הוועדה המיוחדת לזכויות הילד, כנסת 24, פרוטוקול מספר 20, 2021-11-23 10:18

מיכל שיר סגמן: היום 23 בנובמבר 2021 יט' בכסליו התשפ"ב.

מיכל שיר סגמן: הנושא היום סבסוד מעונות יום לילדי אברכים.

מיכל שיר סגמן: קודם כל אני מבקשת, אני יודעת שזה דיון מאוד אמוציונאלי, אני מבקשת שהוא יתנהל בכבוד הדדי ובשיח שהוא נכון, מכבד וגם מכיל הקשבה, גם אם לא מסכימים.

מיכל שיר סגמן: אני רוצה לפתוח עם משרד האוצר לסקירה של החוק, כדי שנבין על מה מדובר ואז חברי הכנסת, ניתן לאורחים המכובדים שבאו להציג את טענותיהם ולסיכום משרדי הממשלה להבעת העמדה.

מיכל שיר סגמן: מעולה, מצוין.

אורית סטרוק: משרד הכלכלה גם?

מיכל שיר סגמן: בוודאי, אבל משרדי הממשלה הם יהיו הסיכום בסוף, כרגע אני רק רוצה הצגה של החוק.

מיכל שיר סגמן: כן, בבקשה.

נועה שוקרון: בוקר טוב, נועה שוקרון רכזת תעסוקה באגף תקציבים.

נועה שוקרון: אני אסקור מאוד קצרה, כי נדמה לי שכולנו מכירים את הפרטים, אבל אני כן אציין שבעצם לאור הגידול בתעסוקת נשים בשנים האחרונות, הוחלט לשנות את תכלית מבחני התמיכה ולהפוך אותה לכזאת שמעודדת תעסוקה של שני בני הזוג.

אורית סטרוק: מתי זה הוחלט?

נועה שוקרון: בשינוי האחרון שבוצע במבחני התמיכה.

אורית סטרוק: לא, רק את הנתון הזה, מתי זה הוחלט?

אורית סטרוק: השנה, לפני עשר שנים, לפני חמש שנים מתי?

נועה שוקרון: אני אגיע לזה.

מיכל שיר סגמן: זו סקירה קצרה, בסיכום יהיה מלא זמן, מלא זמן.

אורית סטרוק: מה זה חשוב?

אורית סטרוק: שתדע מתי נפלה ההחלטה הזו, של במקום לעודד תעסוקת נשים מודדים תעסוקה גם של נשים וגם של גברים, מתי זה קרה?

אורית סטרוק: מתי?

נועה שוקרון: אני אתייחס לזה עכשיו ואני כן אשמח לסיים את הסקירה במלואה.

נועה שוקרון: אז הודעה לתקשורת בעצם על עדכון הקריטריונים שנובעים משינוי התכלית בוצע בשביעי ביולי בשנה האחרונה.

נועה שוקרון: שבוע לאחר מכן הוצאה הודעה משותפת של שני המשרדים - משרד הכלכלה זרוע העבודה ומשרד האוצר.

נועה שוקרון: בנוסף, הוחלט שהשינויים ייכנסו לתוקפם לאור סד הזמנים, בראשון לנובמבר ולא בראשון בספטמבר כמו שמתחילה השנה.

נועה שוקרון: מבחן התמיכה עצמו פורסם בתשעה עשרה באוגוסט, וגם כאן לאור העיכובים שנוצרו בתהליך, הוחלט בהודעה משותפת לדחות את התאריך ל- 1 בינואר 2022 שזו בעצם הנקודה שבה אנחנו נמצאים כיום.

נועה שוקרון: כמו שאמרתי, הפיכת התכלית לקריטריונים בעצם מדברת על כך שישנה חשיבות של שני בני הזוג.

נועה שוקרון: במקביל, אנחנו מבינים ורואים את החשיבות של לימודים המהווים איזו שהיא הכנה לתעסוקה שהיא איכותית, ולכן נשארו קריטריונים שכוללים גם שעות לימודים מסוימות.

נועה שוקרון: במקומות שבהם ראינו שישנה תשואה להשכלה שהיא מאוד משמעותית, הקריטריונים מבחינתנו היו לימודים שהם בעלי תשואה להשכלה וכאלה שניתן לתחום בזמן.

אורית סטרוק: מה זה בעלי תשואה להשכלה?

נועה שוקרון: אני אתייחס.

נועה שוקרון: תשואה להשכלה יש מספר מחקרים של מרבית גופי המחקר בישראל, לרבות בנק ישראל, לרבות הלכלכנית הראשית במשרד האוצר.

נועה שוקרון: הם בעצם מסתכלים לאורך זמן על השכר הממוצע של בוגרים של מקצועות מסוימים מרוויחים במשק.

