן יגל: הרעיון הוא לתת מענה למוסדות תורניים פנימייתיים, פנימיות של נוער במנהל החינוך ההתיישבותי.

מתן יגל: זה בעיקר מוסדות שבהם יש מספר של תלמידים, שדרך הקול הקורא נוכל לאפשר להם רכש של מדיחי כלים.

ינון אזולאי: יש עוד מוסדות, לאו דווקא תורניים.

אלכס קושניר: מוסדות חינוך פנימייתיים.

אלכס קושניר: לא, הוא פשוט פורט אותם.

לא, גם רווחה.

יש פנימיות של רווחה.

אלכס קושניר: כן, כמובן.

מתן יגל: עכשיו, מעבר לזה, יש את הסיפור של בתי החולים שעלה פה בוועדה.

מתן יגל: גם קיימנו שיח, חברי הכנסת, לאחר הדיון האחרון.

מתן יגל: אנחנו ביקשנו ממשרד הבריאות לערוך קודם כול בחינה של כל בתי החולים, לראות מה המצב.

מתן יגל: הרעיון שבכל בתי חולים שבו אין מדיחי כלים, והבנתי ממך שדיברת עם לא מעט מנהלי בתי חולים שבאמת אין, אנחנו באמת נאפשר ונתקצב - - -

ינון אזולאי: אבל אמרתי לך גם שהבעיה זה לא רק מדיחי הכלים.

ינון אזולאי: זה פחות נוגע אליך.

ינון אזולאי: הבעיה היא זיהומית.

ינון אזולאי: זה לא קשור אליך, אבל חשוב להדגיש את זה.

ינון אזולאי: זה פותר להם אולי בעיה כספית בקניית המדיח, אבל לא פותר להם את הבעיה מבחינה זיהומית.

ינון אזולאי: אגב, אם אתה מדבר מבחינה כספית, גם מבחינת כוח אדם הם צריכים להגדיל את כוח האדם.

מתן יגל: דרך אגב, ככלל אני חושב שהשימוש בכלים רב-פעמיים מבחינה כספית בסוף חוסך כסף.

מתן יגל: גם דיברנו על זה בדיונים הקודמים.

אלכס קושניר: בסדר, אין צורך בחידוש מלאי.

אלכס קושניר: בואו נתקדם.

משה גפני: רגע, אתם הקצבתם לזה כסף?

משה גפני: מה שאתה אמרת עכשיו עולה הרבה כסף.

משה גפני: הקצבתם לזה כסף או שאנחנו עוד שנה נדבר עוד פעם למה לא ביצעתם?

משה גפני: מאיפה הכסף הזה?

מתן יגל: לא, במסגרת תקציב המדינה נלקח הדבר הזה בחשבון.

משה גפני: כמה כסף?

מתן יגל: כרגע אני עוד לא יודע להגיד כמה כסף בדיוק יצא על הדבר הזה.

ינון אזולאי: תוך כמה זמן אתם מוציאים את הנוהל?

מתן יגל: עד סוף חודש אפריל כבר יצאו הקולות הקוראים גם של משרד החינוך ושל - - -

ינון אזולאי: כלומר, אתה אומר שלפני סוף דצמבר 2022 לא יהיה?

מתן יגל: לא, לא, לא.

מתן יגל: רגע.

ינון אזולאי: לא יהיה להם.

מתן יגל: אני אפריד שני דברים.

מתן יגל: הסיפור של משרד החינוך, כי זה לא מעט מוסדות, אז הם ביקשו כארבעה חודשים להיות כבר מוכנים לצאת החוצה עם הקול הקורא שלהם.

מתן יגל: במשרד הבריאות אני מאמין שהתהליך יהיה הרבה יותר מהיר, כי זה בסך הכול מיפוי של לא הרבה בתי חולים.

ינון אזולאי: כשאתה מדבר על מוסדות החינוך במשרד החינוך, אתה מדבר על האגף למוסדות תורנים, שזה יהיה דרכו או שזה יהיה במשרד החינוך?

ינון אזולאי: כי הרי לא כולם מתוקצבים במשרד החינוך כמשרד החינוך.

ינון אזולאי: יש את אגף מוסדות תורניים שמתוקצבים בפנימיות, בעיקר בפנימיות של הישיבות - - -

אלכס קושניר: ינון, אני אגיד לך למה אני קוטע אותך.

אלכס קושניר: זה סיפור מורכב, וצריך לוודא שכל מוסדות החינוך בפנים.

ינון אזולאי: זו השאלה ששאלתי.

ינון אזולאי: ויותר מזה, זה הסיפור.

ינון אזולאי: אנחנו יודעים מה זה נוהל תמיכות שאמור לצאת, אתה ראית את זה פה, ואתמול דיברנו על ה-100 מיליון של נוהל התמיכות של הקורונה, שמונה חודשים עד שהוא יצא, ושנה וחצי עדיין לא סיימו איתו.

ינון אזולאי: כלומר, עוד פעם, חוזרים לאותו מקום.

ינון אזולאי: אתה עושה צו ומטיל הכול, ונוהל התמיכות אומר:

ינון אזולאי: לפני אפריל לא נתחיל איתו.

אלכס קושניר: אני רק רוצה לומר לך, שהנושא הזה של קול קורא למוסדות החינוך - -

ינון אזולאי: ולבתי חולים אותו סיפור.

אלכס קושניר: - - ולבתי החולים זה משהו שנולד וקרה בעקבות הדיונים שלנו כאן בוועדה, בעקבות הדרישות שלכם ושל כולנו.

אלכס קושניר: ולכן זה ברור שהתהליך הזה צריך לקחת כמה חודשים, כדי לצאת לקול קורא, אבל זאת הדרך – אולי לא האפקטיבית ביותר, אבל אולי היחידה – לספק את מדיחי הכלים ואת הכלים הרב-פעמיים לאותם מוסדות.

אלכס קושניר: לכן אנחנו כאן בוועדה נלחץ ונוודא שקודם כול - - -

משה גפני: אבל, אדוני היושב-ראש, זה לא בפעם הראשונה שמביאים בשבועות האחרונים נושאים שיכולים להיות טובים ולהגיד: אנחנו עושים פעולות כדי למנוע את התקלות שיכולות להיות, אבל את המס אתם מטילים עכשיו, ואת הבעיות האלה שצריך לפתור - - -

אלכס קושניר: אנחנו נפתור.

ינון אזולאי: אתה התחלת מס, ותסתכל כמה בעיות צפות, שהם מסכימים איתן.

משה גפני: תראה כמה בעיות יש.

אלכס קושניר: אחרי הדיונים כאן.

אלכס קושניר: בגלל זה אנחנו פה.

ינון אזולאי: אחרי מעט הדיונים שעשינו פה.

ינון אזולאי: שלושה דיונים זה לא איזשהו משהו גדול, שאפשר להתגאות בזה במס כזה כבד.

ינון אזולאי: אפשר רק להתבייש שזה רק שלושה דיונים, כשיש עוד הרבה מה לעשות.

ינון אזולאי: ובכל זאת, אתה רואה עוד כל כך הרבה בעיות שצפות, ובאיזושהי ריצת אמוק להביא עוד כסף למדינה.

ינון אזולאי: זה לא עסק.

ינון אזולאי: חבר'ה, אתם צריכים להבין: אתה רוצה להטיל מס על האזרחים, אתה רוצה להטיל מס על בתי החולים, על המסכנים – אין בעיה.

ינון אזולאי: אתה רוצה?

ינון אזולאי: החלטת לעשות את זה, זה הקו שלך?

ינון אזולאי: אין בעיה.

ינון אזולאי: אבל למה עכשיו?

אלכס קושניר: אני לא מטיל מס על מסכנים, ינון.

ינון אזולאי: אבל למה לא עוד חודש?

ינון אזולאי: למה עוד חודשיים?

ינון אזולאי: תעשה דיון כמו שצריך.

ינון אזולאי: למה להתחיל אותו, ישר לתת להם - - -

אלכס קושניר: כי כבר היום יש ילדים ויש בעלי חיים שנפגעים מכל הזבל - - -

ינון אזולאי: ויש חולים שנפגעים.

ינון אזולאי: סליחה, אני דואג לאנשים לפני שאני דואג לבעלי חיים, עם כל הכאב שלי לבעלי חיים.

אלכס קושניר: אני התחלתי מילדים, אם לא שמת לב.

אלכס קושניר: אני התחלתי מילדים.

ינון אזולאי: יפה.

ינון אזולאי: בסדר, אז בוא נדאג קודם כול להם.

אלכס קושניר: עכשיו אני מבקש לעבור לנושא הבא שנשאלתם.

כדור הארץ יהיה בריא, אבל האנשים יהיו חולים.

ינון אזולאי: הגנת הסביבה הזאת שיגעה לנו את המוח, גומרים את האנשים, עושים אותם חולים, ואחר כך תגידו לנו: זה הבריאות.

ינון אזולאי: לא באמת, זה כבר מוגזם.

ינון אזולאי: כדור הארץ שמתפוצץ לנו בפנים בסופו של דבר.

כדור הארץ יהיה בריא, האנשים יהיו חולים.

אלכס קושניר: חבר הכנסת אשר, אתה רוצה לקבל תשובה לשאלה ששאלת?

ינון אזולאי: כדור הארץ עוד יתפוצץ לנו בפנים.

אני מחכה בסבלנות.

אלכס קושניר: אני בדיוק רוצה לעבור לזה.

אופיר כץ: אבל חלק מהפעולות שהמשרד הציג אלה פעולות שנעשו כבר בעבר, למרות - - -

אלכס קושניר: חלקן כן, אבל יש הרבה - - -

אופיר כץ: אבל אם מכניסים כמעט 600 מיליון, למה משקיעים כל כך מעט כסף - - -

אלכס קושניר: זה לא מעט.

אלכס קושניר: אם תעשה חשבון - - -

אופיר כץ: זה מעט.

אופיר כץ: יש פה דברים שהיא אמרה שכבר נעשו, כמו החופים ודברים כאלה.

אופיר כץ: אז למה לא להשקיע יותר כסף בהסברה - - - אין לכם עוד יוזמות להציע?

אני מחכה לראות את המכונות באתרי הטבע.

אביטל עשת: אני הצגתי יוזמות - - -

אופיר כץ: לא מה שאמרת.

אופיר כץ: אין לכם עוד דברים?

אופיר כץ: כי נכנס פה 600 מיליון שקל.

אופיר כץ: אתם יכולים להשתמש בזה.

אלכס קושניר: שנייה.

אלכס קושניר: בבקשה, רציונל על גובה המס.

ינון אזולאי: וגם אם אפשר להגיד, כמה כסף סך הכול נוצל כבר, לאחר שהגישו את הבקשות בצהרונים וברשויות המקומיות, מה שאמרת, 45 מיליון אמרת שהקצו לזה, כמה מתוך זה כבר נוצל וחולק?

ינון אזולאי: לא כמה צבוע, כמה חולק, בפועל הגיע?

אביטל עשת: עניתי.

ינון אזולאי: לא שמעתי.

אביטל עשת: עניתי שהתחייבויות יתחילו לצאת החודש.

אביטל עשת: רק לפני כמה חודשים פורסם הקול הקורא לגני הילדים, והתחייבויות - - -

ינון אזולאי: ואתם לא יודעים כמה התחייבויות?

אביטל עשת: מה זאת אומרת לא יודעים כמה התחייבויות?

אביטל עשת: 200 רשויות הגישו, 200 רשויות תקבלנה, וההתחייבויות הראשונות יתחילו לצאת החודש.

אלכס קושניר: כן, בבקשה, רציונל של גובה המס.

יובל לסטר: שמעתי פה הרבה פעמים שהמס נועד לחנך את הציבור או אמירות כאלה.

יובל לסטר: המס שאנחנו יצרנו לא נועד לחנך את הציבור, הוא נועד – אחד, להפנים את - - -

אלכס קושניר: לא, עזוב, אני רוצה לשמוע על רציונל גובה המס.

אלכס קושניר: תשובה קצרה לשאלה קצרה.

אלכס קושניר: קדימה.

משה גפני: תן לשמוע.

יובל לסטר: לגובה המס כבר ענינו בעבר.

יובל לסטר: הדרך שבה אנחנו חישבנו - - -

משה גפני: לא לחנך את הציבור, אמרת, אלא מה?

יובל לסטר: זה להפנים עלות חיצונית, השפעה שלילית שיש כתוצאה מצריכה - - -

משה גפני: אז זה חינוך.

זה חינוך.

יובל לסטר: לא, זה להכווין התנהגות.

אלכס קושניר: לא, תקשיב, יובל, ביקשתי ממך לענות על שאלה אחרת, תענה על שאלה אחרת.

אלכס קושניר: אל תכניס אותי לדיון פילוסופי שוב מחדש.

אלכס קושניר: אנחנו כבר שלושה דיונים בפילוסופיה.

אלכס קושניר: קדימה, גובה המס.

משה גפני: מה פילוסופי?

ינון אזולאי: ולא יוצא מזה כלום, זו הבעיה שלנו.

משה גפני: אנחנו לא מצליחים לשכנע אותך?

אלכס קושניר: לא.

אלכס קושניר: גובה המס, בבקשה.

ינון אזולאי: איך האוצר מצליח לשכנע אותך כל פעם מחדש ואנחנו לא?

ינון אזולאי: זה משגע אותי.

ינון אזולאי: ופעם היית - - -

אלכס קושניר: אומרים באנגלית: great minds think alike.

משה גפני: אני הולך ללמוד אצלם.

זה הקסם האישי - - -

משה גפני: אבל למה הקסם האישי שלנו לא עובד עליו?

אלכס קושניר: חבר הכנסת גפני, בבקשה.

כי הקסם האישי של מישהו אחר עובד, מה יש.

אלכס קושניר: חבר הכנסת אשר, אתה רוצה תשובה לשאלה ששאלת?

אני מחכה בסבלנות.

אלכס קושניר: אתה לא מחכה בסבלנות, אתה מפריע ביעילות.

אלכס קושניר: בבקשה, יובל.

יובל לסטר: אז הסברנו את בדיונים הקודמים, גובה המס נקבע על בסיס מחקר שביצענו לגבי כיצד נוביל לשינוי התנהגות, כך שתהיה צריכה פחותה בשימוש בכלים חד-פעמיים?

יובל לסטר: והגענו לנקודה שמבחינתנו הייתה האופטימום, שהייתה על ידי זה שנכפיל את המחיר עבור הצרכן.

יובל לסטר: ולכן על בסיס זה נקבע גובה המס.

למה להכפיל?

ואם זה יהיה 80%?

אופיר כץ: איפה המחקר?

אם זה היה תוספת לא של 100% אלא 80%?

יובל לסטר: המחקר הזה פורסם כבר לפני חודשים רבים - - -

משה גפני: כן, אבל למה להכפיל?

משה גפני: למה לא פחות או יותר?

משה גפני: למה הסכום הזה?

יובל לסטר: יש עקומת ביקוש.

יובל לסטר: הגענו לנקודה שבה זה היה הגובה האפקטיבי ביותר על מנת להכווין את ההתנהגות, שמצד אחד תפנים את ההשפעה השלילית של הצריכה של כלים חד-פעמיים על הסביבה ועל הציבור, ומצד שני עדיין - - -

משה גפני: איך הגעתם - - -

ינון אזולאי: הממ"מ של הכנסת, אם קראתם את המחקר שלהם גם, זה לא בדיוק - - -

יובל לסטר: - - - של המחקרים שלנו - - -

ינון אזולאי: לא, הוא מביא שם, שמי שצורך את החד-פעמי ימשיך לצרוך אותו גם במידה שזה יעלה.

אלכס קושניר: אבל זה לא מה שקורה בעולם.

ינון אזולאי: מה זה לא מה שקורה?

מתן יגל: אנחנו מניחים שהציבור משנה התנהגות בעקבות - - -

100%.

ו-80% לא?

תוספת של עלות דיפרנציאלית אחרת?

מי קבע את ההכפלה?

למה לא לשלש?

למה לא 50% מזה?

מי קבע את זה?

איזה מחקר יודע לקבוע דבר כזה?

אלכס קושניר: בבקשה, תשובה.

יובל לסטר: זה מחקר שבודק גמישות של ביקוש.

יובל לסטר: אתה שואל אזרחים: מתי הם יגיעו לנקודה שבה הם יפחיתו את הצריכה שלהם?

יובל לסטר: עשינו את זה על אוכלוסיות שונות, מדגם מייצג של מדינת ישראל.

יובל לסטר: כל המידע הזה מופיע במחקר הזה, אני מזמין אתכם לעיין בו.

יובל לסטר: והגענו לנקודה שבה זה האופן האפקטיבי ביותר - - -

ינון אזולאי: מה זה האפקטיבי?

ינון אזולאי: של כמה אתה מגיע?

ינון אזולאי: של 100% שיפסיקו?

יובל לסטר: לא, אתה מקטין את הצריכה ב-40%.

ינון אזולאי: אין בעיה, אם היית מכפיל את זה פי שלושה או פי ארבעה, ככל הנראה 100% היו מפסיקים לקנות.

ינון אזולאי: למה לא עשית את זה פי ארבעה?

יובל לסטר: קודם כול אני לא בטוח שזה נכון - - -

ינון אזולאי: עשית את המחקר הזה?

ינון אזולאי: אני עשיתי את המחקר הזה, בדקתי את זה.