נועה שוקרון: במחקרים האלה, באופן חד משמעי, ניתן לראות שגם תשואה ללימודים הכי פחות, נקרא להם, בעלי תשואה בעולמות האקדמיה או ההכשרה המקצועית, גבוהה בעשרות אחוזים מאלה של לימודי הישיבה.

נועה שוקרון: וגם קריטריון הזמן, אני חושבת שנכון להתייחס אליו במובן הזה שברור שהלימודים הם איזו שהיא מקפצה לתעסוקה איכותית, ואינם מהווים מטרה בפני עצמה.

נועה שוקרון: ושוב, לאור התכלית שדובר עליה בתחילת דבריי, אני גם כן אגיד שישנם מבחנים וכלים אחרים של המדינה שתומכים בלימודים שלא לשם תעסוקה בפני עצמם.

נועה שוקרון: אך נושא הספציפי של המעונות הוגדר מלכתחילה ככלי מעודד תעסוקה, ולכן ראינו לנכון להוסיף את הקריטריונים האלה.

נועה שוקרון: יש איזו שהיא טענה על פגיעה בתעסוקת נשים, לאור הגדרת הקריטריונים האלה.

נועה שוקרון: אנחנו כן נציין שבשנים קודמות שבהם בוצעו שינויים דומים לא הייתה ירידה בשיעורי התעסוקה של נשים, אפילו להפך הייתה עלייה קלה.

נועה שוקרון: ומהצד השני, מצד תעסוקת הגברים, נציין, שדווקא ראינו שם כן גידול משמעותי לאור השינויים שעשו.

אורית סטרוק: על מה את מדברת?

אורית סטרוק: מה זה שנים קודמות?

נועה שוקרון: אני מדברת על השינויים של 2014.

נועה שוקרון: אני ממש ממש אשמח לענות על כל שאלה בסיום דבריי.

נועה שוקרון: אז אני רק אציין שבשינויים שבוצעו ב-2014 במבחני התמיכה כן ראינו שהקריטריונים או שינוי הקריטריונים שבוצע הוביל לעידוד ההתנהגות הרצויה.

נועה שוקרון: כלומר, כניסה של גברים חרדים לשוק התעסוקה ובהמשך גידול של אנשים אחרים להיות בשוק העבודה.

נועה שוקרון: דבר אחרון שאני אציין, היצע המעונות הוא דבר מוגבל, ולכן בעצם אנחנו לא מדברים על מצב שבו אנחנו מוסיפים או מורידים אנשים מהזכאות, אלא על מצב שבו אנחנו נמצאים באיזה שהוא משאב מוגבל שיש לתעדף את האנשים שנכנסים אליו.

נועה שוקרון: במצב כזה אנחנו כן רואים לנכון לתעדף שני הורים עובדים.

נועה שוקרון: חשוב לציין, שבמצב הישן, נוצר מצב שלאור קריטריונים הקודמים, בעצם היה עדיף ברמה הכלכלית שאחד ההורים בלבד לעבוד ואחד יילמד, כי אז ההכנסה של כלל משק הבית הייתה נמוכה ושיעור הסבסוד היה גבוה יותר.

נועה שוקרון: זו איזו שהיא "לאקונה" מאוד משמעותית שראינו שקיימת בקריטריונים הישנים וגם לאור זאת ראינו לנכון לתעדף משפחות שבהן שני ההורים עובדים.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: אני אעבור לחברי הכנסת.

מיכל שיר סגמן: חברת הכנסת אורית סטרוק.

אורית סטרוק: תודה רבה.

אורית סטרוק: קודם כל, לפני כל דבר אחר, אני רוצה להודות לך מאוד, גברתי וחברתי יו"ר על הצעד האמיץ שעשית שכינסת את הועדה הזו.

אורית סטרוק: אני יודעת שזה לא פשוט לכנס דיון כזה בקואליציה שבה את יושבת.

אורית סטרוק: אני ממש ממש מוקירה לך תודה על הדבר הזה.

אורית סטרוק: ממש, את פשוט חברת כנסת אמיצה.

אורית סטרוק: זה דבר ראשון.

אורית סטרוק: עכשיו אני רוצה להתייחס למה שאמרה הגברת שוקרון, נציגת משרד האוצר, שהיא אמרה פה דברים, לטעמי, מאוד מאוד מזעזעים ואני, ברשותך, אנתח אותם.

אורית סטרוק: מה היא אמרה?

אורית סטרוק: היא אמרה אנחנו החלטנו שאנחנו רוצים מעכשיו שהמעונות, במקום לשמש לעודד נשים לשוק העבודה, הם ישמשו לעודד את שני בני הזוג.