ינון אזולאי: יצאתי לשוק, בדקתי עם 30 אנשים ושאלתי אותם.

ינון אזולאי: אני אומר לך, בדקתי אנשים.

ינון אזולאי: הינה, קח אותי: אם היית מכפיל את זה בארבע, אני אומר לך: לא הייתי קונה חד-פעמי בכלל.

יובל לסטר: אוקיי.

ינון אזולאי: אני, ושאלתי עוד כמה אנשים מכל מיני מגזרים, אמרו לי: אם היית מכפיל את זה בארבע לא הייתי עושה את זה.

ינון אזולאי: למה אתה חושב שבשתיים כן ולא בארבע?

אביטל עשת: בדקנו עד עלייה ב-150%.

אופיר כץ: עשיתם מחקר כזה בעבר על מוצרים, שבדקתם כמה להטיל מס?

יובל לסטר: אנחנו בדקנו כל מיני אופציות, איך הכי נכון להטיל מס על כלים חד-פעמיים.

אופיר כץ: לא, לפני כלים חד-פעמיים.

והלכתם למספר עגול.

כפול.

למה לא 80?

אלכס קושניר: אני מציע להעלות את זה ל-300%.

אוה, למה לא?

אם זה יביא את המטרה, למה לא?

ינון אזולאי: אני אומר לך ב-400, לא ב-300.

ינון אזולאי: 300 אני עוד קונה 10% מהצריכה שלי.

ינון אזולאי: ב-400% תעלה, אני מפסיק לקנות.

אני דואג לכדור הארץ, מה אתה רוצה?

ינון אזולאי: אני מפסיק לקנות, אני אומר לך.

אלכס קושניר: אתה לא מדגם מייצג.

ינון אזולאי: אני לא עובר לכוס זכוכית, אני פשוט מתחיל לשתות עם הידיים, כמו שהיינו בברזיות של הילדים.

מותר לי לשאול שאלה?

אלכס קושניר: כן, בטח.

אתם מדברים בעצם על 100%, אבל בפועל זה בין 150% ל-200%, עם המס בנקודות, על היבואן והצרכן והמע"מ, והכול ביחד.

בסופו של יום לצרכן זה מגיע לא לפי המחקר שלכם, זה מגיע יותר.

ולדימיר בליאק: למה?

ולדימיר בליאק: בדקת את זה?

בדקתי את זה בכלים שיש לי, לפחות כמו הסקר שהם עשו פחות או יותר.

בדקתי עם יבואנים.

ולדימיר בליאק: לא בדקת.

קריאות: - - -

אלכס קושניר: שנייה.

אלכס קושניר: חברת הכנסת נירה שפק לא קיבלה תשובה לגבי פריסה - - -

גם אני עוד לא קיבלתי.

אופיר כץ: גם באופוזיציה לא קיבלו תשובות.

אלכס קושניר: נירה, בבקשה, תחדדי את השאלה.

צריך להיות בבידוד כדי לקבל תשובות פה?

תגיד לי.

אלכס קושניר: אתה קיבלת תשובה.

אלכס קושניר: לא קיבלת אותה, אבל קיבלת.

לא קיבלתי תשובה על כמה זה עולה - - -

אופיר כץ: אני לא קיבלתי.

אלכס קושניר: אתה עוד לא, הוא כן.

אלכס קושניר: נירה, בבקשה.

ינון אזולאי: נירה, את בפריז או שחזרת לארץ?

נירה שפק: אני בארץ.

נירה שפק: אני בבידוד.

אופיר כץ: תיסעי למקומות שגנץ נוסע, לא יהיה על המדינות האלה בידוד.

אלכס קושניר: בבקשה, נירה, תשאלי שאלה.

משה גפני: למה את בבידוד?

אלכס קושניר: לא שואלים את נירה שאלות, נירה שואלת שאלה.

אלכס קושניר: יש הבדל.

משה גפני: שאלתי למה היא בבידוד.

אלכס קושניר: היא עוד מעט תבוא לפה, תשאלו אותה.

אלכס קושניר: נירה, בבקשה.

הוא מודאג.

מה אתה רוצה?

משה גפני: למה אתה בבידוד, נירה?

נירה שפק: כי חזרתי מחו"ל, והוחל החוק אתמול ב-24:00 בלילה.

אלכס קושניר: נירה, בבקשה.

נירה שפק: אני שוב מתעקשת לשאול את השאלה, לא קיבלתי תשובה.

משה גפני: לא רק שרים נוסעים, גם חברי כנסת?

ולדימיר בליאק: זאת הייתה משלחת פריטטית, חבר הכנסת גפני.

משה גפני: אה, לא רק שרים נוסעים, גם חברי כנסת.

ולדימיר בליאק: לא, הייתה משלחת פריטטית, גם חברי אופוזיציה נסעו.

נירה שפק: תודה, ולדימיר.

ינון אזולאי: קודם כול תודה על הפרגון שלכם.

ינון אזולאי: כל הכבוד.

משה גפני: אבל אני לא נסעתי.

אלכס קושניר: תיסע.

משה גפני: מה פתאום?

אלכס קושניר: גם אני לא נסעתי.

משה גפני: מצוין.

אופיר כץ: אלכס, נראה לי אינטרס שלך לדאוג שגם הוא ייסע בפריטטיות.

אלכס קושניר: יש מצב.

ינון אזולאי: אגב, האינטרס שלנו לדאוג ששניכם נוסעים.

ותיתן לו בקבוק לדרך.

אלכס קושניר: כן, פטור ממכס.

אלכס קושניר: בבקשה, נירה.

נירה שפק: שוב, חוץ מהתשובה שקיבלתי שהמסמך לא מולי לא קיבלתי תשובה.

נירה שפק: אני ביקשתי לדעת, האם יש אוטומציה?

נירה שפק: זאת אומרת, שאנחנו לא יוצרים שוב צוואר בקבוק.

נירה שפק: האם אחד או אחת שמחזיק במלאי יכולים להיכנס, להקליד, לקבל תשובה מצידי בלי מגע יד אדם, כי ההגדרות, כמו שאלכס פירט, קיימות, ולא קיבלתי תשובה לזה.

נירה שפק: לא רוצה עוד נקודת חיכוך.

אלכס קושניר: נירה, רק כדי שאני אבין את מה שאת שואלת.

אלכס קושניר: את שואלת בעצם מה התהליך לקבלת אישור לפריסה?

נירה שפק: כן, התהליך צריך להיות - - - אם אתה מחזיק מלאי בסכום – מה אתה מצהיר?

נירה שפק: – בסכום של עד 10,000.

נירה שפק: הרי הגדרתם שיש לפי מה שנקרא עלות המלאי את הפריסה.

נירה שפק: אני רוצה לדעת איך זה נעשה בפועל.

אלכס קושניר: בבקשה, רשות המיסים.

יגאל פחימה: יש תיבת מייל אלקטרונית שפרסמנו אותה באתר רשות המיסים לגבי היטל מלאי על כלים חד-פעמיים.

יגאל פחימה: מי שמעוניין לקבל פריסה פונה אלינו בתיבת דואר אלקטרונית.

הפריסה עם ריבית?

יגאל פחימה: לא, היא לא נושאת ריבית.

יגאל פחימה: היו לנו כמה בקשות בודדות לפריסה - - -

אלכס קושניר: תוך כמה זמן אישרתם פריסה?

יגאל פחימה: מיידית.

יגאל פחימה: אנחנו מבקשים שישלחו לנו את הצ'קים אלינו למשרד או מסדירים את זה בדרך אחרת, וזה מאושר באופן מיידי.

יגאל פחימה: יש שני עובדים שעובדים על זה.

אלכס קושניר: בסדר?

אלכס קושניר: טוב.

אלכס קושניר: מה שאנחנו נעשה עכשיו.

ינון אזולאי: מה נעשה?

ינון אזולאי: עוד לא קיבלנו תשובות.

אלכס קושניר: שנייה, אתם תקבלו תשובות.

אלכס קושניר: אנחנו נקריא ונסביר את הצו המתוקן שאותו אנחנו רוצים לאשר.

אלכס קושניר: אחר כך אנחנו נשלים את התשובות שחבר הכנסת צריכים לשאול, הצו יפורסם.

משה גפני: למה אתה קודם מקריא, למה לא קודם להשלים את התשובות?

אלכס קושניר: כי אני רוצה להתקדם בתהליך.

משה גפני: לאן אתה ממהר?

אלכס קושניר: בעצם אני מבקש משגית.

אלכס קושניר: שגית, תסבירי את התהליך בבקשה.

שגית אפיק: אתה רוצה להצביע בעצם?

שגית אפיק: זה מה שאתה אומר.

אלכס קושניר: כן.

ינון אזולאי: מה להצביע?

ינון אזולאי: היום?

אופיר כץ: אמרת שלא.

אלכס קושניר: לא אמרתי שלא.

אלכס קושניר: אמרתי על ממותקים לא, על חד-פעמי אמרתי שכן.

אלכס קושניר: תבדוק.

אלכס קושניר: בבקשה.

אלכס קושניר: לא, תן לה רגע להסביר.

אלכס קושניר: שנייה, אתה תשאל.

ינון אזולאי: אתה באמת רוצה להצביע היום?

אלכס קושניר: כן.

ינון אזולאי: נראה לך?

אלכס קושניר: כן.

ינון אזולאי: לא חסר לנו גזירות של חנוכה, אתה מוסיף לנו עוד גזירה?

אלכס קושניר: קדימה, בבקשה.

ינון אזולאי: אל תעשה את זה יום, אלכס.

אופיר כץ: יש כל כך הרבה סימני שאלה.

ינון אזולאי: עוד שבוע תעשה את זה, שיביאו את הכול מסודר.

אלכס קושניר: אבל עוד שבוע זה אומר שהם כרגע משלמים מס יותר.

ינון אזולאי: תפסיק להם את זה.

אלכס קושניר: לא, אני לא יכול להפסיק את הצו.

ינון אזולאי: אבל תוציא חדש עוד שבוע.

ינון אזולאי: תן להם אוויר.

אלכס קושניר: אני לא יכול.

אלכס קושניר: לא.

אופיר כץ: אתה מבין גם מה שאתה אומר מוכיח שכל התהליך הזה הוא פסול.

אלכס קושניר: לא נכון.

אופיר כץ: כן נכון.

ינון אזולאי: אסור לך לעשות את זה.

ינון אזולאי: אסור לעשות את זה.

אלכס קושניר: ינון, קודם כול מותר לי לעשות את זה.

ינון אזולאי: מבחינה מוסרית אסור לעשות את זה, לא מבחינה חוקית.

אלכס קושניר: למה?

אלכס קושניר: אבל כרגע הם משלמים יותר מס, אני רוצה להפחית.

ינון אזולאי: אז תפסיק להם את זה.

ינון אזולאי: תעצור להם את המס הזה.

ינון אזולאי: הם עדיין לא יודעים.

אלכס קושניר: אבל אתה מבין איזה טלטלה אתה עושה - - -

ינון אזולאי: לא נכון, טלטלה שתפסיק להם את זה - - - שבועיים או שלושה.

אופיר כץ: מה שאתה אומר מצדיק את הטענה שלנו, שקודם מביאים את זה לדיון בוועדת הכספים ורק אחרי זה מטילים את הצו.

אופיר כץ: הינה, בגלל מה שאתה אומר עכשיו: אני לא רוצה שישלמו - - - בוא נעביר את זה מהר.

אופיר כץ: קודם להביא את זה לדיון, אחרי זה להוציא את הצו.

אופיר כץ: מה שעשינו פה זה עקום.

אלכס קושניר: אנחנו שלושה דיונים בדיון על זה.

אלכס קושניר: שלושה דיונים, שלושה שבועות.

ינון אזולאי: שזה כלום.

ינון אזולאי: אתה רואה שעדיין לא שמעת את בתי החולים שנמצאים בזום - - -

שאנשים משלמים.

אלכס קושניר: אני אגיד לך למה לא שמעתי פה עדיין אף אחד.

אופיר כץ: מה עם מנהלי בתי חולים?

אופיר כץ: עוד לא שמענו אותם.

אלכס קושניר: נכון.

ינון אזולאי: אז תן להם - - -

אלכס קושניר: היועצת המשפטית יכולה לדבר?

ינון אזולאי: תמיד.

אלכס קושניר: תודה.

שגית אפיק: אז אני אתייחס גם למה שאתם אמרתם.

אופיר כץ: צריך להפסיק עם התהליך, שקודם מטילים צו ורק אחרי זה באים - - -

אלכס קושניר: אז תחוקק חוק שיפסיק את זה.

ינון אזולאי: אתה מוכן לחתום איתנו?

ינון אזולאי: יש לי חוק.

אופיר כץ: אתה יושב-ראש הוועדה.

ינון אזולאי: יש לי חוק מוכן.

ינון אזולאי: אתה מוכן לחתום?

ינון אזולאי: אתה תהיה הראשון.

אלכס קושניר: לא, אתה ראשון.

ינון אזולאי: לא, אני נותן לך את הכבוד.

אלכס קושניר: בבקשה.

שגית אפיק: הפרוצדורה הזאת שבה ניתן להטיל מיסוי עקיף באופן אוטומטי, כך שהוא ייכנס לתוקף לתקופה של 60 ימים עד לאישור או לביטול על ידי הוועדה, כמו שהסברתי בישיבה הראשונה, זה מכוח פקודה מנדטורית שממשיכה לחול.

שגית אפיק: לאורך השנים, גם בוועדות הקודמות, הוועדה מאוד מאוד התרעמה על זה, והיו סוג של סיכומים מול משרד האוצר, שלא יפורסמו צווים וייכנסו לתוקף באופן מיידי, אלא שיובאו לדיון בוועדה קודם לכן ויאפשרו לוועדה לשקול את הדברים, ולא שקודם יוטל המס ולאחר מכן יישמעו ההערות.

שגית אפיק: כך נעשה למשל בצו של המשקאות הממותקים.

שגית אפיק: אני כמובן ממליצה לתקן את החקיקה הזאת ולקבוע מנגנון אחר.

שגית אפיק: המנגנון הזה של מיסוי עקיף שמוטל בדרך הזאת זה מנגנון שפוגע בכנסת, פוגע במעמדה של ועדת הכספים, ופוגע גם בעצם בשיטה ובהטלת מס שנעשית באופן חד צדדי על ידי רשות המיסים.

שגית אפיק: אבל משאנחנו נמצאים במצב הזה יש כרגע למעשה שתי אפשרויות שעומדות בפניכם ובפני יושב-ראש הוועדה.

שגית אפיק: היושב-ראש הציג בתחילת הדברים שלו שלוש הקלות, שמוכנים להכניס אותן ולהטמיע אותן בצווים באופן מיידי.

שגית אפיק: אז יש שתי אופציות לצורך הצבעה בעניין הזה.

שגית אפיק: האופציה האחת היא, וזאת האופציה שנהגה גם בעבר בדרך כלל, זו אופציה שאנחנו נקריא עכשיו את הצו, אפשר להקריא את הצו המחמיר, אבל בתוכו כבר נטמיע את השינויים, והשינויים ייאמרו על ידי רשות המסים לתוך הנוסח, כך שתוכלו לראות את שלושת התיקונים שהיושב-ראש דיבר עליהם.

שגית אפיק: לא תצביעו על הצו המחמיר, תאפשרו לרשות המסים לפרסם את הצו המקל, כך שהוא יגיע בהקדם האפשרי בחזרה לוועדה.

שגית אפיק: אני מבינה, גיא, שאתם ערוכים לפרסם אותו היום.

גיא גולדמן: אני מקווה שתוך זמן קצר.

שגית אפיק: תוך זמן קצר.

שגית אפיק: הצו הזה בעצם יבטל את הצו המחמיר, ייכנס במקומו באופן מיידי.

שגית אפיק: בצו הזה תצטרך להיות גם התייחסות ביחס לאותו נוהל של המשרד לאיכות הסביבה ולעבודה לפיו.

שגית אפיק: ואז אתם למעשה תוכלו להצביע על הצו המקל שמבטל את הצו הקודם, עם כל התיקונים שידובר כאן.

שגית אפיק: הצו הזה גם כן ייכנס לתוקף באופן מיידי.

שגית אפיק: לכאורה יהיו לו 60 ימים, אבל ככל שתחליט להצביע עליו עוד היום, אז למעשה אני אניח אותו במליאה לשבוע ימים.

שגית אפיק: ככל שבשבוע הזה לא יוגשו לגביו השגות, הוא ייכנס לתוקף באופן אוטומטי.

אופיר כץ: מה זה אומר להגיש השגות?

אופיר כץ: ומי מדבר במליאה כשמשיגים?

אופיר כץ: איך זה עובד?

שגית אפיק: זה דיון אישי.

שגית אפיק: מספיק שאחד מגיש, זה הופך להיות דיון אישי.

שגית אפיק: אם יוגשו השגות במליאה - - -

משה גפני: יוגשו השגות.

ינון אזולאי: אנחנו מוכנים להתחייב על זה.

אלכס קושניר: השאלה היא לא אם אלא כש - - -

שגית אפיק: הבנתי.

שגית אפיק: כשיוגשו השגות למליאה יהיו שבועיים למעשה לקיים את הדיון בהשגות, בדיון אישי כמו שאמרתי, ולאחר מכן להצביע על הצו.

משה גפני: הנוהג בכנסת שבחנוכה לא מביאים דברים שנויים במחלוקת.

משה גפני: גם במליאה לא מביאים אלא בהסכמות.