אורית סטרוק: אבל, זה רק במקרה שבן הזוג שלומד הוא לומד משהוא שנותן לו שלא נותן לו מספיק תשואה להשכלה.

אורית סטרוק: כלומר, אם כתוצאה מהלימודים האלה הוא בסוף ירוויח משכורת מאוד מאוד גבוהה, אנחנו נעזור לו.

אורית סטרוק: ואם הוא בסוף ירוויח משכורת יותר נמוכה והוא יחיה חיי עניות, אז דווקא לו אנחנו לא נעזור.

אורית סטרוק: לא יודעת, במושגים שלי קוראים לזה "סדום", בסדר?

אורית סטרוק: הבה נעזור לעשירים ולא נעזור לעניים, כי הם יישארו עניים אז בואו לא נעזור להם.

אורית סטרוק: זה דבר ראשון.

אורית סטרוק: עכשיו זה אומר, שאם האבא של הילד הזה, כי אנחנו פה בוועדה לזכויות הילד, אם הוא הולך גברת שוקרון, וסליחה שאת פה הפנים של כל מי שמאחוריך באוצר, אם הוא הולך למשל ללמוד פילוסופיה באקדמיה, הוא יילמד פילוסופיה ועוד פילוסופיה ועוד פילוסופיה, אולי הוא יילמד גם ספרות אנגלית וספרות איטלקית, תולדות המוזיקה ואני לא יודעת מה עוד, אז הילד שלו יקבל סבסוד, כי הוא לומד באקדמיה ואולי יום אחד יהיה פרופסור והוא ירוויח הרבה.

אורית סטרוק: אז בזכות זה, כבר עכשיו ניתן לו יותר כי הוא, הרי, בסוף הולך להיות מהעשירים.

אורית סטרוק: אבל אם הוא לומד תורה בישיבה אז פה אנחנו נקמוץ את ידינו, כי בסוף מה ייצא ממנו בסך הכל?

אורית סטרוק: אולי הוא יהיה רב, אולי הוא יהיה רב של ישוב, אולי הוא יהיה דיין, אולי יהיה רב מחנך באיזו ישיבה גבוהה או תיכונית.

אורית סטרוק: הוא בסך הכל מכשיר את עצמו להיות מנהיג רוחני בהיבטים כאלה ואחרים, וזה ייקח לו את אותן שנים שייקח לאדון הנכבד שהלך ללמוד פילוסופיה או ספרות איטלקית או אני לא יודעת מה.

אורית סטרוק: תיכף תתנו לי את כל דברים המעניינים האחרים שלומדים באקדמיה, את יודעת, אפילו אם לומדים, דרך אגב, פסיכולוגיה הם לומדים פסיכולוגים באקדמיה תואר ראשון, אין מה לעשות עם זה.

אורית סטרוק: אחר כך אתה צריך לבחור אם אתה הולך לתואר השני ורק אז יש לך מה לעשות.

אורית סטרוק: רוב האברכים שלומדים בישיבות אז הם לומדים, בערך, את אותו מספר שנים ואז הם הולכים לעסוק בכל מיני תחומים שהם חלק משוק העבודה, סליחה.

אורית סטרוק: אי אפשר לומר שאדם שמלמד בישיבה הוא לא חלק משוק העבודה, אלא אם כן אתה חושב שלימוד בישיבה זה כלום, זה אפס, זה לא מעניין.

אורית סטרוק: בואו נקרא לילד בשמו, זו לא שאלה של שוק העבודה.

אורית סטרוק: וסליחה, גברת שוקרון, שאני מסתכלת עלייך, את לא אשמה, את סך הכל מייצגת פה את שולחייך.

אורית סטרוק: אבל מי שיושב במשרד האוצר, ושותפיו לקואליציה, החליטו לרוקן את בתי המדרש.

אורית סטרוק: זה מה שהחלטתם לרוקן את בתי המדרש, והדרך הכי טובה לעשות את זה, זה על הגב של ילדים, על הגב של תינוקות, ככה נרוקן את בתי המדרש.

אורית סטרוק: אין לכם דרכים אחרות לרוקן את בתי המדרש, רק על הגב של תינוקות?

אורית סטרוק: וגם על הדרך, אומנם זה לוועדה לזכויות האישה, אבל על הדרך, גם על הגב של אותן נשים נפלאות שעוסקות בכל מיני מקצועות או לומדות בעצמן.

אורית סטרוק: תיכף הן יספרו על עצמן, אני מקווה, ונבין על מי אנחנו מדברים.

מיכל שיר סגמן: לכן אנחנו צריכים להשאיר להן זמן לדבר רגע ואנחנו צריכים לקצר.

אורית סטרוק: מיכל, אני באמת מסיימת.

אורית סטרוק: זו התנהגות, סליחה, אין לי ביטוי אחר, נבזית.

אורית סטרוק: ואני רוצה לומר, לכם שותפי לדרך, שאתם יושבים בקואליציה, מיכל וניר ואחרים, אתם לא יכולים לתת יד להתנהגות נבזית, סדומית ואנטיוכוסית כזו.

אורית סטרוק: זהו, אנחנו יושבים פה בחודש כסליו, יש משימה של חלקים בקואליציה לרוקן את בתי המדרש ואתם שותקים.

אורית סטרוק: וכל זה נעשה על הגב של תינוקות, מזעזע בעייני.

אורית סטרוק: תודה וסליחה.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה, חברת הכנסת סטרוק.

מיכל שיר סגמן: חבר הכנסת ניר אורבך, לפי גם סדר ההגעה אנחנו נעשה את זה.

ניר אורבך: תודה רבה.

ניר אורבך: אני גם מצטרף לדבריה של חברת הכנסת אורית סטרוק, ואני באמת מברך אותך, חברת הכנסת מיכל שיר.

ניר אורבך: מיכל, ממש תודה זה דיון מאוד מאוד חשוב ולא מובן מאליו.

ניר אורבך: אנחנו חיים פה במדינת ישראל, שבוע לפני חנוכה אני לא מרגיש שיש פה גזרות אנטיוכוס.

ניר אורבך: יש דברים מורכבים, אנחנו מצליחים בתוך הקואליציה גם להתנהל בשיח.

ניר אורבך: אני אהיה ממוקד ואני אשתדל לקצר.

ניר אורבך: גם עם דברים אחרים מתוך הקואליציה שחשבו שאולי יפגעו בעולם הישיבות, דרך התקנה, אנחנו ראינו שזה לא קרה, אני מאוד מקווה שגם עכשיו.

ניר אורבך: מבחינתנו, בתוך הקואליציה אני חושב שיש רוב של שרים וחברי כנסת שמבינים את חשיבות את לומדי התורה.

ניר אורבך: מבינים את החשיבות, בסופו של דבר, גם של האברכים שלומדים בישיבות, ומבחינתנו זה בוודאי לפחות כמו תואר אקדמי וכך צריכה להיות ההתייחסות, כולל הנושא של הכניסה למהות התקנות ולמהות החוק והנושא של התכלית הראויה.

ניר אורבך: בוודאי מי שנמצא במסלולים של רבנות ודיינות, אני חושב שעל זה בכלל אין מחלוקת.

ניר אורבך: גם אם יש שינוי וגם אם רוצים להביא איזה שהוא שינוי, הוא צריך לבוא, בוודאי, בהדרגה ולא באבחת חרב.

ניר אורבך: ולכן גם בג"ץ וגם אנחנו ביקשנו לדחות ולבחון את זה מחדש, לפחות עד תחילת שנה הבאה וזה אכן נעשה.

ניר אורבך: לא כל כך ברור לי, ומיכל אמרת שנמצאים פה נציגי משרד הכלכלה, לא כל כך ברור לי ההזדרזות הזאת להוציא את הקריטריונים כשאנחנו יודעים שזה נדחה לשנה הבאה.

ניר אורבך: ועם כל הכבוד לחברי מהאופוזיציה, אני בתוך הקואליציה משתדל לעבוד לא פחות מכם בנושא הזה וכרגע אני מול משרד הכלכלה אז תאפשרו לי גם להציג את העניין.

ניר אורבך: לא ברור לי למה הזדרזו להוציא קריטריונים ולא ברור לי למה אנחנו לא מקבלים תשובה, כי ברגע שיהיו קריטריונים אז יקבלו את ההנחה רטרו-אקטיבית.

ניר אורבך: גם על זה לא קיבלנו תשובה ואני מאוד אשמח אם תהיינה תשובות לדבר הזה.

מיכל שיר סגמן: משרד האוצר והכלכלה יענו בסיום.

ניר אורבך: אני מדבר בעיקר על משרד הכלכלה שהוציאו את הקריטריונים.

ניר אורבך: אנחנו נמצאים בשיח מול שר האוצר, ואני בפעם הקודמת, אמרתי משהו שאולי יצא קצת מוקדם מדי אז אני עכשיו לא אגיד דברים נוספים.

ניר אורבך: אבל אנחנו נמצאים בשיח מולו מתוך מטרה להחזיר את הדברים למסלול, שמבחינתנו הוא המסלול הרצוי.

ניר אורבך: ואני שמח מאוד על הנשים הנפלאות שנמצאות כאן, תמיד טוב מראה עיניים.

ניר אורבך: אנחנו עושים חישוב מספרי, מה זה טוב לכלכלת ישראל אם אנחנו נעשה ככה או נעשה אחרת.