שגית אפיק: במליאה לא מביאים.

משה גפני: אני לא זוכר שבוועדה מביאים דבר כזה שנוי במחלוקת.

משה גפני: יש פה מחלוקת ממש.

אלכס קושניר: כן, בבקשה, שאלה, ינון.

משה גפני: אתה מתעלם מזה.

משה גפני: ומה יהיה אם תצביע על זה בשבוע הבא.

אלכס קושניר: אני אגיד לך מה.

אלכס קושניר: יש כרגע יבואנים ויצרנים שמשלמים מס גבוה.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: אז צריך בחנוכה לעשות גזירה כזאת?

אלכס קושניר: אבל אני רוצה שישלמו מס נמוך יותר.

אלכס קושניר: הגענו פה להסכמות, עשינו תיקונים חשובים, ואני רוצה שזה יחול מהר ככל שניתן.

משה גפני: אתה יכול להביא את זה שבוע הבא.

אלכס קושניר: ואז יש לך עוד שבוע לשלם מס גבוה.

משה גפני: אני גם אצביע נגד - - -

אלכס קושניר: אז יש לך עוד שבוע שהסחורה תקועה במכס, והם לא משחררים כי הם מחכים להקלות שלנו, שאנחנו עכשיו מנסים לייצר.

אופיר כץ: אז אם היינו עושים את התהליך הפוך - - -

אלכס קושניר: אבל לא עשינו אותו.

אלכס קושניר: אז עכשיו הוא ככה.

אופיר כץ: אז זה לא תקין.

אלכס קושניר: אז אני אומר לך שאני נמצא בשיג ושיח מול משרד האוצר, כדי למנוע את זה בפעם הבאה.

אופיר כץ: אוקיי.

אופיר כץ: בוא נגיש הצעת חוק.

אופיר כץ: תגיש, אנחנו נתמוך בך.

ינון אזולאי: קודם כול אני אשאל אותך שאלה בהמשך לדבריך: אתה מוכן להצטרף להצעת חוק שלי שאומרת - - -

אלכס קושניר: אני לא ראיתי אותה.

אלכס קושניר: איך אני יכול להצטרף למשהו שאני לא ראיתי, ינון?

ינון אזולאי: סמוך עליי בעיניים עצומות.

אלכס קושניר: לא במקרה הזה.

ינון אזולאי: טוב, אז אני אשב איתך, אני אראה לך.

ינון אזולאי: ליועצת המשפטית, יש פה הרי שינוי מהותי בצו, והאם זה לא נכון כרגע לא להצביע על הצו הקיים?

ינון אזולאי: בכל מקרה, גם אם נצביע או לא נצביע, לא נשנה את הסטטוס שלו, כי בכל מקרה כרגע על המלאי משלמים גם האזרחים, גם היבואנים.

ינון אזולאי: כולם משלמים.

ינון אזולאי: אז אין נפקא מינה אם עכשיו, בגלל שזה נכנס לתוקף, אני מצביע עליו או לא.

ינון אזולאי: ולחכות עד שיגיע הצו החדש, ועליו נצביע.

אלכס קושניר: אבל הצו החדש מגיע היום.

ינון אזולאי: אני עדיין לא רואה אותו.

ינון אזולאי: כשנראה אותו – וזו השאלה הבאה – האם לא נכון לפרסם אותו להערות הציבור?

ינון אזולאי: כי בסופו של דבר יש פה שינויים מהותיים בצו, והאם לא נכון לפרסם להערות הציבור בנושא הזה?

שגית אפיק: זה לא צווים שמתפרסמים להערות ציבור.

ינון אזולאי: לא התפרסם הצו האחרון?

גיא גולדמן: לא.

גיא גולדמן: אני יכול להסביר.

ינון אזולאי: שנייה, אני שואל את היועצת המשפטית.

שגית אפיק: אם הצו עצמו לא שונה?

ינון אזולאי: לא, הצו עצמו לא פורסם?

שגית אפיק: זה צווים שהם - - -

גיא גולדמן: אני אענה.

גיא גולדמן: אנחנו מפיצים להערות ציבור לפני שאנחנו באים לכנסת.

שגית אפיק: אחרי החלטת ממשלה.

גיא גולדמן: הדיון הציבורי מתקיים פה בוועדה, ואנחנו נותנים מענה לטענות שלכם, לבקשות שלכם.

גיא גולדמן: בהתאם לבקשות שלכם מתוקנים הצווים.

גיא גולדמן: להתחיל את הדיון הציבורי מ-scratch זה לא הגיוני בשלב מתקדם כל כך בתהליך.

שגית אפיק: אני התחלתי את הדברים שלי ואמרתי שיש שתי אפשרויות.

שגית אפיק: סקרתי אפשרות אחת, שזו האפשרות שגם נהגנו בה בעבר בוועדה.

שגית אפיק: אפשרות אחרת היא באמת מה שאתה אומר: הצו הקיים, זה שכבר פורסם, הוא בתוקף עד 18 בדצמבר.

שגית אפיק: למעשה ככל שיתפרסם צו חדש, הוא יכול להיכנס לתוקף אחריו, הוא יכול להיכנס לתוקף באופן מיידי.

שגית אפיק: הוועדה יכולה להחליט שהיא מצביעה על הצו המחמיר, לאפשר לרשות המסים את השהות לפרסם את הצו המקל, אלא שהצו המקל לא מגיע לוועדת הכספים.

שגית אפיק: ולכן המצב יהיה שמה שיונח במליאה, ומה שיאושר על ידי הוועדה כאן, מה שאתם תצביעו עליו, יהיה הצו המחמיר.

ינון אזולאי: שזה לא נכון.

שגית אפיק: ולכן המלצתי על הדרך הקודמת ולא על הדרך הזאת.

ינון אזולאי: שכרגע אנחנו - - -

שגית אפיק: שכרגע יפורסם צו מקל, שמבטל את הצו המחמיר, וההצבעה בוועדה תהיה לגביו.

שגית אפיק: לגבי הצו המקל – השוני בין מה שאתה אומר למה שמוצע כאן הוא הימים.

שגית אפיק: אתה בעצם אומר:

שגית אפיק: אני לא רוצה שעכשיו רשות המיסים תפרסם לי את הצו הזה בשעה הקרובה, אני מבקש רשות המיסים תפרסם את הצו הזה בשבוע הקרוב.

שגית אפיק: זה בעצם ההבדל - - -

אלכס קושניר: אבל בשבוע הזה, ינון, הצו הישן בתוקף.

ינון אזולאי: לא, אני רוצה להוסיף על ההבדל, שלא חידדתי אותו, וזה הרצון שלי, ואם זה נכון וראוי לעשות דבר כזה?

ינון אזולאי: שכרגע אין לי בעיה שיצביעו על הצו ולא יקבלו אותו, ייתנו הפסקה בשבוע הזה, שזה ייתן את הדחיפה לרשות המיסים להביא דברים שיהיו באמת מוסכמים על כולנו.

אלכס קושניר: כבר הסכמנו.

ינון אזולאי: לא.

ינון אזולאי: כשאתה אומר בהסכמה, זה לא בהסכמה, כי אנחנו לא מסכימים.

אלכס קושניר: נכון, יש דברים שאנחנו לא מסכימים.

ינון אזולאי: רוב הדברים עדיין לא הסכמנו.

ינון אזולאי: לכן אני אומר: בוא נצביע עליו כנגד, תפיל את הצו הזה.

ינון אזולאי: אתה באמת רוצה לעזור להם?

ינון אזולאי: תן להם את השבוע, עשרה ימים האלה.

אלכס קושניר: אני לא עושה את זה.

אלכס קושניר: זה מטלטל עוד יותר את המשק.

אלכס קושניר: אם אנחנו מצביעים נגד, מה יקרה?

אלכס קושניר: בשבוע הזה כולם ידחפו – לא.

ינון אזולאי: אדוני היושב-ראש, אם אפשר בעניין הזה לשאול את רשות המיסים: האם זה היה על דעתכם שהצו יפורסם וייכנס לתוקף לפני שיגיע להחלטת הוועדה?

גיא גולדמן: זו החלטה של המשרד.

ינון אזולאי: רגע, שאלתי את מירי.

מירי סביון: לא, אבל זו החלטה של משרד האוצר, אין פה עניין של רשות המיסים.

ינון אזולאי: אתם בעד או נגד דבר כזה?

ינון אזולאי: כלומר, בהיגיון שלכם.

ינון אזולאי: אנחנו יודעים שזה הגיע כל פעם בהסכמות אחרי.

ינון אזולאי: אתה רוצה, גיא?

ינון אזולאי: בבקשה.

גיא גולדמן: כן.

גיא גולדמן: יש גורמים שמוסמכים לקבל את ההחלטות.

גיא גולדמן: הן התקבלו.

גיא גולדמן: לא נפרוט עכשיו כל אחד בתוך המשרד - - -

שגית אפיק: גיא, אנחנו רוצים לדעת לעתיד, האם המלצתכם המקצועית תהיה, כפי שהיא הייתה בעבר בוועדה הזאת, שצווים לא ייכנסו לתוקף לפני שהם מגיעים לכנסת?

שגית אפיק: כגורם מקצועי של רשות המיסים, גם אתה וגם מירי.

גיא גולדמן: אני אענה.

גיא גולדמן: יש צווים שהשיקולים האלה בהחלט נלקחים בחשבון.

גיא גולדמן: אתם ראיתם במשקאות הממותקים, שיש תאריך תחילה עתידי.

גיא גולדמן: היו צווים שהבאנו, גם בעבר, את זוכרת, אפילו רבים היו במועד תחילה עתידי.

גיא גולדמן: היו צווים לעומת זאת – את אמרת שלא היו בכלל, אבל היו – טבק לגלגול, IQOS.

גיא גולדמן: יש עוד צווים מהתחום הזה.

שגית אפיק: היו לגביהם נסיבות מאוד מאוד ייחודיות.

גיא גולדמן: נכון.

גיא גולדמן: בסדר.

שגית אפיק: לגבי טבק לגלגול היו נסיבות מאוד מאוד ייחודיות, שדרשו את הוצאת הצו באופן מיידי, מה שלא היה קיים ביחס לחד-פעמי.

ינון אזולאי: ולהזכיר לך, את המשקאות המתוקים אתם הכנסתם לתוקף ב-1 בדצמבר - - -

אלכס קושניר: לא, שנייה.

ינון אזולאי: זה לא נכון להטעות פה את הציבור ואת חברי הכנסת.

ינון אזולאי: הבאתם אותם ב-1 בדצמבר.

אלכס קושניר: ב-1 בינואר.

ינון אזולאי: לא, זו הדחייה שהבאנו.

אלכס קושניר: לא, זה במיסים.

ינון אזולאי: במיסים, סליחה.

ינון אזולאי: הבאתם אותם ב-1 בדצמבר, כשאתם ידעתם מראש שזה צו שמטורף להביא אותו, מטורף להביא אותו בצורה כזאת.

אלכס קושניר: ינון, ובגלל זה אנחנו כאן בוועדה דחינו את זה.

ינון אזולאי: כן, אבל אתה מבין את הבעיה?

ינון אזולאי: קודם כול עושים את זה.

ינון אזולאי: ייאמר לזכותך, שאמרת שבגלל החד-פעמי אתה אומר להם לדחות את זה בחודש.

ינון אזולאי: ואני אומר לך: גם בחודש זה לא הספיק - - -

אלכס קושניר: אז אני אומר לך, ינון, שלגבי הנושא של פרסום הצווים והדיונים בוועדה, גם אני נמצא על זה בשיח מול משרד האוצר, כדי לנסות שהדברים האלה לא ייקרו בעתיד.

אלכס קושניר: יש לנו עוד צו אחד כזה על סיגריות אלקטרוניות.

ינון אזולאי: אבל שאלנו שאלה על העמדה המקצועית, לא קיבלנו - - -

משה גפני: מה העמדה המקצועית של משרד האוצר?

אלכס קושניר: אז הם אומרים לך שתלוי בצו.

גיא גולדמן: אני כן יכול להגיד שיש מקרים רבים שההמלצה שלנו היא לעשות מועד תחילה אחרי דיון בוועדה.

גיא גולדמן: לעומת זאת, יש מקרים - - -

משה גפני: מה זה "יש מקרים"?

משה גפני: אפשר להחריג.

אופיר כץ: זה צריך להיות הכלל, לא החריג.

אלכס קושניר: זה בדיוק הכלל.

אלכס קושניר: החריג הוא לפני.

משה גפני: אתם תתמכו בחוק - - -

אופיר כץ: בינתיים - - -

אלכס קושניר: לא נכון.

אלכס קושניר: יש לך חמישה, רק שניים הם לפני.

גיא גולדמן: צריך לזכור שיש שיקולים נוספים.

אלכס קושניר: גיא, אני לא בדיון הזה עכשיו.

אלכס קושניר: אני מבקש את הצו, בבקשה.

לילי אור: אתם רוצים להקריא?

שגית אפיק: אני מציעה שנקריא את הצו הקיים, זה שכבר פורסם, ותגידו את התיקונים שאתם עושים בהתאם להסכמות עם יושב-ראש הוועדה, כפי שהוא הציג אותם, בסדר?

אלכס קושניר: בבקשה.

לילי אור: בסדר גמור.

אופיר כץ: רגע, בצו אפשר להכניס, שעוד שנה נבוא ונראה מה זה עשה מבחינה תקציבית, מבחינת הצריכה?

אלכס קושניר: לא, זה לא בצו.

אופיר כץ: אז איך עושים את זה?

אלכס קושניר: זה בידי הפיקוח שלנו בוועדה.

אלכס קושניר: בבקשה.

לילי אור: אני מרשות המיסים.

לילי אור: אני מקריאה את הצו שכבר בתוקף, ואני אקריא תוך כדי את השינויים.

לילי אור: צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין (תיקון מס' 3), התשפ"ב–2021.

לילי אור: בתוקף סמכותי לפי סעיפים 3 ו-5 לפקודת תעריף המכס והפטורים, 1937 , לפי סעיף 1 לחוק מסי מכס ובלו (שינוי התעריף), התש"ט–1949, ולפי סעיף 3 לחוק מס קנייה (טובין ושירותים), התשי"ב–1952, אני מצווה לאמור: אני מקריאה עכשיו את התיקון שאנחנו נכניס בתיאום:

שגית אפיק: זאת אומרת, העובי יישאר אותו הדבר – אתם משאירים את הסעיף עם העובי הקיים, אתם משנים את העובי רק ביחס לכלים שמנכ"ל המשרד להגנת הסביבה - - -

לילי אור: אני אדייק, אנחנו לא משנים את העובי.

שגית אפיק: זהו, אני רוצה להבין את זה.

לילי אור: אנחנו לא משנים את העובי, אנחנו מוסיפים רף עובי מינימלי, שמעליו ניתן להגיש בקשה לאישור מנכ"ל המשרד להגנת הסביבה.

שגית אפיק: ורף העובי המינימלי לכוס, צלחת הוא 1 מ"מ; למזלג וסכין 0.6 מ"מ; ולקשית חצי מ"מ?

לילי אור: נכון.

משה גפני: אם יש כוס של 1 מ"מ, אז צריך בקשה למנכ"ל המשרד להגנת הסביבה?

שגית אפיק: שיאשר שהם לשימוש רב-פעמי, אחרת חל הכלל - - -

משה גפני: אבל הוא שימוש רב-פעמי, אז מה זה משנה אם זה 1 מ"מ או 2 מ"מ?

שגית אפיק: כי הם עדיין קבעו רף מינימלי להגשת הבקשה, כי פחות מזה, אני מניחה, יענה בוודאי המשנה למנכ"ל המשרד לאיכות הסביבה, פחות מזה הם מעריכים שלא יכול להיות ממילא לשימוש רב-פעמי אם הוא כל כך דק.

שגית אפיק: אני חושבת שזאת ההנמקה.

משה גפני: אז אני לא כל כך הבנתי.

משה גפני: עכשיו כוס וצלחת וכו' 2 מ"מ, אני, היצרן, יכול להגיש בקשה שזה לשימוש רב-פעמי?

משה גפני: יש לי הוכחות לזה?

מירי סביון: מעל 2 מ"מ אתה שואל?

משה גפני: 2 מ"מ.

שגית אפיק: התשובה היא כן.

שגית אפיק: מ-1 מ"מ ומעלה אתה יכול להגיש את הבקשה למשרד לאיכות הסביבה, והוא יפעל - - -

אלכס קושניר: לא, מעל 2 לא צריך.

אלכס קושניר: מעל 2 זה לא ממוסה גם ככה.

אלכס קושניר: בין 1 ל-2 אתה יכול להגיש בקשה.

שגית אפיק: הוא התכוון מעל 1.

שגית אפיק: בין 1 ל-2.

שגית אפיק: מעל 2 זה לא רלוונטי.

משה גפני: אני יכול להגיש בקשה?

אלכס קושניר: כן.

אלכס קושניר: בבקשה.

לילי אור: אני ממשיכה.

משה גפני: רגע, זה רק אם הם עשויים מפלסטיק?

לילי אור: נכון.

משה גפני: אם זה נייר?

משה גפני: לא ממוסה?

יובל לסטר: אם המוצר הוא 100% נייר הוא לא ממוסה בכלל.

משה גפני: אם הכוס היא נייר?

יובל לסטר: 100% נייר לא ממוסה בכלל.