ניר אורבך: יש פה משהו שהוא הרבה מעבר לחישוב מספרי.

ניר אורבך: יש פה משהו שהוא ערכי, עם אנשים שמוסרים את נפשם ממש למען עם ישראל, והנשים נמצאות פה ואתן תציגו את זה וודאי טוב ממני.

ניר אורבך: ושוב אני אומר, מיכל, אני ממש שמח שכינסת את הדיון הזה ושיהיה לנו בהצלחה.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: חברת הכנסת, מיכל וולדיגר בבקשה.

מיכל שיר סגמן: אחריה חבר הכנסת ינון אזולאי.

מיכל מרים וולדיגר: אני אצטרף לשני חברי לפני ואגיד שאת, מבחינתי, מעט מן מהאור מסלק הרבה מן החושך.

מיכל מרים וולדיגר: יסלח לי ניר, אבל כן, אני חושבת שבקואליציה הזו את בדיוק הסממן הזה של מעט מן האור.

מיכל מרים וולדיגר: הנושא הזה הוא כל כך חשוב.

מיכל מרים וולדיגר: לפני שאני אגיע ללמה הוא חשוב והוא קשור לנושא של הועדה שלך, לזכויות הילד, אני חושבת שאנחנו קצת התבלבלנו.

מיכל מרים וולדיגר: מדינת ישראל היא מדינת היהודים, עוד לפני להסביר כלכלית או לא כלכלית, הלימוד תורה הוא מערכי ומיסודות מדינת ישראל.

מיכל מרים וולדיגר: ולקחת את זה, אפילו בצד הערכי והחשיבתי, ולהראות לעם ישראל שאנחנו שמים את זה בצד וזה אסור וזה נורא, שזה מה שיוצא מנקודת המוצא של החוק המזעזע הזה, בעיניי.

מיכל מרים וולדיגר: זה נורא ואיום.

מיכל מרים וולדיגר: אז קודם כל, באופן עקרוני, לא משנה כרגע להשוות את זה ללימודי סינית או לימודי תרבות או יהדות באוניברסיטה, עוד לפני זה אני חושבת שזה פשוט נורא ואיום.

מיכל מרים וולדיגר: וצריך לתקן לאלתר את המשגה הזה.

מיכל מרים וולדיגר: אני כן אגיד, בגופו של עניין, שככל שידוע לי, חלק מהרעיון, אחת המטרות העיקריות של סבסוד המעונות נולד כדי לעודד נשים לצאת לעבודה, כדי לאפשר לנשים לצאת לעבודה.

מיכל מרים וולדיגר: שוב, זה לא קשור כל כך לוועדה שלך, אבל זה קשור לנו.

מיכל מרים וולדיגר: מה שבא, בעצם התיקון הזה, ועושה את ההיפך הגמור.

מיכל מרים וולדיגר: הנשים המדהימות האלה, אבל הן רק ייצוגיות.

מיכל מרים וולדיגר: הן בעצם מוכנות לחיות חיים פחות איכותיים.

מיכל מרים וולדיגר: מי שיקרא להם איכותיים, מבחינתי זה הכי איכותי שיש, אבל ברמה הכלכלית, מוכנות לגור בבית יותר קטן ולקנות פחות שמלות ונעליים, כדי שהבעלים שלהן ילמדו תורה והן יוכלו לצאת לעבודה.

מיכל מרים וולדיגר: אבל, ברגע שלוקחים מהן את הזכות, את הסבסוד הזה שהיה להן עד כה, הן בעצם עושות את החישוב הכלכלי ולא שווה להן לצאת לעבודה, אז מה הרווחתם?

מיכל מרים וולדיגר: אז בעצם גם הנשים הללו, שכל הרעיון בסבסוד היה להוציא אותן או לפתח אותן מקצועית, אנחנו בעצם מחזירים אותן חזרה לתוך ביתן כדי שהן יטפלו בילדים, כי אין כסף זה לא שווה כלכלית לטפל בהם.

מיכל מרים וולדיגר: ולסיום, אני כן אגיד, זה בדיוק הנושא של זכויות הילד, כלומר בסופו של דבר, הפעוטות האלה צריכים להיות כדי להתפתח נכון עם בני גילם.

מיכל מרים וולדיגר: להישאר בבית, כי ישאירו אותם בבית, כי כשאין כסף וזה לא שווה כלכלית להוציא אותם, אז ההורים יישארו איתם בבית וילדים יישארו בבית.

מיכל מרים וולדיגר: עם כל הכבוד להורים, אני חושבת שההתפתחות שלהם לא תהיה התפתחות כמו שהיא צריכה להיות.