שגית אפיק: יש לכם הבחנה בפריטים בין נייר לפלסטיק או רק עובי?

לילי אור: יש פריטי מכס שונים לנייר מצופה פלסטיק ולפלסטיק.

שגית אפיק: אז אנחנו נמצאים בפרט מכס של פלסטיק בלבד?

לילי אור: נכון, בכלל לפרטי מכס של פלסטיק.

משה גפני: כתוב שהם עשויים מפלסטיק.

משה גפני: לא כתוב שאם זה נייר.

שגית אפיק: לא כתוב שהם עשויים מפלסטיק.

שגית אפיק: אתה נמצא בתוך פרט מכס שהוא פלסטיק.

שגית אפיק: לילי אומרת שיש להם פרט מכס אחר שהוא נייר.

לילי אור: אנחנו נגיע אליהם.

לילי אור: אני אקריא אותם בהמשך.

לילי אור: יש פרטי מכס לכלי נייר מצופים פלסטיק.

משה גפני: בינתיים אנחנו מדברים רק על עשויים פלסטיק?

לילי אור: נכון.

משה גפני: וחצי ממה שמופיע בצו המחמיר?

משה גפני: חצי בעובי.

לילי אור: מבחינת הרף המינימלי אתה שואל?

משה גפני: כן.

משה גפני: ה-2 מ"מ זה 1 מ"מ?

משה גפני: 1.2 זה 0.6? 1 מ"מ זה חצי מ"מ?

לילי אור: נכון.

שגית אפיק: זה לצורך הגשת בקשה למשרד לאיכות הסביבה.

משה גפני: כן.

משה גפני: וזה רק פלסטיק?

לילי אור: כן.

אלכס קושניר: בבקשה.

משה גפני: זה בחנוכה?

אלכס קושניר: בחנוכה אנחנו מקילים על מה שהיה, אז זה טוב.

משה גפני: אוי, נו, בסדר.

משה גפני: צריך לעשות את זה בתשעה באב.

לילי אור: כאן יש תיקון ביחידה הסטטיסטית – במקום "11 שקלים לק"ג" יהיו רשום "11 שקלים לק"ג כלים".

לילי אור: וביחידה הסטטיסטית – ק"ג.

אלכס קושניר: תסבירי את זה.

אלכס קושניר: יש פה שינוי נוסף שהכנסנו.

לילי אור: יש פה שינוי נוסף.

לילי אור: בעצם מה שקורה זה שהסכו"ם החד-פעמי לפעמים מגיע לארץ ארוז ביחד עם מוצרים נוספים כמו מפית או מלח או כל מיני דברים כאלה, כדי לא למסות את הרכיבים הנוספים אלא רק את הכלים.

לילי אור: זה תיקון שמפעיל את המס - - -

משה גפני: לא הבנתי.

משה גפני: אתה יכול להסביר?

אלכס קושניר: זאת אומרת, לפעמים מגיעים בסטים.

אלכס קושניר: בתוך ניילון יש סכין, מזלג, כפית, מלח, פלפל ועוד משהו.

אלכס קושניר: אז כדי לתת מס אמת ולמסות רק את הכלים החד-פעמיים, מכניסים פה את התיקון הזה שזה ק"ג של כלים ולא ק"ג של כל - - -

משה גפני: איך תוכל לעשות את זה?

אלכס קושניר: יש להם יכולת, הם יודעים לבודד את המשקל.

משה גפני: איך אפשר?

אלכס קושניר: כי הם יודעים כמה זה שוקל, הם יודעים כמה שוקל כל פרט.

מירי סביון: המכס יודע לעשות את זה.

משה גפני: לעשות את ההבחנה אפילו שזה סגור ביחד?

מירי סביון: כן, זה משהו שתפעולית אפשרי.

משה גפני: טוב.

משה גפני: למה על קשיות אתם כותבים כל כך הרבה?

משה גפני: זה גם כן נושא?

משה גפני: קשיות, משקל.

משה גפני: כשמביאים קשיות לילדים זה גם כן ימוסה?

אלכס קושניר: תמשיכי בבקשה.

משה גפני: לאן אתה ממהר?

אלכס קושניר: התשובה היא כן.

משה גפני: הדלקת נרות זה רק ב-16:00.

שגית אפיק: זאת אומרת, אתם מורידים כאן?

שגית אפיק: זאת ההקלה?

לילי אור: כן, מ-11 ל-3.30?

משה גפני: מה מורידים?

שגית אפיק: זה פרט מכס של נייר או שזה פרט מכס שהוא גם - - -

לילי אור: אלה פרטי מכס לנייר מצופה פלסטיק.

לילי אור: מס הקנייה היום הוא 11 שקלים, בצו המתקן שאני מקריאה עכשיו את התיקונים שלו זה יופחת ל-3.30 שקלים לק"ג.

לילי אור: בסדר?

שגית אפיק: כן.

משה גפני: מה זה 11 ש"ח?

משה גפני: 11 ש"ח היום זה לא מס הקנייה, זה מה שיש בצו.

שגית אפיק: כן, אז זה ירד בצו המקל - - -

משה גפני: לא, זה נראה כאילו מימי בריאת העולם יש מס קנייה - - -

לילי אור: לא, בצו שאני מקריאה, שבתוקף היום, ואותו אתם מבקשים לתקן - -

משה גפני: הצו הזה?

משה גפני: המחמיר?

לילי אור: נכון.

לילי אור: - - נרשם 11 שקלים לק"ג.

משה גפני: ואתם מורידים את זה ל-3.9?

שגית אפיק: 3.3.

משה גפני: 3.3, סליחה.

משה גפני: אתה עשית פוליטיקה בחוכמה?

משה גפני: זה יורד מ-11 ל-3.3.

אלכס קושניר: כן.

משה גפני: רק לפני הצו זה לא היה כלום.

אלכס קושניר: נכון.

אופיר כץ: איזה מוצרים אלה לדוגמה?

אלכס קושניר: בבקשה.

לילי אור: כלי נייר מצופים פלסטיק.

אלכס קושניר: כל כלי נייר שמצופה בפלסטיק.

לילי אור: כוסות, קערות, צלחות.

אלכס קושניר: בבקשה.

משה גפני: למה קשיות?

משה גפני: מה עולה לכם בראש?

משה גפני: קשיות שתייה, על זה גם צריך מס?

אלכס קושניר: זה אחד הדברים היותר-מזהמים.

אלכס קושניר: אתה שותה, זורק.

אלכס קושניר: כן, בבקשה.

משה גפני: הילדים – לא לעניין.

משה גפני: גם הקשיות יורד?

לילי אור: גם הקשיות.

שגית אפיק: אם הן מנייר, מצופות פלסטיק.

משה גפני: זה גם כן מזכיר את חנוכה.

משה גפני: פתאום הביאו עלינו גזרות והכול, אבל הופך להיות גם נחמד.

אלכס קושניר: חבר הכנסת גפני, באמת.

אלכס קושניר: בבקשה.

אופיר כץ: אמרו לך זה יורד, זה לא עולה.

משה גפני: יש לי שאלה אלייך: אני יבואן, ומה שאומרים לי אני עושה.

משה גפני: התפרסם צו, אתם לקחתם ממני כסף ושילמתי.

משה גפני: ועכשיו אנחנו משנים את הצו, אנחנו מקילים.

משה גפני: ומתברר לפי המצב הזה שאני שילמתי יותר מדי כסף, שילמתי פי שלוש, אולי אפילו יותר.

משה גפני: מה אתם עושים איתי?

מירי סביון: היטל המלאי הוא לפי המלאי שהיה - - -

משה גפני: אני שילמתי.

משה גפני: אני לא מתחיל אתכם.

משה גפני: אמרתם יש צו, מיד הלכתי, כתבתי צ'ק על המפעל שלי ושילמתי.

משה גפני: פתאום אתם משנים את הצו, אתם אומרים שאני חייב שליש ממה ששילמתי בפועל.

משה גפני: מה אתם עושים עם הכסף ששילמתי?

אלכס קושניר: בבקשה.

מירי סביון: אז כמו שחבר הכנסת גפני בוודאי יודע ומכיר, החקיקה חלה החל מ-1 בנובמבר.

מירי סביון: ובאותו מועד, בדיוק כמו שהחל מאותו מועד שילמו מס קנייה בשיעורים שכתובים בצו שבתוקף כרגע - -

משה גפני: במחמיר.

מירי סביון: - - במחמיר, כך גם היטל המלאי, שהוחל לגבי מלאי שהיה קיים במקומות שציינו ב-1 בנובמבר.

מירי סביון: ולכן היטל המלאי נקבע לפי הצו המחמיר, כמו שאתה אומר, לגבי המלאי שהיה קיים באותו - - -

משה גפני: לא מחמיר, הצו שעשיתם.

מירי סביון: הצו שבתוקף כרגע, והיה נכון לאותו מועד.

מירי סביון: ולכן היטל המלאי נקבע לפי התעריף של 11 שקלים לקילו.

משה גפני: אני לא מסכים לזה.

אופיר כץ: אז מה המנגנון שמחזירים להם את הכסף?

אלכס קושניר: לא, אני מבקש לפני השאלות לסיים את ההקראה, בבקשה.

משה גפני: הבנת אבל מה ששאלתי?

אלכס קושניר: הבנתי, כן.

משה גפני: ואתה תהיה איתי או שגם בזה תהיה נגדי?

אלכס קושניר: אני ניסיתי לברר את הסוגיה הזאת, ואני אסביר אחר כך, ואני קודם כול רוצה לסיים את ההקראה.

משה גפני: אתה לא הולך לשום מקום עד שאני לא מבין.

אלכס קושניר: אני אקח אותך לחדר ואני אסביר לך.

אלכס קושניר: בבקשה.

משה גפני: לא מסכים לזה, זה לא בסדר.

משה גפני: אם יוגש על זה בג"ץ – יזכו.

אלכס קושניר: אבל אנחנו מתקנים את התחילה להיום.

לילי אור: את התחילה של התיקונים.

אלכס קושניר: בשביל זה אנחנו מפרסמים צו חדש.

שגית אפיק: או שתעשו רטרו את ההקלות, ואז תיפתר גם הבעיה שהעלה חבר הכנסת גפני, לא? מה אתם אומרים?

שגית אפיק: אולי באמת זה לפחות יהיה לכבוד הוועדה, שתעשו את זה כך?

שגית אפיק: רק דבר אחד לא שמעתי שהקראת:

שגית אפיק: מתי הנוהל של המשרד לאיכות הסביבה ייכנס לתוקף ואפשר יהיה לפעול לפיו?

קריאה: שבעה ימים אמרו, לא?

לילי אור: ב-7 בדצמבר 2021.

שגית אפיק: אתם לא כותבים את זה בצו?

שגית אפיק: זה עבר לוועדה וזה יקרה?

שגית אפיק: כי לא ראיתי את זה.

גיא גולדמן: כותבים.

גיא גולדמן: זה בתוך הצו יהיה.

שגית אפיק: אז היא לא הקריאה.

שגית אפיק: היא לא אמרה את התיקון הזה.

לילי אור: אנחנו כתבנו את זה בשלב זה כצו מתקן, ואנחנו רשמנו במפורש שתאריך התחילה של הסיפור של הוראת המנכ"ל יהיה ביום ג' בטבת התשפ"ב, 7 בדצמבר 2021.

שגית אפיק: זה יהיה בצו המקל.

שגית אפיק: ועד אז מה הם יעשו?

שגית אפיק: הם יחזיקו את המכולות במכס כל עוד לא יוכלו לפנות?

לילי אור: עד אז הם לא יוכלו לקבל.

שגית אפיק: הם לא יוכלו עד אז לקבל את ההקלה הזאת ביחס לכלים רב-פעמיים.

נלי כהן: אני רוצה לשאול מה זה אומר לגבי יצרנים - - -

אלכס קושניר: שנייה.

אלכס קושניר: אנחנו נצביע על הצו בשעה 12:20.

אלכס קושניר: הצו יפורסם כעת ותוכלו לראות את התיקונים רשומים.

משה גפני: לא הבנתי.

משה גפני: איזה צו?

אלכס קושניר: הצו המתקן.

אלכס קושניר: מה שהיא הקריאה עכשיו.

אלכס קושניר: ב-12:20, בעוד שעה.

משה גפני: אבל אין את הצו?

אלכס קושניר: עכשיו הוא מתפרסם.

משה גפני: איך אתה יודע שב-12:20 - - -

אלכס קושניר: אני קובע מתי מצביעים.

משה גפני: לא, זה ברור.

משה גפני: אבל מי אומר לך שהצו יהיה מוכן?

שגית אפיק: גיא גולדמן יושב פה.

שגית אפיק: הוא יכול להגיד מתי הוא מפרסם.

אלכס קושניר: זה גם פחות רלוונטי.

אלכס קושניר: אני יכול להצביע גם לפני הפרסום.

גיא גולדמן: הצו הועבר לחתימת השר, נמצא אצלו.

גיא גולדמן: אנחנו מקווים בהקדם האפשרי לפרסם אותו.

משה גפני: יכול להיות שב-12:20 זה לא יהיה מוכן.

קריאה: אולי הוא עסוק?

אלכס קושניר: אבל זה לא מונע ממני להצביע.

שגית אפיק: זה מונע ממך.

אלכס קושניר: ככל שהוא לא יפורסם אנחנו לא נצביע.

אלכס קושניר: נצביע רק אחרי הפרסום.

אלכס קושניר: אבל עכשיו בנוגע לשאלה שלך, לגבי הנושא של המלאי והחזר על המס ששולם.

אלכס קושניר: אני גם העליתי את הסוגיה הזאת, ודיברנו וניסינו למצוא פתרונות.

אלכס קושניר: בגלל שהמלאי, חלק ממנו כבר מומש וחלק ממנו לא מומש, וחלק מוטל על חנויות וחלק מוטל על היצרנים וחלק מוטל על היבואנים, אי-אפשר למצוא איזושהי נקודה אפשר לעשות את ההחזר, מבלי לפגוע ולהפלות אחרים מסביב.

אלכס קושניר: ולכן ההחלטה היא לפרסם את הצו מהר ככל שניתן, כדי לתקן את הדבר הזה מפה והלאה.

אלכס קושניר: וזה גם מחבר אותי לאותה טענה שלכם וגם של שגית בנוגע למועד פרסום הצו ומועד כניסתו לתוקף.

אלכס קושניר: זו עוד סיבה למה חשוב קודם כול לתת את הצו, להביא אותו לדיון בוועדה, ואחר כך לפרסם.

אופיר כץ: אבל אנשים פה שילמו כסף סתם.

אופיר כץ: שימצאו מנגנון - - - את הכסף.

אופיר כץ: יש להם 3.6 מיליארד.

אלכס קושניר: לא, זה לא סתם.

אלכס קושניר: הם שילמו קודם כול את הכסף על פי הצו הקיים על פי חוק.

אלכס קושניר: כרגע אנחנו מתקנים את זה.

אלכס קושניר: אי-אפשר לתקן אחורה, לצערי הרב, במקרה זה.

אלכס קושניר: אבל יש לי חובה לנציגים של בתי החולים שנמצאים בזום.

משה גפני: אבל אני שומר לעצמי את הזכות להגיב על הדברים שלך.

אלכס קושניר: אתה תמיד יכול להגיב על הדברים שלי.

משה גפני: לא, זה דבר שהוא פשוט לא בסדר באופן מובנה.

אלכס קושניר: בבקשה.

נלי כהן: אני מחברת תמה גרופ.

נלי כהן: אנחנו יצרנים.

נלי כהן: לנו יש היום 9 טון מלאי ששוכב אצלנו.

נלי כהן: עוד לא שילמנו.

נלי כהן: אנחנו אמורים לשלם עד היום.

נלי כהן: הצו המקל התפרסם היום.

נלי כהן: אנחנו צריכים לשלם את ה-100,000 שקל מס על הכלים הרב-פעמיים?

נלי כהן: זה מה שהוחלט עכשיו?

אלכס קושניר: לא, אני לא רוצה שהם ישלמו.

אלכס קושניר: אני לא רוצה שתשלמו.

יורם סרוסי: אני רוצה להוסיף עוד על השאלה, אם אפשר.

יורם סרוסי: אני נציג היבואנים.

יורם סרוסי: אתמול קיבלנו מכולה של כוסות נייר - - -

אלכס קושניר: שנייה, אדוני.

יגאל פחימה: אם אפשר להתייחס למה שהגברת אמרה.

יגאל פחימה: היצרנים לא אמורים לשלם היטל מלאי.

יגאל פחימה: ייצור מקומי משלם בעת המכירה.

יגאל פחימה: מי שמשלם היטל מלאי זה מי שמחזיק במלאי לצורך מכירה.

יגאל פחימה: זאת אומרת, זה יבואנים וקמעונאים מעל ההיקף שנקבע בחוק.

נלי כהן: זה לא, למיטב הבנתנו.

ולדימיר בליאק: יצרנים מקומיים לא צריכים לשלם על המלאי?

יגאל פחימה: יצרנים מקומיים משלמים בעת המכירה, כי יש את התחולה של החוק מיום החלת הצו.

יגאל פחימה: מהמועד הזה כל מכירה שלהם חייבת במס קנייה.

יגאל פחימה: הם לא משלמים על המלאי שקיים אצלם בעסק.

יגאל פחימה: אם אני לא טועה, יש שאלות ותשובות באתר רשות המיסים, יש גם התייחסות למי חייב בהיטל המלאי.

אלכס קושניר: זאת אומרת, כל עוד לא מכרתם אתם לא מחויבים במס?

אופיר כץ: אבל איזה מסר אנחנו מעבירים פה?

אופיר כץ: שמי שבסדר, פועל לפי החוק, אז הוא עכשיו אוכל אותה?

אופיר כץ: ומי שלא פעל על פי החוק ומחכה עד לשנייה האחרונה או אפילו מעבר - - -

אלכס קושניר: אבל הוא לא יכול לחכות לשנייה האחרונה.

אופיר כץ: למה?

אלכס קושניר: זה לא נתון לשיקול דעתו, לצערי הרב.

אלכס קושניר: כי המס מוטל על המלאי ברגע שהצו נכנס לתוקף.

אופיר כץ: ואם מישהו לא שילם, הוא עכשיו משלם את הצו הטוב-יותר?

אלכס קושניר: אופיר, יש לך היום שתי אופציות:

אלכס קושניר: אופציה אחת זה להשאיר את הצו כפי שהוא בלי לתקן אותו, ואז יש פה מס גבוה; או לתקן, ולפחות מהיום והלאה לוודא שהמס שמשולם הוא נמוך יותר.

אלכס קושניר: זה לא מצב אידיאלי.

אופיר כץ: קודם כול אני שמח שאתה מסכים שמדובר במס גבוה.

אלכס קושניר: לא, גבוה יותר ממה שאנחנו מתקנים בצו.

אופיר כץ: אבי באמת שואל: מי שלא שילם וחיכה עם זה, אז עכשיו הוא ישלם פחות?

אלכס קושניר: לא, מי שיש עליו חובת שומה הוא ישלם.

אופיר כץ: לפי מה?

אלכס קושניר: לפי התאריך של המלאי, מה זאת אומרת?

אופיר כץ: לפי היום שזה הגיע?

מירי סביון: לפי המלאי שהיה ב-1 בנובמבר.

אלכס קושניר: אין לזה משמעות.

אלכס קושניר: סליחה, יש לנו נציגים של בתי החולים שנמצאים בזום?

משה גפני: רגע, אבל שאלה.

אלכס קושניר: לא, חבר הכנסת גפני, לא.

משה גפני: בסדר, אתה לא נותן לי לשאול.

אלכס קושניר: הם מחכים לי שעתיים כבר.

משה גפני: בסוף אני לא אבין כלום.

אלכס קושניר: מנהל בית החולים האנגלי בנצרת, כן, בבקשה.

משה גפני: רק אם תיתן לה להשלים: האם היא תהיה חייבת?

אלכס קושניר: התשובה היא לא.

משה גפני: היא לא אמרה את זה.

אלכס קושניר: היא אמרה את זה במפורש.

אלכס קושניר: היא אמרה במפורש שלא.

אלכס קושניר: פהד חכים נמצא איתנו?

פהד חכים: כן, תודה רבה, אדוני היושב-ראש וחברי הכנסת, תודה על ההזדמנות להגיד את דעתי בעניין.

פהד חכים: קודם כול באופן כללי בכלל בעניין של מיסוי, אני גם רופא ילדים ורופא ריאות ילדים, אני חושב שהמיסוי שהוטל על עישון לא תרם הרבה להורדת כמות העישון במדינה, חוץ מפשוט עוד אופציות מאיפה להביא את הטבק לכמה תושבים.

פהד חכים: יש מיליארדים שמושקעים בדבר הזה, וצריך לחשוב חשיבה אמיתית מה מיסוי יכול לעשות, ואיך מנהיגים את זה כתודעה.

פהד חכים: מה שקורה בבתי חולים, וזה מה שחשוב לי להביא, אני בנצרת, בית חולים פריפריאלי, וכל דבר קטן שעושים אותו חשוב לנו מאוד.

פהד חכים: בסופו של תהליך, לצערי הרב, בגדול הדיונים שקיימים אצלכם בסוף מטילים מס, ואנחנו בסוף צריכים לשלם את זה, ולשלם את זה מול מה שאנחנו כרגע עושים.

פהד חכים: אני צריך להפריד את זה לשלושה רבדים: הרובד של המטופלים, הרובד של אנשי הצוות והרובד של המבקרים.

פהד חכים: עוד פעם, תחשבו על המבקרים ועל אנשי הצוות, אין לי בעיה, אני גם איש בריאות הסביבה ואני רוצה שכולם יהיו בריאים.

פהד חכים: אבל המטופלים – זה לא סתם מס, זה רפואה בסופו של תהליך.

פהד חכים: אנחנו לא משתמשים בכלים חד-פעמיים כדי להביא את האנשים האלה לצרוך יותר או פחות.

פהד חכים: יש פה מחלקות שאי-אפשר לחשוב אחרת.

פהד חכים: אם אני כרגע בהשתלת מח עצם, ויש מישהו שנמצא כרגע בבידוד, ויש לו שלושה-ארבעה חיידקים עמידים, זה לא פשוט להביא לו כלים רגילים, צריך לספק גם מדיחים כמו שצריך וגם אנשי צוות כמו שצריך, וגם אפילו לא עניין של מחזור – שיהיה להם מחסנים, הרבה דברים וציוד שצריך לחשוב עליו.

פהד חכים: אני חושב שהפינה הזאת של בתי חולים באופן בסיסי חייבת להיות משהו שונה לחלוטין מכל מה שכרגע הוצג בתוך הוועדה.

פהד חכים: יש פה משהו שהוא חשוב.

פהד חכים: למרות שזה לא נשמע הרבה, אבל זה חשוב לנו.

פהד חכים: אם אתה, אדוני היושב-ראש, יושב כרגע בחדר בידוד עם מישהו שנמצא עם שלושה-ארבעה חיידקים, אתה לא תחזיק את הכוס שקיימת בתוך בית החולים.

פהד חכים: היינו בקורונה, הקורונה לימדה אותנו הרבה מאוד דברים.

פהד חכים: וכרגע מחזירים את בתי החולים לעידן לפני הקורונה, זה עלויות מטורפות, זה לא משהו קל.

פהד חכים: הציבור כבר התרגל, החולים כבר התרגלו.

פהד חכים: יהיה לנו קשה מאוד להחזיר את הדברים האלה.

פהד חכים: אני לא אומר שלא צריך, אני אומר שאתם כרגע לוקחים כספים, אז באמת תחזירו לנו – גם מדיחים, גם צוות, גם דברים אחרים.

פהד חכים: אבל יש אזורים מסוימים שמחייבים אותנו חשיבה שונה לחלוטין, כי זה חולים, זו בריאות בסוף וזה חיי אדם.

אלכס קושניר: אדוני, אתה שומע אותי?

פהד חכים: אני שומע אותך, כן.

אלכס קושניר: תודה רבה.

אלכס קושניר: קודם כול הנקודה שלך מאוד מאוד ברורה.

אלכס קושניר: לא יודע אם שמעת את הדיון - -

פהד חכים: שמעתי הרבה ממנו.

אלכס קושניר: - - אבל כן דובר כאן על סבסוד של מדיחים לבתי החולים.

אלכס קושניר: אבל אני רוצה לשאול אותך שאלה: איפה אתה משתמש בכלים חד-פעמיים?

פהד חכים: הכלים החד-פעמיים שאתם הצגתם אותם, כיום בתקופת הקורונה כמעט כל המטופלים מקבלים כלים חד-פעמיים.

פהד חכים: אנחנו מאכילים את האנשים בכלים חד-פעמיים, כי זה היה מוצר מאוד מאוד חשוב, אנשים לא מוכנים - - -

אלכס קושניר: אדוני, תקשיב שנייה.

פהד חכים: שנייה, תן לי רק להסביר.

פהד חכים: גם בתוך המחלקות, גם בתוך - - -

אלכס קושניר: אדוני, אתה שומע אותי?

אלכס קושניר: על השאלות שאני שואל לא צריך נאום, צריך תשובה קצרה.

פהד חכים: אני לא נואם, אדוני, אני עונה לך.

פהד חכים: עניתי על השאלה.

פהד חכים: שמעתי את כל הדיון - - -

אלכס קושניר: אז אני רוצה לשאול שאלה פשוטה.

אלכס קושניר: שנייה, אדוני.

פהד חכים: אני מנסה לענות לך, סליחה.

פהד חכים: בבקשה, עוד פעם, מה הייתה השאלה?

אלכס קושניר: אתה שומע אותי?

פהד חכים: היום בכל מגע כמעט עם מטופל אני משתמש בכלים חד-פעמיים.

אלכס קושניר: אתה שומע אותי או לא שומע אותי?

פהד חכים: אני שומע.

אלכס קושניר: יופי.

אלכס קושניר: אז בוא ננסה לנהל דיאלוג.

פהד חכים: בבקשה.

אלכס קושניר: אז אני רוצה לשאול שאלה: היום המאושפזים שלך אוכלים מכלים חד-פעמיים או רב-פעמיים?

פהד חכים: בחד-פעמי.

פהד חכים: כל המאושפזים בבית החולים אוכלים בכלים חד-פעמיים.

פהד חכים: כל המאושפזים.

אלכס קושניר: אז אתה היוצא מן הכלל, אדוני.

פהד חכים: אני לא יוצא מהכלל, אדוני.

פהד חכים: אבל זה עידן קורונה.

פהד חכים: עם כל הכבוד לכם ולוועדת הכספים, שיושבים ודנים בזה, תבואו ותראו את המטופלים שלנו.

פהד חכים: אנחנו לא יכולים להאכיל אותם בכלים רב-פעמיים כי זה עידן אחר, האנשים לא מוכנים.

פהד חכים: רבותיי, אנחנו בית חולים, אנחנו מקום מזוהם, אנחנו עוקבים אחרי זיהומים.

פהד חכים: זה לא פשוט.

פהד חכים: קל מאוד להגיד: יש פה צו.

פהד חכים: המטופל בעצמו לא יוכל, יסרב.

פהד חכים: בואו נחשוב טיפה.

פהד חכים: אני לא נגד, אבל בואו נעשה חשיבה.

פהד חכים: קל מאוד להביא צו היום, שאני צריך להסתדר איתו מחר.

פהד חכים: קל מאוד.

פהד חכים: זה מה שאני מנסה להגיד.

פהד חכים: אני לא נגד בריאות הציבור - - -

אלכס קושניר: תודה רבה.

אלכס קושניר: גדי אילן, מנכ"ל לוגיסטי שערי צדק.

אופיר כץ: הינה, ראית דוגמה, השימוש לא יפחת, אבל בית החולים ישלם יותר.

אופיר כץ: בית חולים פריפריאלי, שגם ככה המציאות היום-יומית קשה להם.

משה גפני: נכון.

אלכס קושניר: בבקשה.

גדי אילן: שלום, בוקר טוב – צוהריים טובים כבר, אני מהבוקר אתכם, אבל תודה רבה.

גדי אילן: קודם כול לגבי איכות הסביבה, אני חייב להגיד, אתמול התחלנו תהליך של תו ירוק מול מכון התקנים.

גדי אילן: אנחנו מאוד מאוד בפנים, גם בנושא אנרגיה, גם בנושא קוגנרציה בגז טבעי, כך שהנושא הזה מאוד קרוב לליבנו.

גדי אילן: יחד עם זה, אני מצטרף לגמרי למה שאמר ד"ר חכים מנצרת, החד-פעמי עמוק עמוק בתוך הפעילות, בייחוד מתקופת הקורונה.

גדי אילן: אנחנו נותנים חד-פעמי, לשאלתך, גם למטופלים, גם בין הארוחות.

גדי אילן: יש כל הזמן נתינה של מים וכן הלאה, ויש בעיה קשה של שתייה של מטופלים, בעיקר בגריאטריה ובמקומות אחרים, שמביאה אותם עד כדי תת-תזונה וכו', ולכן זה חייב לתת מים לאורך כל היום ולא רק בארוחות.

גדי אילן: חד-פעמי ניתן גם לצוותים.

גדי אילן: הנושא של מכונות שטיפה לא רלוונטי.

גדי אילן: אני צריך 60 מכונות שטיפה.

גדי אילן: בדקתי את זה בעבר, דרך אגב, בלי קשר, כי ביקשו ממני לנסות לחסוך.

גדי אילן: זה יעלה לי פי עשר, וכוח אדם שיתחזק את המכונות האלה.

גדי אילן: זה לא רלוונטי.

גדי אילן: אני גם מציע שמי שהציע כל מיני הצעות על פארקים עם מכונות שטיפה כנראה לא מבין במכונות שטיפה, אני אומר לכם את זה, כי מכונות שטיפה דורשות המון המון דטרגנטים והמון המון תחזוקה.

גדי אילן: המון תחזוקה.

גדי אילן: רק שתבינו, אנחנו הערכנו בכסף את העלות של החד-פעמי לשנה הבאה, ל-2022, בחצי מיליון שקל.

גדי אילן: זה 500,000 שקל כתוספת לתקציב, שגם ככה אנחנו לא יודעים איפה אנחנו מקבלים את זה.

גדי אילן: והדברים האלה ידועים.

גדי אילן: חולים בקורונה, כמו שהזכיר ד"ר חכים, לא מעוניינים לאכול ברב-פעמי.

גדי אילן: אני מעלה מגשים עם רב-פעמי, כמו שאמרת, אדוני יושב-ראש הוועדה – הם לא נוגעים במגשים, הם רוצים רק חד-פעמי.

גדי אילן: ולכן אין לי ברירה.

גדי אילן: זו כמו הוצאה קבועה.

גדי אילן: בשבילי זאת תהיה הוצאה קבועה.

גדי אילן: אין לי יכולת לצמצם בעניין הזה.

גדי אילן: גם בצוותים.

גדי אילן: היום חדר האוכל שלנו ב-take away.

גדי אילן: פתחנו חצי חדר אוכל, וחצי אוכלים ב- take away.

גדי אילן: ה- take awayהזה ניתן בחד-פעמי לצערי.

גדי אילן: ועד שלא נחזור לאכול בצורה סדירה, חדר האוכל בשערי צדק, כידוע, הפך למחלקת קורונה, הוא כבר לא יחזור להיות חדר אוכל.

גדי אילן: חדר האוכל הרשמי יחזור להיות אולי ב-2024, כך שבשנתיים הקרובות בוודאי שנאכל חד-פעמי גם לצוותים, לצערי הרב.

גדי אילן: כך שחד-פעמי מבחינתי זאת הוצאת ברזל.

גדי אילן: אני רק רוצה לציין עוד דבר קטן.

גדי אילן: כמה גופים פנו אליי למחזור כללי.

גדי אילן: הינה, יושבים שם אנשים מאיכות הסביבה, הם רוצים ממני כסף כדי לאסוף ממני פלסטיק של מחזור.

גדי אילן: אני מוציא המון פלסטיק של מחזור.

גדי אילן: יש לי רב-פעמי עצום בכל מיני ציוד שאני משתמש פה בבית חולים.

גדי אילן: הם לא מוכנים אפילו להרים את הכפפה של לאסוף ממני את הכלים של המחזור לא בכסף.

גדי אילן: ואין לי כסף לשלם על איסוף זבל.

גדי אילן: לכן הזבל הזה של מחזור נשפך לזבל.

גדי אילן: אז איפה אנשי איכות הסביבה בכל הציוד הרב-פעמי שאני זורק כל הזמן בטיפול במטופלים, בציוד שהרבה הרבה יותר מזהם את הסביבה מאשר אותו חד-פעמי שאני משתמש בו?

גדי אילן: אז אני באמת מבקש מאוד, אני אחראי על התקציב הזה של החד-פעמי בשערי צדק, בין שאר הדברים: תעשו החרגה של בתי החולים.

גדי אילן: זה עונש שאינו מידתי לגמרי על בתי החולים.

גדי אילן: תודה.

אופיר כץ: אלכס, אמרת שהוא יוצא מהכלל?

אופיר כץ: אז הינה, שני בתי החולים האלה, שלא דיברתי איתם, דיברתי עם אחרים, ואמרו לי את אותו דבר: אנחנו נשתמש בדיוק אותו דבר.

משה גפני: זה ברור, אנחנו יודעים את זה לבד.

אופיר כץ: ומה שיקרה, אנחנו נותנים להם לשלם יותר.

משה גפני: אז יהיו יותר חולי סרטן.

אופיר כץ: צריכים לשנות את זה.

אופיר כץ: תחריגו אותם.

אופיר כץ: מה הבעיה?

אופיר כץ: פתאום קשה לעשות דברים?

אלכס קושניר: יש פה התייחסות של אגף התקציבים לסוגיה.

אופיר כץ: כן, המנגנון לא מאפשר.

אלכס קושניר: לא, זה לא קשור למנגנון.

אלכס קושניר: בבקשה.

מתן יגל: רק לגבי הסיפור של הקורונה ובתי החולים, אז אנחנו מכירים ויודעים שבעקבות הקורונה עלה השימוש בחד-פעמי בבתי החולים, ללא קשר, דרך אגב, גם לצו, ובעקבות זה עלו ההוצאות של בתי החולים.

מתן יגל: ובאמת כחלק מהפיצוי או מתוספות התקציב שנותנים לבתי חולים בשל השלכות הקורונה, זה גם אחד הדברים שאנחנו נותנים לו מענה, ונותנים תוספות תקציב לבתי חולים.

אופיר כץ: זו התייחסות רצינית?

משה גפני: נו, באמת, מספיק כבר עם האשליות האלה.