מיכל מרים וולדיגר: ולא יכול להיות שעם הרצון מאוד גדול של השר ליברמן לכמת את התורה ולהפוך אותה למה שהוא לא נכון והוא לא טוב, הוא ביחד עם זה בעצם שופך גם את התינוקות, כפשוטו.

מיכל מרים וולדיגר: הוא שופך את המים יחד עם התינוק כפשוטו.

מיכל מרים וולדיגר: וזה, את מיכל, צריכה לצעוק שזה לא יכול להיות.

מיכל מרים וולדיגר: הילד לא יכול להיות המשחק, הפינג-פונג, שישחק בין כל מיני עקרונות כאלה ואחרים, ההורים משחקים יחד עם שר האוצר מה יותר חשוב ומי שנפגע?

מיכל מרים וולדיגר: בסופו של דבר, הם אותם ילדים שלא יכולים לצעוק את צעקתם.

מיכל מרים וולדיגר: אז, בעיניי, צריך לאלתר לשנות את הדבר הזה ולא לאפשר שזה יקרה.

מיכל מרים וולדיגר: תודה.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: חבר הכנסת ינון אזולאי, בבקשה ולאחריו חבר הכנסת מקלב, לאחריו חברת הכנסת שמחה רוטמן.

ינון אזולאי: תודה רבה לחברת הכנסת מיכל שיר, יושבת ראש הועדה.

ינון אזולאי: תודה על הדיון החשוב.

ינון אזולאי: תודה לאורית ולכל מי שיזם את הדיון החשוב הזה.

ינון אזולאי: זה דיון שהיה צריך לקרות לפני שזה הגיע בכלל לבית המשפט, אבל אני קודם כל, תמיד אומר, אני אבא לילד במעון, נשוי לאישה שהיא מנהלת מעון, מדריכה חינוכית עשרים שנה, אז אני בא גם מהמקום הכואב וגם אני הייתי אברך.

ינון אזולאי: אני טוען שעד היום אני אברך כשיש לי את הזמן אני בורח לבית המדרש, זה מקום חיותי, אז אני מכיר את כל הצדדים.

ינון אזולאי: אני מכיר את כל הצדדים גם מהצד שהוא לא אברך, גם מהצד שהוא אברך ואני חייב להגיד, קודם כל, לדבריו של ידידי היקר ניר, באמת ידיד, שאומר שהממשלה לא פוגעת.

ינון אזולאי: אז, בסדר, אז בתקציב הישיבות פגעו, אבל הוא טוען שלא פגעו הרבה.

ינון אזולאי: כל שקל מתקציב הישיבות שנפגע זה הרבה.

ינון אזולאי: להגיד שלא פוגעים, אז הנה אנחנו רואים שמירב מיכאלי בשבת רוצה בפרהסיה הציבורית, תחבורה, עסקים, כל מה שרק אפשר לעשות בשבת.

ינון אזולאי: אז להגיד שלא פוגעים במרקם היהודי, אז פוגעים במרקם היהודי, אז אותם אלה שיסבירו לי, חברי קואליציה, כולם, שיסבירו לי במה מתבטאת המדינה היהודית שלהם.

ינון אזולאי: לא זו בלבד, שעכשיו רוצים לפגוע בלומדי התורה, אז קודם כל, אני אגיד לכם את הכותרת – לא תצליחו לפגוע בלומדי התורה.

ינון אזולאי: כי אני הייתי אברך ומקבל בכולל אלף חמש מאות שקל, והייתי מקבל אותם בחצאים, כל חצי חודש, המשכתי להיות בכולל ואשתי הלכה לעבוד בשביל לפרנס אותנו בבית וזה לא מה ששבר אותי לזה שהגעתי לפה.

ינון אזולאי: לא באתי לעבוד ולא יצאתי לעבודה בגלל פרנסה, יצאתי בגלל שליחות.

ינון אזולאי: זה לא שובר את האברך, כסף לא ישבור לעולם את הרוח שלנו ללמוד תורה.

ינון אזולאי: זה לא ישבור את העם היהודי, הוא לא שבר אותו בשום מקום, בשום תקופה בעולם והוא לא ישבור אותו בתקופה של ליברמן ולפיד ועכשיו הצטרפה אליהם שרת הכלכלה וכמובן ברשות בנט.

ינון אזולאי: זה לא יהיה, זה לא מה שישבור לנו את הרוח.

ינון אזולאי: אנחנו לפני חג החנוכה שם אנחנו ניצחנו, מעטים נצחו, אנחנו מרגישים פה כמעטים.

ינון אזולאי: אנחנו מרגישים פה שרוצים לרמוס אותנו, אנחנו לא ניתן, אנחנו נרים את הראש ו"מי להשם אליי" זה הקריאה שצריכה לצאת ואנחנו נמשיך ללמוד.