אופיר כץ: מה זו ההתייחסות הזאת?

אופיר כץ: אלכס, נו, באמת.

אלכס קושניר: אומרים לך שבמסגרת - - -

משה גפני: בסדר, נו, שמעתי את זה.

אופיר כץ: - - - על החד-פעמי?

אופיר כץ: אלכס, מה זה הדבר הזה?

אלכס קושניר: לא, אני חושב שזה רציני.

אופיר כץ: זו תשובה רצינית - - -

משה גפני: בסדר.

משה גפני: בסדר.

משה גפני: לא, עם כל הכבוד, אנחנו חברי כנסת.

אלכס קושניר: לא כל תשובה שאתה לא מסכים איתה היא לא רצינית, אופיר.

אופיר כץ: לא, יש תשובות שאני לא מסכים איתן - - -

אלכס קושניר: למה?

אלכס קושניר: אומרים לך שניתנו תוספות תקציביות בעקבות העלייה בשימוש בחד-פעמי בגלל הקורונה.

משה גפני: אז בוא נחכה עם הצו עד שייתנו.

אופיר כץ: פוגעים בבתי חולים?

אופיר כץ: תחריגו אותם, מה הבעיה?

אלכס קושניר: לא פוגעים בבתי חולים.

משה גפני: לא פוגעים?

אלכס קושניר: לא פוגעים בבתי חולים.

אופיר כץ: אז תחריג אותם.

אלכס קושניר: כן, אדוני, בבקשה.

משה גפני: מתי אני מקבל רשות דיבור?

אלכס קושניר: אחריו.

אופיר כץ: עד היום מנהלי בתי חולים רצים אחריהם בשביל הכסף שמגיע להם.

משה גפני: לא, הפקרות.

משה גפני: אתה לא היית פה.

אופיר כץ: עלו שני מנהלי בתי חולים שמשתמשים בחד-פעמי ואומרים: לא נשנה את השימוש.

משה גפני: פשוט לא להאמין.

משה גפני: הפקרות.

ינון אזולאי: אז עצרתם את זה?

משה גפני: לא, אמרת לי להגיע איתו לפשרה.

משה גפני: אמרתי לך ששניכם תטוסו לחו"ל, אתה לא מבין?

אלכס קושניר: תנו לבן אדם לדבר, זה לא מכובד.

ינון אזולאי: לא מכובד מה שאני שומע, שעשית למנהלי בתי חולים.

אלכס קושניר: בסדר, תכעס עליי, אל תכעס עליו.

ינון אזולאי: אז אני כועס עליך.

אלכס קושניר: אבל בסדר, תן לו לדבר.

אופיר כץ: אני כועס עליך שאתה לא פותר את זה.

שלום: אני נציג משווקים ויבואנים.

שלום: לעניין דיווחי על המלאי, אנחנו אמורים לדווח היום, ב-30 בנובמבר, על המלאי שהיה ברשותנו ב-31 באוקטובר.

שלום: אני חושב שזה לא הוגן מה שנאמר פה, שכל המס ימוסה במיסוי מלא ורגיל, בעוד שהמס עכשיו מתוקן.

שלום: אנחנו לא יודעים איך להפיל את זה על הציבור, וזה הפסד נטו שלנו.

שלום: זה אחד.

שלום: שתיים, אתמול, שלשום, קיבלנו מכולות של כוסות נייר עם ערכים של 11 שקל לקילו, שזה הולך להיות מתוקן ל-3.30 לקילו.

שלום: עוד לא נמכר אגורה מזה, יכול להיות שזה אפילו עוד לא הגיע למחסן שלנו, כי זה שוחרר מהמכס וזה נמצא בתוך התהליך.

שלום: לא נראה לי הגיוני, יש פה משהו מאוד מאוד בעייתי שאנחנו לא מקבלים החזר על זה.

שלום: וכל החודש האחרון לא מכרנו כמו חודשים רגילים, אז כל החודשים האחרונים מצטבר כל המלאי, והמלאי שלנו עלה בצורה משמעותית, כשזה לא הוגן שאתם עכשיו מתקנים את החוק ומבינים את הבעייתיות של החוק הזה, ואתם אומרים תדווחו כמו שהיה ב-31 באוקטובר.

שלום: זה חוסר מידתי, זה לא הוגן, זו ממש פגיעה אמיתית פה - - -

ינון אזולאי: רמי, שנייה, לא מקשיבים לך.

אלכס קושניר: סליחה.

אלכס קושניר: כן.

שלום: אני אחזור.

שלום: אני אומר שזה כרגע מתקנים את החוק ומבינים את העוולות שהחוק הזה יצר, אני שמח על כך.

שגית אפיק: זה לא חוק, זה צו.

שלום: כל החודש האחרון קיבלנו מלאים, לא מכרנו באותו קצב, כי בחודש הזה הייתה האטה ביחס למכירות של חודש קודם.

שלום: המלאים שלנו הצטברו.

שלום: לא הוגן שכרגע גם על הסחורות שנכנסו נשלם בעודף וגם על המלאי שעוד לא דיווחנו אותו, נדווח אותו היום, נשלם בעודף.

שלום: ואפשר לתקן את זה, וראוי לתקן את זה, וצריך לתקן את זה, וזה מאוד מאוד חשוב.

אלכס קושניר: בסדר.

אלכס קושניר: ננסה לחשוב מה אנחנו עושים עם זה.

שלום: קודם כול אם אפשר לדחות מהיום, מה-30 בנובמבר, את הדיווח לעוד שבועיים.

ינון אזולאי: אמרו לך שלא.

ינון אזולאי: אתה לא מבין שרוצים להתעלל בך?

אלכס קושניר: לא, ינון, זה לא נכון.

ינון אזולאי: אמרו לך שלא.

ינון אזולאי: אני ביקשתי את זה ואמרו לי שלא.

אלכס קושניר: אפשר לבקש לדחות את הדיווח, מירי?

מירי סביון: אני אומרת שוב, כבר היה חודש שלם לדווח.

מירי סביון: הם מתבקשים לדווח היום.

אלכס קושניר: אפשר לבקש לדחות את זה?

מירי סביון: לאיזה צורך?

מירי סביון: אנשים כבר דיווחו.

שלום: לדחות את זה עד שיהיה פה תיקון לצו.

ינון אזולאי: על מה הוא ידווח - - -

שלום: עד שהתיקונים יבואו.

אלכס קושניר: שנייה.

אלכס קושניר: כפי שאמרתי, ההצבעה היא ב-12:20 במידה והצו יפורסם.

אלכס קושניר: אנחנו נצא להפסקה.

משה גפני: - - -

ינון אזולאי: אלכס, אתה לא יכול.

ינון אזולאי: אתה יודע מה?

ינון אזולאי: זו כבר פעם שנייה - - - ואחר כך תגיד לנו שלושה דיונים.

אלכס קושניר: ינון, שנייה אחת.

ינון אזולאי: לא, אבל אתה אומר: שלושה דיונים, והדיון הזה לא קיים - - - ואתם צוחקים עליהם בעיניים.

אלכס קושניר: ינון, תן לי לסיים משפט.

אלכס קושניר: אפשר לסיים משפט?

משה גפני: אמרת שתיתן - - -

אלכס קושניר: סליחה, אני מבקש לצאת להפסקה, כי אני מנסה להגיע לפתרון של הסוגיה הזאת שהועלתה.

ינון אזולאי: אבל זה לא רק זה, יש גם את הבעיה של בתי החולים.

ינון אזולאי: הם אומרים: אנחנו נמשיך.

ינון אזולאי: זה לא יעזור, הוא אומר - - -

אלכס קושניר: בתי חולים – אני לא מסכים עם זה.

אופיר כץ: למה אתה מקבל את העמדה שלהם?

ינון אזולאי: אל תקבל את העמדה שלהם כאוטומטית.

ינון אזולאי: זה מטמטם אותי.

אלכס קושניר: אני לא מקבל.

אלכס קושניר: תאמין לי, ישבתי על זה מפסיק זמן.

אופיר כץ: זה לא ישנה את הצריכה שלהם.

אופיר כץ: הם רק ישלמו - - -

אלכס קושניר: זה ישנה.

אלכס קושניר: זה ישנה.

ינון אזולאי: לא, הם אמרו לך שלא.

אופיר כץ: מה, הם משקרים לך?

אלכס קושניר: זה ישנה אני אומר.

ינון אזולאי: הם רוצים את הבריאות של הציבור שלנו.

אלכס קושניר: בסדר.

אלכס קושניר: הם לא יודעים לנבא קדימה.

אופיר כץ: מה הבעיה להחריג את בתי החולים?

אלכס קושניר: כי אני חושב שזה לא נכון.

אלכס קושניר: כי הפלסטיק שנזרק שם הוא במאות טונות.

קריאות: - - -

אלכס קושניר: ותאמין לי, אם זה יעלה יותר, אז הם יעריכו את זה יותר, ויספרו את זה, ויהיה שימוש נמוך יותר.

אופיר כץ: אבל הם אומרים לך - - -

ינון אזולאי: תגיד להם: אני רוצה פח מחזור מיוחד - - -

אלכס קושניר: אני יוצא להפסקה.

אלכס קושניר: אנחנו נחזור בשעה 12:00.

אלכס קושניר: אני מחדש את הישיבה.

משה גפני: בכל מקרה, בכל צורה, כל ההתנהגות פה היא מופקרת.

משה גפני: הכול מופקר.

אלכס קושניר: אני רוצה הסבר על הנושא של המלאים ושל מס הקנייה, והנושא של אי היכולת לאפשר החזרים, בבקשה.

ינון אזולאי: סליחה רגע, אם אפשר לעבור להצבעה.

אלכס קושניר: לא, אני ביקשתי ב-12:20 הצבעה.

אופיר כץ: אנחנו רוצים עכשיו הצבעה.

ינון אזולאי: ואין התייעצות סיעתית ואין רוויזיה.

ינון אזולאי: עליי, עכשיו.

אלכס קושניר: בבקשה, גיא.

גיא גולדמן: מירי תחזור עוד דקה ותרחיב, אבל כמו שאמרנו - - -

אלכס קושניר: אז לפני שמירי חוזרת, חבר הכנסת גפני, רצית לומר משהו, בבקשה.

משה גפני: אני מודה לך, אדוני היושב-ראש.

משה גפני: שני דברים אני רוצה להגיד.

משה גפני: אחד, שיהיה רשום בפרוטוקול, אני לא מאמין לעניין של איכות הסביבה בסיפור הזה.

משה גפני: לא מאמין לזה, זה פשוט דבר שהוא איננו נכון.

משה גפני: פשוט רוצים כסף.

אלכס קושניר: אתה יודע, אמונה זה דבר אישי.

משה גפני: בסדר.

ינון אזולאי: לא, הוא מדבר עם האמונה הציבורית.

משה גפני: אני מדבר עליי.

משה גפני: ההיסטוריה הרי תשפוט אותנו על כמה דברים שנעשו, שידעו שאני אמרתי: לא עבדו עליי.

משה גפני: רוצים כסף.

משה גפני: רוצים כסף.

משה גפני: אם אפשר לקחת את זה על חשבון חלשים, זה הטוב ביותר, בגלל שעם חזקים לא מתמודדים.

משה גפני: שר האוצר הזה לא מתמודד עם קבוצות חזקות, הוא מתמודד רק עם החלשים.

משה גפני: הפקרות מוחלטת.

משה גפני: את התוצאה של הדברים האלה אנחנו ראינו, ידענו את זה גם קודם, אבל שמענו את בתי החולים.

משה גפני: מישהו מעלה בדעתו שייכנסו לבית חולים, אפילו מבקר, והוא ישתה שם עם כוס של בית החולים?

משה גפני: מישהו מעלה בדעתו דבר כזה?

משה גפני: אמרתי כשדיברנו על זה, הייתה דיזנטריה, היו מחלות, אני אפילו לא מכיר אותן, עד שבא החד-פעמי וירדו הדברים האלה.

משה גפני: ישטפו את זה, ישימו מכונות שטיפה.

משה גפני: משרד האוצר משקר שהוא אומר שהוא ייתן כסף – הוא לא נותן כסף ולא ייתן.

משה גפני: מה שהוא חייב לתת לבתי החולים הוא לא נותן, הוא ייתן על זה?

משה גפני: זה דבר אחד.

משה גפני: דבר שני, המלאים.

משה גפני: אנחנו חושבים – אני כבר לא מדבר בלשון רבים, אני מדבר רק עליי – אני חושב שזה מס לא צודק, עשיתם מינוח פוליטי מאוד מטעה.

משה גפני: אמרתם: עכשיו אנחנו מורידים – אתם לא מורידים, אתם מעלים.

משה גפני: לא מעלים לתשעה שקלים, מעלים לשלושה שקלים.

משה גפני: בכלל לא משנה.

משה גפני: אתם מעלים.

משה גפני: מס שאין לו שום ערך, הוא לא הוסיף שום דבר, מכיוון שהוא לא עוזר לאיכות הסביבה.

משה גפני: אם היו רוצים להתמודד עם איכות הסביבה, היו הולכים למקומות שבהם באמת מזהמים את הסביבה באופן חמור ומסכנים את הבריאות של התושבים.

משה גפני: זה מאוד מאוד בשוליים, כל העניין הזה, והתוצאה של הדבר תהיה פגיעה בבריאות.

משה גפני: עכשיו, אני יבואן או אני יצרן, אני עשיתי את מה שאומרים לי.

משה גפני: אמרתם: יש צו של שר האוצר – שילמתי את המס.

משה גפני: אז מה, אתם אומרים שעכשיו יכולה להיות בעיה?

משה גפני: הוא כן והוא לא?

משה גפני: צריך לפטור את האנשים בעקבות הצו החדש.

משה גפני: לפטור את האנשים מזה.

משה גפני: הכול צריך להיות רק לפי הצו הקיים.

משה גפני: אני לא רוצה להשתמש בביטויים, אחרי זה גם אומרים לי בטלוויזיה שאני מדבר חריף מדי.

ינון אזולאי: מה זה טלוויזיה?

משה גפני: זה עם יועז הנדל.

אלכס קושניר: כן, חבר הכנסת גפני.

משה גפני: לא, הוא שאל אותי מה זה טלוויזיה.

משה גפני: אני לא רוצה להתבטא חריף מדי, אבל זה פשוט לקחת כסף מאנשים ישרים, שמתמודדים עם פרנסה קשה, שמייצרים את הכלים האלה או שמייבאים אותם או שלא חשוב מה שעושים.

משה גפני: אני מבקש שעל המלאי לא ישלמו אלא לפי הצו הקיים.

משה גפני: אז היו כאלה שהוציאו לשוק – היו כאלה שהוציאו לשוק.

משה גפני: אז בגלל אלה שהוציאו לשוק, אלה שלא הוציאו יצטרכו לשלם פי שלוש או יצטרכו לשלם הרבה יותר?

משה גפני: למה?

משה גפני: על המלאים, ברגע שהצו חל, הוא צריך לחול רטרואקטיבית.

משה גפני: הוא צריך לחול מאז שהצו הזה נכנס.

משה גפני: זה בא אלינו, אנחנו יכולים לבטל את הצו הזה.

משה גפני: בכוחה של ועדת הכספים להצביע ולבטל את הצו.

משה גפני: אנחנו לא עושים את זה.

אלכס קושניר: כן, אבל ברגע שאתה מבטל את הצו זה לא אומר שאנשים יחזירו את הכסף, מי ששילם את הצו - - -

ינון אזולאי: אתה נותן להם שבועיים של הפסקה.

אלכס קושניר: חבר הכנסת גפני, בסדר, אני מבין.

משה גפני: תן לי רק להשלים את החלק הזה.

משה גפני: אתה בא, יש לך גם רוב כנראה בוועדה, אתה יכול לאשר את הצו.

משה גפני: אבל זה בכוח שלך לא לאשר את הצו.

משה גפני: אתה אומר: אני הולך לאשר את הצו – ככה אני מתאר לעצמי, אלא אם כן חזרת בתשובה, אז אני לא מתערב בזה, אני עם חזרה בתשובה לא מתעסק – ואתה כן הולך לאשר את זה.

משה גפני: אתה יכול להגיד: עם כל הכבוד, אני מבקש שהצו, היות שהגעתי למסקנה אחרי דיונים, גם שקיימתי בוועדה וגם שקיימתי בחדרי, יחד עם רשות המיסים או עם החברים, אני מבקש שהצו הזה שעליו אני מצביע, ואני מצביע עליו בעד, שהוא יחול מאז שהצו הזה נכנס לתוקף גם על המלאים.

משה גפני: לעשות חילוקים ושינויים – זה כן הוציא את זה לשוק וזה לא הוציא את זה לשוק – זה פשוט לעשות עוול שאין כדוגמתו.

משה גפני: אני אומר לך: אני לא חסיד של בג"ץ, אבל אם מישהו ילך לבג"ץ על החלטה כזאת לא שוויונית הוא יזכה, זה דבר שהוא נורא ואיום.

משה גפני: אי-אפשר יהיה להסביר: אבל הפחתנו – לא הפחתתם, הוספתם.

אלכס קושניר: חבר הכנסת גפני, הנקודה ברורה.

אלכס קושניר: אנחנו בדקנו את הסוגיה הזאת של אפשרות להחזרים או החלה רטרואקטיבית.

אלכס קושניר: זה עלול ליצור עיוותים הרבה יותר גדולים.

אלכס קושניר: ואני אומר לכם שהנושא הזה של הכנסת צו לתוקף לפני דיון בוועדת הכספים, אני נמצא במגעים על זה מול משרד האוצר, לוודא שזה לא קורה להבא, כי זה באמת מייצר פה הרבה מאוד קשיים.

אלכס קושניר: וינון, אם אתה רוצה לסוגיה הזאת, אז תגיד; אם לא, אז אני אתן למירי לענות, ואז אתה?

אלכס קושניר: בבקשה, מירי.

מירי סביון: לגבי ההחלה של הצו שכרגע נמצא בתוקף מ-1 בנובמבר – אז ההחלה הייתה בשני מקומות: אחד, בהחלה של מס קנייה על מוצרים שיובאו לארץ החל ממועד הכניסה של הצו לתוקף; והשנייה בצורה חד-פעמית על המלאי הקיים.

מירי סביון: ולכן מאחר שהצו נכנס לתוקף ב-1 בנובמבר, ושם התוקף שלו, אז התעריפים גם לגבי מס קנייה, לגבי מוצרים שיובאו, וגם לגבי מלאי קיים, הם לפי התעריפים בצו הנוכחי.

מירי סביון: צריך לקחת בחשבון שמאז שהצו הזה נכנס לתוקף בעצם המוצרים שווקו תחת ההנחה שמס הקנייה שמוטל עליהם זה מס הקנייה שבצווים, והמחירים האלה גולגלו לצרכנים.

משה גפני: ואלה שלא שווקו?

מירי סביון: גם אלה שלא שווקו יכולים להיות בכל מיני מקומות, ויכולים להתחיל להיווצר - - -

משה גפני: יש את זה במחסן שלי, אתם יכולים לבדוק.

מירי סביון: לא תמיד מי ששילם את מס הקנייה זה מי שמחזיק את המוצר הזה במלאי.

מירי סביון: יכולים להיות מצבים שבהם המלאי הזה גולגל ממישהו שבעבר החזיק מלאי למישהו שעכשיו לא מחזיק מלאי.

משה גפני: בקיצור, התשובה שלילית.

מירי סביון: כרגע המצב הוא שאנחנו חושבים שגם אין אפשרות לעשות את ההחזרים האלה, גם לא ניתן כרגע לחבר דווקא - - -

ינון אזולאי: מה פירוש אין אפשרות לעשות את ההחזרים האלה?

ינון אזולאי: למה אי-אפשר?

מירי סביון: אני אסביר.

מירי סביון: אחד, זה מייצר כאן איזשהו עיוות, שיכול להיות שגורם אחד הוא זה ששילם את מס הקנייה או היטל המלאי ומישהו אחר הוא זה שמחזיק את המלאי הזה, מכיוון שהמלאי בינתיים עבר ידיים בחודש הזה.

אופיר כץ: אז בגלל שיכול להיות שכן, יכול להיות שלא, אנחנו נחמיר עם אלה ששילמו?

מירי סביון: בהגדרה בתקופה הזאת היה גם מסחר במוצרים האלה, ולכן אין זהות בין מי ששילם מלאי או מס קנייה למי שבהכרח - - -

משה גפני: אבל למה אי-אפשר לתת לכולם את ההנחה הזאת, את התשלום היותר-זול?

משה גפני: למה?

משה גפני: מה זה הסדום והעמורה הזה?

משה גפני: חוקי סדום.

אלכס קושניר: חבר הכנסת גפני, בסדר.

משה גפני: אפשר ללכת על הזול יותר.

אלכס קושניר: חבר הכנסת ינון אזולאי.

ינון אזולאי: מירי, אני לא מבין את הדבר הזה שאי-אפשר פתאום להחזיר.

ינון אזולאי: כשאתם רוצים לקחת מהאזרח שנתתם לו – בעצמאים – ידעתם לקחת בחזרה, פתאום כשאתם צריכים להחזיר כסף אתם לא יודעים להחזיר כסף.

ינון אזולאי: זה דבר שלא נשמע לי הגיוני.

ינון אזולאי: זה פשוט לקחת את אותם יבואנים, את אותם יצרנים, ופשוט להתעלל בהם.

ינון אזולאי: אם את מאמינה להם, הוא אומר לך: נמצאת לי במלאי כרגע סחורה X, שאותה עדיין לא שיווקתי בחוץ; נמצא לי על המדפים, נמצא לי בכל מקום, X סחורה – תזכו אותו על פי הסחורה הזאת.

ינון אזולאי: אין בעיה שתעשו את זה.

ינון אזולאי: אלא אם כן את אומרת: הוא שקרן, הוא רמאי, הוא נוכל, אני לא מאמינה לו.

ינון אזולאי: באמירה שלך שאת לא יכולה להגיע אליו, כי חלק שווק, חלק לא, בעצם את אומרת לו: תשמע, אני לא מאמינה לך, אתה שקרן, אתה רמאי, אתה נוכל.

ינון אזולאי: זו אמירה שכל פעם שאתם מגיעים לפה אני אומר לכם עליה, ההסתכלות שלכם – פעם זה על עצמאים, עכשיו זה על אלה, אבל כל פעם זה ככה – זה לא נכון ולא ראוי.

ינון אזולאי: גיא, ההסתכלות הזאת לא נכונה ולא ראויה.

גיא גולדמן: מה שנכון זה שלא עשינו צו רטרואקטיבי מעולם.

גיא גולדמן: בוועדה הזאת לא עשינו צו רטרואקטיבי - - -

שגית אפיק: גם לא פרסמתם צווים עם תחולה מיידית מעולם.

משה גפני: יכול להיות שתגנבו כסף מאנשים.

ינון אזולאי: גם לא פרסמתם.

ינון אזולאי: אתה מבין את הבעיה שלכם?

ינון אזולאי: כשאתם רוצים לעמוד על מה שאתם רוצים אתם יודעים לעשות את זה.

ינון אזולאי: עכשיו אתם מגלים: אנחנו לא מסוגלים לעמוד על רצוננו.

ינון אזולאי: אין דבר כזה לפרסם צו ולשלוח אותו לאזרחים החלשים, לעשוק אותם, לגזול אותם.

ינון אזולאי: וכשאני אומר לך: בוא תחזיר להם כסף – אתה לא יודע להחזיר להם כסף.

ינון אזולאי: אז מה אתה רוצה מהם?

ינון אזולאי: מה אתם רוצים מהם?

ינון אזולאי: להתעלל בהם?

אופיר כץ: לקחת.

ינון אזולאי: אני לא מבין את הדבר הזה.

ינון אזולאי: אתם לא מסוגלים?

ינון אזולאי: לא ביקשתי שתחזירו להם כסף.

משה גפני: יכול להיות שתגנבו כסף מאנשים.

משה גפני: לא תהפכו להיות צדיקים.

משה גפני: לא תהפכו להיות צדיקים.

משה גפני: אתם לא יכולים להיות צדיקים.

ינון אזולאי: גיא, יש דברים שגם אם אני לא מסכים איתך אני יכול להבין את ההיגיון, פה אני לא מבין.

גיא גולדמן: רגע, כל הורדת מס, אתם תבקשו להחזיר למי ששילם אתמול, יום לפני שהמס ירד?

משה גפני: מספיק עם הדבר הזה.

משה גפני: זה לא בסדר שפרסמתם את הצו הזה בלי דיון.

ינון אזולאי: הכנת פה את הצו לפני האישור.

ינון אזולאי: מה אתה משווה לי?

ינון אזולאי: זו לא השוואה מה שאתה עושה.

ינון אזולאי: פה הכנת צו, הורדת אותו לשטח, שילמו, עכשיו אנחנו עושים שינוי בצו כי אתם הייתם – בשליחות של האוצר או של המשרד להגנת הסביבה, לא יודע מי עשה את זה – שלומיאליות לשמה.

משה גפני: האוצר.

ינון אזולאי: לא, האוצר, כולם.

ינון אזולאי: שלחו את הפקידה לבדוק לי 30 אוצרים – זה לא אני אמרתי, זה המשרד להגנת הסביבה אמר, שבדקו 30 אוצרים.

ינון אזולאי: לא בדקתם את תו התקן לפני זה, לא עשיתם כלום, כל ההליך הוא פסול.

ינון אזולאי: היה מצופה מכם שתהיו הוגנים ותגידו: עשינו הליך פסול, פגענו באזרחים.

ינון אזולאי: אנחנו רוצים להפסיק את הצו הזה עכשיו, לעשות reset, ולבוא עוד שבועיים, עוד שלושה, עם צו מסודר, לזכות את האנשים שנתנו להם את זה.

ינון אזולאי: כשאתם רוצים אתם יודעים להגיע לאזרח הכי קטן, לקחת לו את השקל האחרון שנשאר לו, ולהשאיר אותו עוד במינוס של שני שקלים.

ינון אזולאי: כשאתם רוצים אתם יודעים לעשות את זה.

ינון אזולאי: רשות המיסים, כשהיא רוצה, היא יודעת להיות במקום – אני לא רוצה להתבטא ולהגיד: הכי אכזר, אבל במקום הכי קשה.

ינון אזולאי: פתאום כשאומרים לכם להחזיר להם, אתם אומרים: אנחנו לא יודעים איך מחזירים?

ינון אזולאי: בגלל ה-3.6 מיליארד נמצאים אצלכם בקופה של האזרחים.

גיא גולדמן: אבל אומרים לך גורמי המקצוע שהם יודעים לעשות את זה בצורה - - -

אלכס קושניר: על זה נדבר מחר.

ינון אזולאי: לא, אבל אתה צריך לדבר על הנושא הזה שעכשיו הוא אומר לך.

ינון אזולאי: אתה יודע מה?

ינון אזולאי: באתי לדבר על משהו אחר, מירי אומרת לי תשובה לא מקובלת.

ינון אזולאי: ואם היא מקובלת עליך, אדוני היושב-ראש, אין לי כבר מה להגיד.

ינון אזולאי: היא אומרת לך: אנחנו לא יודעים להחזיר להם כסף.

מירי סביון: זה לא - - -

משה גפני: מה זה גורמי המקצוע?

משה גפני: אנחנו גורמי המקצוע.

ינון אזולאי: אבל הינה אני אומר לך: תחזירי, את אומרת: לא, זה יצא.

ינון אזולאי: אני אומר לך: תאמיני לו.

ינון אזולאי: יש אחד שהוא רק יבואן, יש אחד שיש לו גם חנויות.

ינון אזולאי: הוא אומר לך: תשמעי, יש לי סחורה כרגע על המדפים שעוד לא מכרתי.

ינון אזולאי: הרי עוד חודש הוא יצטרך להגיש לך את המלאי בשביל סוף שנה.

ינון אזולאי: הוא עושה לעצמו ספירת מלאי, הוא יודע הכול.

ינון אזולאי: הוא אומר לך: בספירת מלאי שלי נמצאת אצלי עכשיו סחורה X, אני לא רוצה שתגבו לי עליה כמו הצו הישן.

ינון אזולאי: תאמינו לו.

ינון אזולאי: למה אתם לא מאמינים לו?

ינון אזולאי: למה אתם עושים אותו שקרן?

ינון אזולאי: מה הוא מבקש מכם?

ינון אזולאי: אין לי כסף, הרגתם אותי.

ינון אזולאי: פעם שעברה היה פה יבואן שאמר לכם: תשמע, 120,000 שקל מס, אני משלם אחר כך עוד איזה 140,000 שקל, יצא לו בקיצור איזה 280,000 שקל רק על המס עם הכפל הזה שהיה פה.

ינון אזולאי: מה אתם רוצים?

ינון אזולאי: לקחת אותם באלונקה?

ינון אזולאי: לקבור אותם?

ינון אזולאי: זה לא ראוי לעשות את זה.

ינון אזולאי: תצאו מזה בכבוד, תגידו: אנחנו מזכים אותם, נותנים להם עוד שלושה חודשים, ועל הצו החדש עכשיו נעשה את זה.

ינון אזולאי: למה להתעלל באנשים האלה?

ינון אזולאי: מסכנים.

ינון אזולאי: כי הם לא זועקים פה?

ינון אזולאי: בגלל שהם ילדים טובים?

אלכס קושניר: ינון.

ינון אזולאי: לא, זה מטמטם אותי.

ינון אזולאי: ואתה הולך איתם ומסכים איתם?

ינון אזולאי: תשמע, אני לא יכול לראות עוולה, לא מסוגל לראות את הדבר הזה.

ינון אזולאי: מתחילת הדרך זו עוולה, ההתנהלות של זה, הדרך שזה הגיע לפה.

ינון אזולאי: ואתה, במקום שתצעק עליהם ותזרוק אותם בצורה הכי בוטה שיש, אתה פשוט מגבה אותם ואומר להם - - -

אלכס קושניר: אתה מכיר אותי, אני לא צועק וזורק, אבל אנחנו באמת במשך השבוע וחצי האחרונים ניסינו לבדוק דרך איך אפשר לעשות את זה בצורה צודקת, אבל היות שאי-אפשר להפריד - - -

אופיר כץ: אם היית אומר להם: אין צו - - - תאמין לי - - -

אלכס קושניר: לא, אבל אני אומר לך שאתה מייצר עיוותים ברגע שאתה עושה את זה.

אופיר כץ: אז נעוות עוד יותר.

שלום: קיים הכול במלאי, אז אין עיוותים.

אופיר כץ: לקחת כסף בצו שאנחנו מתקנים אותו זה עיוות.

אופיר כץ: זה העיוות הכי גדול.

משה גפני: אז האוצר ירוויח קצת פחות כסף.

משה גפני: מה זה?

משה גפני: מה עיוותים?

ינון אזולאי: לא, אבל רק עניתי לה על זה.

ינון אזולאי: רציתי לדבר על שני נושאים.

ינון אזולאי: קודם כול כשאתם ממסים, יש כלים שאנחנו יודעים שהם כלים שמתכלים.

ינון אזולאי: גילוי נאות: שמאי הציג בפניי גם כלים שמתכלים בתוך שנתיים-שלוש.

ינון אזולאי: אם אתם רוצים באמת לעשות לתועלת, ודיברנו על זה: כלים שמתכלים – תיתנו שם עידוד, תורידו שם מס.

ינון אזולאי: אתם לא עושים גם את זה.

ינון אזולאי: כלומר, אתם אומרים: מבחינתנו החלטה שרירותית.

ינון אזולאי: זה אחד.

אלכס קושניר: כי המעבר הוא לרב-פעמי ולא לחד-פעמי אחר.

אלכס קושניר: זאת הנקודה.

ענבר בזק: הכלים המתכלים נזרקים בשטחים ציבוריים באותה צורה.

ענבר בזק: אז שנתיים - - -

ינון אזולאי: הדבר הנוסף זה הכוסות בקרטון במשקל – ב-5% שיש בהם פלסטיק, אתם ממסים אותם בקילו, ביחסיות, כמו שאתם אמרתם, זה יוצא אותו דבר.

ינון אזולאי: אז זה לא הוגן ולא נכון.

ינון אזולאי: והדבר האחרון, דיברתי איתך על זה ואני אדבר עוד פעם: בתי החולים אומרים שזו בעיה זיהומית לפני בעיה כספית.

ינון אזולאי: אנחנו דואגים לבעלי חיים לפני שדואגים לחולים, לאזרחים, שכל אחד מאיתנו, חלילה, יכול להגיע לשם, וכל אחד מהמשפחה שלנו יכול להיות שם, בתוך בתי החולים.

ינון אזולאי: אומרים מנהלי בתי החולים: יש לנו בעיה זיהומית, בעיה בריאותית ולא בעיה של כסף.

ינון אזולאי: הכסף זו גם בעיה, שנחנקים ונאנקים תחת המשא הכבד של הכסף.

ינון אזולאי: אבל, המשרד להגנת הסביבה, אתם צריכים להבין שבבתי החולים מאושפזים – לא הווטרינריים, בתי החולים של האנשים, אנשים פשוטים, כמוני וכמוך – כל אחד מאיתנו פה יכול להיות מאושפז שמה.

ינון אזולאי: זה לא בית חולים ווטרינרי שאנחנו דואגים קודם לחיות – הוא נחנק מהפלסטיק הזה או מהפלסטיק הזה.

ינון אזולאי: הם אומרים לנו: יש בעיה זיהומית.

ינון אזולאי: תנו להם.

ינון אזולאי: אתם יודעים מה?

ינון אזולאי: יש כאלה שעברו לפני הקורונה, יש כאלה שעברו בקורונה, תגידו: אנחנו מוכנים להחריג את זה לעוד שנה, עד סוף הקורונה.

ינון אזולאי: אבל תבינו אותם, הם זועקים בשביל המשפחות שלנו, בשביל כל אחד מאיתנו שעלול להיות שמה.

ינון אזולאי: הם משתמשים בחד-פעמי בגלל המצב הזיהומי.

ינון אזולאי: תעזרו להם, תפתחו את הלב שלכם בשבילם.

ינון אזולאי: אתם לא רוצים לפתוח את ההיגיון, תפתחו את הלב.

אלכס קושניר: תודה רבה.

אלכס קושניר: טוב, אני מעלה את הצו להצבעה, צו תעריף המכס והפטורים.

נלי כהן: אני חייבת להגיד משהו.

אלכס קושניר: סליחה, לא.

אלכס קושניר: צו תעריף המכס והפטורים ומס קנייה על טובין - - -

משה גפני: אני מבקש התייעצות סיעתית.