ינון אזולאי: ואם יצטרכו להקים קרן ולתרום אברכים שימשיכו ואין להם איפה לעשות, אני הראשון שיתרום לקרן הזאת מהכסף שלי, בשביל שאותם אברכים ישבו וילמדו.

ינון אזולאי: אז קודם כל, בואו תורידו את זה מהשולחן – לא תצליחו לפגוע בלומדי התורה, לא יעזור לאף אחד כלום.

ינון אזולאי: לומדי התורה הם הנשמה שלנו ולא יעזור כלום.

ינון אזולאי: לשאלתו של ניר אורבך למה משרד הכלכלה רץ והוציא?

ינון אזולאי: הוא רוצה להפנות את זה לאגף המעונות.

ינון אזולאי: אני אומר לכם, ששרת הכלכלה ושר האוצר אנסו את אגף המעונות, להוציא את התקנות האלה, להוציא את התבחינים האלה.

ינון אזולאי: הרי, זה אבסורד, התבחינים האלה.

ינון אזולאי: מה הסיפור הגדול פה, למה אנחנו זועקים?

ינון אזולאי: יאיר לפיד עשה אותו מעשה, לא שהוא צדיק היה.

ינון אזולאי: אבל, אני אגיד לכם מה יאיר לפיד עשה ב-2013, יאיר לפיד אמר, תשמע אני הולך לעשות אותו דבר רק מה הוא עשה?

ינון אזולאי: הוא הביא החלטת ממשלה ואמר זה לשנה הבאה, זה הדבר הראשון שהוא עשה.

ינון אזולאי: הוא נתן לאברכים אפשרות לעבוד, לא קבע להם את השעות, אלא אחרי זמן הכולל שלהם.

ינון אזולאי: אם אני מסכים עם זה או לא, לא מסכים עם זה, אבל הוא עשה את זה בצורה של לשנה הבאה.

ינון אזולאי: בא היום ליברמן ואומר תשמע אני רוצה את זה עכשיו, אז לאט-לאט הוא יורד מהעץ, זה רק בשנה הבאה.

ינון אזולאי: אין שנה הבאה, שנה הבאה זה תשפ"ג זו שנה הבאה.

ינון אזולאי: לא יכול להיות שאחרי שרשמו את הילדים שלהם בפברואר ובמרץ, שכבר כל אחד יודע איפה הבן שלו משובץ, אתה אומר לו תראה, אתה שנה הבאה לא יכול כי אתה אברך.

ינון אזולאי: מה ההבדל בין הילד שלו שהוא אברך לבין הילד השני שלומד משהוא אחר?

ינון אזולאי: אנחנו צריכים להסתכל על הילד.

ינון אזולאי: אם אתה רוצה לפגוע באבא, בוא תפגע בו בצורה אחרת.

ינון אזולאי: אל תתעללו בחסרי ישע.

ינון אזולאי: אתם פוגעים בילדים האלה.

ינון אזולאי: את יושבת ראש הועדה לזכויות הילד, זה להתעלל בחסרי ישע.

ינון אזולאי: אם לא תעצרו את זה, אתם תתנו על זה את הדין.

ינון אזולאי: אל תרימו את היד שלכם על הילדים שלנו.

ינון אזולאי: הילדים שלנו זה קו אדום.

ינון אזולאי: לא ניתן לכם להרים את היד שלכם על הילדים שלנו, לא בתקציבים, לא בחינוך, לא בתורה ולא בשום דבר.

ינון אזולאי: אתם צריכים להבין, לשנות כללי משחק תוך כדי משחק זה לא יכול להיות.

ינון אזולאי: לא יכול להיות שאחרי ששיבצתי את הילדים ויודעים שהם אברכים, מעון אל"ף מעון בית, מעון גימל, אתם אומרים להם תוציאו את הילדים שלכם מהמעון.

ינון אזולאי: לא יהיה.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה, חבר הכנסת אזולאי .

מיכל שיר סגמן: חבר הכנסת מקלב, בבקשה.

יהדות התורה: תודה רבה לך, גברתי יושבת הראש.

יהדות התורה: אני גם אודה לך על קיום הישיבה.

יהדות התורה: אני חושב שאת היית חייבת לקיים את הישיבה, אבל אני אגיע לזה בסוף דבריי, שלא יהיו ארוכים אני מקווה.

יהדות התורה: אני גם רוצה להודות על שיתוף הפעולה שיש בין ציבור שלם, לאו דווקא, שחוצה מפלגות חרדיות, אשכנזיות, ספרדיות, דתיות, כולם באמת ביחד פועלים במסירות ואחד למען השני, יחד עם השני, כדי באמת לבטא ולהציף את רוע הגזירה שנגזרה בנושא זירת המעונות.