אופיר כץ: אלכס, רגע, משפט.

אלכס קושניר: אין בעיה, יהיה לך ברוויזיה.

אלכס קושניר: - - (תיקון מס' 3), התשפ"ב–2021 (כלים חד-פעמיים).

אלכס קושניר: מי בעד הצו?

אלכס קושניר: להרים את היד.

אופיר כץ: התייעצות סיעתית, התייעצות סיעתית.

ינון אזולאי: הוא ביקש התייעצות סיעתית.

משה גפני: ביקשתי התייעצות סיעתית.

אלכס קושניר: התייעצות סיעתית, אין בעיה.

אלכס קושניר: 12:27 הצבעה.

משה גפני: פשוט לא להאמין מה שאתה עושה.

ענבר בזק: גם לא באמצע הצבעה.

אלכס קושניר: לא, אין בעיה.

אלכס קושניר: בסדר.

אופיר כץ: ביקשנו לפני.

ינון אזולאי: תעשי לי טובה.

ינון אזולאי: סליחה, עם כל הכבוד - - -

אופיר כץ: את רוצה שנצא?

אופיר כץ: את רוצה שנצא?

משה גפני: - - -

אופיר כץ: אנחנו מפריעים לך?

אופיר כץ: את רוצה שנצא אולי?

ענבר בזק: לא - - -

אלכס קושניר: לא, ענבר.

אלכס קושניר: 12:27 הצבעה.

אלכס קושניר: בסדר.

אופיר כץ: את היועצת המשפטית?

ענבר בזק: לא, באמצע שאתה התחלת להצביע - - -

שגית אפיק: הוא ביקש לפני.

אלכס קושניר: אין בעיה.

אלכס קושניר: הוא ביקש לפני, אני לא שמעתי.

משה גפני: אני ביקשתי התייעצות סיעתית.

אלכס קושניר: טוב, ההתייעצות הסיעתית הסתיימה, 12:27.

ינון אזולאי: אפשר להצביע לפני שיש פרסום של הצו?

אלכס קושניר: הצו פורסם.

ינון אזולאי: איפה?

ינון אזולאי: איך לא ראינו אותו?

ינון אזולאי: אנחנו לא ראינו אותו.

אלכס קושניר: ברשומות.

ינון אזולאי: לא.

ינון אזולאי: מה זה ברשומות?

ינון אזולאי: על מה אנחנו מצביעים?

אלכס קושניר: אני מבקש להעלות להצבעה את הצו.

אלכס קושניר: ינון, זהו.

ינון אזולאי: לא ראינו.

ינון אזולאי: לא ראינו.

אופיר כץ: - - - של בתי החולים.

ינון אזולאי: היועצת המשפטית, הוא יכול להצביע?

אלכס קושניר: צו תעריף המכס והפטורים ומס קניה על טובין (תיקון מס' 3), התשפ"ב - - -

שלום: היושב-ראש, אפשר לחזור על השאלה שלי?

ינון אזולאי: האם אפשר להצביע לפני שאני רואה את הצו?

שגית אפיק: הפצת?

אלכס קושניר: הופץ.

ינון אזולאי: אני מסתכל פה.

ינון אזולאי: באיזה שעה הוא הופץ?

שלום: היושב-ראש, אפשר לחזור על השאלה שלי?

אלכס קושניר: אדוני, לא.

אלכס קושניר: אחרי ההצבעה תקבל תשובה.

ינון אזולאי: מתי הוא הופץ?

טמיר כהן: הצו הופץ ב-12:10.

ינון אזולאי: ב-12"10?

ינון אזולאי: הוא לא נמצא פה עדיין.

ינון אזולאי: אני מנסה למצוא אותו פה.

טמיר כהן: הוא נשלח לכל אחד - - -

ינון אזולאי: אתה מבין שב-12:10 אנחנו נמצאים פה בדיון?

ינון אזולאי: לא, אבל אתה מבין שאנחנו נמצאים בדיון, אתה אומר לנו שפרסמת אותו.

אלכס קושניר: לא, זה היה בהפסקה.

ינון אזולאי: לא, הוא אומר ב-12:10.

ינון אזולאי: ב-12:00 החזרת אותנו, זה היה ב-12:10.

ינון אזולאי: זה לא נכון, הצו לא פורסם, לא ראינו אותו, אתה לא יכול להצביע עליו.

אלכס קושניר: אני יכול להצביע עליו.

ינון אזולאי: היועצת המשפטית תיתן על זה את דעתה, אם - - -

אלכס קושניר: אני יכול להצביע עליו, גברתי היועצת המשפטית?

אופיר כץ: אני גם לא ראיתי את הצו.

שגית אפיק: אני רוצה להגיד שני דברים: אחד, מרגע שהצו פורסם ברשומות הוא בתוקף.

שגית אפיק: זאת אומרת, מרגע זה הדין שחל מהשעה שפורסם הצו זה הדין שבצו המקל.

שגית אפיק: זה דבר אחד.

שגית אפיק: דבר שני, אומר מנהל הוועדה שהוא הפיץ לכם אותו בטרם ההצבעה.

שגית אפיק: הצו הוקרא כאן עם התיקונים שנעשו.

שגית אפיק: כמובן שתמיד ראוי שתהיה לכם שקיפות ושתקבלו את הצו מבעוד מועד ושתוכלו להצביע.

שגית אפיק: במקרה הזה, בגלל שהצו כבר הוקרא, ואומר מנהל הוועדה שהוא הועבר לכם - - -

ינון אזולאי: אז שזה יהיה מחר.

ינון אזולאי: מה בוער היום?

שגית אפיק: אפשר להצביע גם מחר.

שגית אפיק: שוב, זה בתוקף.

שגית אפיק: זה לא משנה הצבעה היום או מחר לצורך העניין.

שגית אפיק: אבל מבחינת מהות, הצו הוקרא לכם.

שגית אפיק: אני לא רואה סיבה לעצור עכשיו - - -

ינון אזולאי: אז מה זה נקרא?

ינון אזולאי: ברגע שהוא הוקרא לנו זה אומר שאנחנו עברנו על הצו הזה ואנחנו מצביעים עליו?

שגית אפיק: שוב, אנחנו חוזרים לפרוצדורה.

שגית אפיק: מרגע שהצו פורסם ברשומות הצו בתוקף.

שגית אפיק: זו הפרוצדורה.

שגית אפיק: הוא בתוקף ל-60 הימים הקרובים, אלא אם כן הוועדה מבטלת אותו.

אופיר כץ: בסדר, אבל זה תקין שאנחנו מצביעים על משהו שלא ראינו?

ינון אזולאי: לא ראינו - - -

שגית אפיק: הוא אומר לכם שהפיצו לכם.

ינון אזולאי: - - - ב-12:10.

ינון אזולאי: זה לא נכון.

אלכס קושניר: טוב, תודה רבה.

אלכס קושניר: אני מעלה את הצו להצבעה.

אלכס קושניר: מי בעד הצו?

אלכס קושניר: להרים את היד.

אלכס קושניר: מי נגד הצו?

אלכס קושניר: אושר.

אלכס קושניר: הצו אושר.

משה גפני: אנחנו נבקש להשיג על ההחלטה הזו ברגע שאנחנו נדע שהצו הזה הונח.

משה גפני: אנחנו נבקש להשיג עליו ולקיים דיון במליאה.

ינון אזולאי: במליאה.

ינון אזולאי: אנחנו מודיעים שאנחנו נבקש, אפילו כל אחד בנפרד.

משה גפני: נכון?

משה גפני: צריך קודם - - -

אלכס קושניר: אין בעיה.

ינון אזולאי: ואני הייתי מבקש שמירי תסביר להם לפרוטוקול מה שהם ביקשו מקודם.

ינון אזולאי: זה מאוד חשוב - - -

אלכס קושניר: כן, עכשיו בבקשה.

אלכס קושניר: בבקשה, מירי.

משה גפני: רק רגע, היועצת המשפטית, ברגע שאנחנו משיגים אז זה דיון אישי - - -

אלכס קושניר: אגב, אני מטיל רוויזיה על ההצבעה הזאת.

ינון אזולאי: אנחנו מגישים רוויזיה ונדון על זה מחר?

אלכס קושניר: למה?

ינון אזולאי: כי אתה לא יכול, היום בשעה 13:00 פותחים את המליאה.

אלכס קושניר: אני יכול.

ינון אזולאי: אי-אפשר, בשעה 13:00 פותחים את המליאה.

אלכס קושניר: אני אבקש אישור.

אלכס קושניר: כן, בבקשה.

משה גפני: מה בוער לך?

משה גפני: מי רודף - - -

ינון אזולאי: תקשיב לי, אם היושב-ראש ייתן על דבר כזה אישור, יהיה פה סקנדל.

משה גפני: פשוט לא להאמין.

אלכס קושניר: ינון, אני לא אבקש.

ינון אזולאי: בסדר.

ינון אזולאי: אז למה הבאת את זה היום?

ינון אזולאי: היית מביא את זה מחר, היית מגיע איתנו לדברים - - -

אלכס קושניר: ינון, בוא נדבר על זה אחרי.

ינון אזולאי: לא, זה משגע אותי.

אלכס קושניר: אבל אתה רצית כרגע תשובה.

ינון אזולאי: הרי עבדנו, וידענו איך אנחנו עובדים, היית מגיע איתנו למצב - - -

אלכס קושניר: מירי, תשובה בבקשה.

מירי סביון: הצו שהיה בתוקף עד לפני חצי שעה או משהו כזה הוחל מ-1 בנובמבר.

מירי סביון: המשמעות של ההחלה שלו זה שגם סחורות שיובאו החל מהמועד הזה וגם המלאי שהיה קיים בערב כניסת הצווים לתוקף, חויבו בתעריפים שנקבעו בתוך הצו הזה.

מירי סביון: וזו המשמעות של התחולה שלו החל מ-1 בנובמבר.

מירי סביון: מאז המלאי הזה עבר גלגולים, חלקו נמכר לצרכנים סופיים, שמן הסתם מס הקנייה גולגל אליהם בהתאם לשיקולים של עולם המסחר.

מירי סביון: וכיום המלאי הזה נמצא בכל מיני מקומות, שחלקם אולי שילמו היטל מלאי וחלקם לא שילמו היטל מלאי.

מירי סביון: ולכן כל דרך שבה אנחנו עכשיו ננסה למצוא מנגנונים לזכות את המלאי בידי מי שהוא נשאר, יכולים לייצר פה מצב של תחרות לא הוגנת בין מי - - -

אופיר כץ: ואולי זה לא ייצר?

אופיר כץ: את כל הזמן אומרת "יכולים" ו"עלול".

אופיר כץ: למה שלא תעשי בדיקה, קודם כול לראות אם - - -

ינון אזולאי: כי כל ההליך שלהם היה פסול, איזו בדיקה יעשו לך?

אופיר כץ: בגלל שיש סיכוי – אז שישלמו קודם את המקסימום.

אלכס קושניר: לא, זה בהכרח קורה, כי המלאי כבר בחוץ.

משה גפני: מה פתאום?

ינון אזולאי: אבל המלאי לא בחוץ.

שלום: רוב המלאי נמצא במחסנים שלנו.

אלכס קושניר: חלק כן וחלק לא.

ינון אזולאי: אתה רואה?

ינון אזולאי: אתה אפילו לא שומע אותם.

ינון אזולאי: אנחנו מדברים על המלאי שקיים.

אלכס קושניר: חלק כן וחלק לא.

ינון אזולאי: לא, על מה שלא בחוץ, למה אתה ממסה אותם במס המחמיר?

ינון אזולאי: זה לא בחוץ.

אלכס קושניר: אז למה אתה מפלה את זה שהוציא מהמלאי אתמול?

ינון אזולאי: מה אתה רוצה שאני אעשה?

אלכס קושניר: לא, למה אתה מפלה אותו?

ינון אזולאי: אז לכולם לעשות במידת סדום?

ינון אזולאי: אבל למה להכות בכולם?

אלכס קושניר: ינון, הדרך הנכונה, במסגרת האילוצים שיש פה – ויש פה אילוצים, אני לא אומר שזה מצב אידיאלי – אבל זה לפעול לפי דין, כי ברגע שאתה עכשיו מקל, לצורך העניין, על המלאי שעוד לא מומש, אתה מפלה את אלה שמימשו את המלאי אתמול.

אלכס קושניר: מה ההבדל?

ינון אזולאי: אז פעם שעברה אמרתי, שמה שהטילו על המלאי – אני בעד.

ינון אזולאי: למה?

ינון אזולאי: כי בסופו של דבר האזרחים ישלמו את זה, וזה שיש לו מלאי לא יכול להיות שהוא כביכול ימכור את זה ביוקר לאזרחים והוא יקבל את זה בזול.

ינון אזולאי: זה בסדר.

ינון אזולאי: אמרתי, אין בעיה שיהיה שוויוני.

ינון אזולאי: אבל אתה מגיע למצב שאתה עכשיו מוציא מלאי אחר.

ינון אזולאי: אז בגלל שאתה לא יכול לפצות - - -

אלכס קושניר: לא, אבל הצו בתוקף עכשיו.

ינון אזולאי: אין בעיה.

ינון אזולאי: אבל הוא מדבר איתך על המלאי שעד עכשיו היה.

ינון אזולאי: תזכה אותו.

אלכס קושניר: אבל זה הולך לפי תאריך שחרור במכס.

ינון אזולאי: לא, אבל יש לו עכשיו מלאי שהוא שחרר אותו, הוא הודיע עליו.

ינון אזולאי: הוא עדיין לא מכר אותו, הוא נמצא אצלו במחסן.

ינון אזולאי: למה אתה לא מזכה אותו במלאי?

אלכס קושניר: זה מייצר אפליה בשוק.

שלום: איזו אפליה?

שלום: זה במלאי שלנו.

אלכס קושניר: במלאי שלך.

אלכס קושניר: אבל יש כאלה שזה עכשיו אצלו.

שלום: - - - כל מי שיש לו.

אלכס קושניר: רגע, יש לי שאלה: אתה מכרת אתמול את הסחורה שלך למכולת ברמלה.

אלכס קושניר: מי שילם על המלאי?

אלכס קושניר: מי שילם המס?

שלום: עדיין המלאי אצל המכולת כרגע.

אלכס קושניר: כן, אבל מי שילם את המס?

שלום: המכולת.

אלכס קושניר: לא.

אלכס קושניר: מי שילם את המס?

שלום: עוד לא הגיע לאזרח.

אלכס קושניר: אתה מכרת לו.

שלום: אני מכרתי לו, אני שילמתי את המס.

אלכס קושניר: אתה שילמת את המס.

אלכס קושניר: למי אני מחזיר את הכסף, לך או לו?

שלום: אבל אם יש פה - - -

אלכס קושניר: למי אני מחזיר את הכסף?

אלכס קושניר: תגיד לי.

שלום: אני אענה לך.

שלום: ההצעה שאני מציע היא שיהיו שתי ספירות מלאי: ספירה ב-31 באוקטובר וספירה ב-30 בנובמבר.

שלום: ככל שיש פה דלתא גם שלי וגם של המכולת, אז כל אחד ישלם על הדלתא שלו.

אלכס קושניר: אבל המכולת לא שילמה את המס, אתה שילמת.

שלום: המכולת צריכה לדווח גם היא על - - -

אלכס קושניר: לא, אבל אתה שילמת את המס.

אלכס קושניר: אז למי אני מחזיר, לך או למכולת?

שלום: אם היא קיבלה סחורה בתקופת הזמן הזאת ממני, היא תדווח כאילו זה מס שאני שילמתי אותו.

אלכס קושניר: אז למי אני משלם את זה?

אלכס קושניר: למי אני מחזיר את הכסף?

משה גפני: מי ששילם.

אלכס קושניר: למי?

אלכס קושניר: לך?

שלום: לי או למכולת בהתאם - - -

אלכס קושניר: יפה.

אלכס קושניר: ואם המכולת מכרה כבר את המלאי לציבור?

ינון אזולאי: זה כבר יצא החוצה, אנחנו לא מדברים על זה.

אלכס קושניר: אבל אני לא יודע איזה מלאי נמכר, ינון.

שלום: באופן יחסי עד השוק זה יגיע מאוד מאוד נמוך.

שלום: במידת הדין פה - - -

ינון אזולאי: אבל אני מדבר על המלאי שקיים.

אלכס קושניר: ואם זה סופר-מרקט גדול?

אלכס קושניר: ואם יש לו מלאי שהוא מהחודש שעבר ומהחודש הזה?

אלכס קושניר: איך אתה יודע איזה מלאי נמכר ואיזה לא?

ינון אזולאי: כלומר, אתה אומר - - -

שלום: יש סחורות שהגיעו רק שבוע שעבר וזה לא נמכר.

שלום: רוב המלאי שלנו - - - לחודשיים ושלושה.

אלכס קושניר: טוב.

אלכס קושניר: אני אומר ככה: לצערי הרב, אני מבין שיש פה מצב שהוא לא משולם, אבל כל ניסיון לשנות את זה מייצר עיוות עוד יותר גדול.

משה גפני: זה עוול גדול.

אלכס קושניר: ולכן לצערי אין לנו פתרון לזה.

אלכס קושניר: ככה זה נשאר.

אלכס קושניר: אני נועל את הישיבה וניפגש מחר בשעה 09:00 בבוקר.

אלכס קושניר: תודה רבה.

אלכס קושניר: הישיבה נעולה.