יהדות התורה: אני לא יכול להגיד שכל חברי המפלגות הדתיות, אני חושב שיש מפלגה, כאן בכנסת, שהיא בקואליציה עכשיו שהיא דתית, שהיא יכלה למנוע את זה בקלות, אבל היא לא עשתה את זה.

ניר אורבך: אתה מתכוון למנסור עבס?

יהדות התורה: חברים שלו, מנסור חברים, אבל לא רוצה לפתח את זה לוויכוח פוליטי שיש בינינו, אני רוצה להתמקד באמת בדבריי, לא בכל מה שאני חושב שצריך להגיד.

יהדות התורה: הנושא הזה הוא פגיעה גם כלכלית, לפי כל קנה מדינה, פגיעה כלכלית בכלכלה של מדינת ישראל באופן מוחשי, זה מה שיהיה.

יהדות התורה: היא בוודאי לא חברתית, וודאי לא אנושית.

יהדות התורה: אבל, אין לנו את הזמן עכשיו להרחיב, אני יכול להוכיח שכל מה שהיא אמרה להפריך את כל התזות שכאן הביאו בפניכם.

יהדות התורה: אבל, אני רוצה להתמקד בדבר האחד, בנושא הערכי.

יהדות התורה: הנושא הערכי הוא הדבר שצריך להיות לנגד ענינו, בוודאי בימים האלה של חנוכה, ערך לימוד התורה שהוא יסוד הקיום שלנו.

יהדות התורה: הוא בסיס, הוא זכות הקיום שלנו.

יהדות התורה: והגזרה הזו, איך שלא תסתכלי על זה, זה להפסיק ללמוד תורה.

יהדות התורה: זה להכריח אנשים בכפיה, כופים על אנשים להפסיק ללמוד.

יהדות התורה: זה המילים, כל המילים מסביב, לא משנה ללמוד אנתרופולוגיה יותר חשוב, אני גם לא נכנס כמה מכניסים כל אלה עובדי התורה, מה המשמעות, כמה הם חוקרים, כמה הם מגיעים, אני מדבר על כך שיש במדינה יהודית ודמוקרטית.

יהדות התורה: אני לא חושב שבמדינה אחרת, שבאים ואומרים לאנשים אין לכם זאת הזכות ללמוד תורה, בשביל זה אתם תשלמו יקר ולא נכיר בזכות הזו ונכריח אתכם, זה מה שאומרים פה.

יהדות התורה: אנחנו נכריח אתכם ללמוד את התורה, אם לא, אנחנו נעשה ככה וככה.

יהדות התורה: שתי נשים – אחת באותו משרד, באותה חברה, אחת תשלם חמש מאות שקל למעון ואחת תשלם אלפיים חמש מאות שקל, אם לא יותר.

יהדות התורה: אני רק רוצה להגיד לך דבר אחד, לימוד התורה ומסירות לימוד התורה, במיוחד של נשים האימהות האלה, לא יימדד בהחלטה כזו באחריות של הכנסת.

יהדות התורה: גם היום, חלק גדול מהנשים האלה, עצם היציאה לעבודה, זה כדי שבעליהן יוכלו ללמוד, והן עושות את זה במסירות.

יהדות התורה: יש משפחות שכמעט לא שייך, בוודאי לא בהיקפים כאלה, כמו שהאישה עובדת ושני בני הזוג יעבדו.

יהדות התורה: אימהות במשפחות מרובות ילדים במסירות עושות הכל.

יהדות התורה: ואני רוצה להגיד לך שהן עובדות מצטיינות, עובדות מסורות עם תפוקות עבודה, עם מוסר עבודה.

יהדות התורה: אין מי שבמשק מעסיק את הנשים האלה שלא אומרים לנו תביאו עוד נשים שיעבדו את זה.

יהדות התורה: הן היו נותנים פתרון, הן באמת תורמות.

יהדות התורה: המשמעות של הדבר הזה שלא תהיה ברירה, כל הנתונים שיביאו לכם אלו נתונים שלא נכונים.

יהדות התורה: יש שתי משמעויות מה יקרה עכשיו עם אותן נשים שם, חלק מהן יפסיק.

יהדות התורה: אני רוצה להיות ברור, הנשים האלה שעובדות אף אחת מהן לא מבקשת שום דבר מהמדינה, הן חיות בצמצום, הן לא נמצאות בעוני.

יהדות התורה: אף אחת מהנשים האלו שהולכות לעבוד, הן לא מבקשות שום דבר מאף רשות, הן משלמות את המס הכנסה או לא משלמות מה שהן צריכות, הן מפרנסות את בתיהן.

יהדות התורה: הן חיות, הן בוחרות לא לצאת לחוץ לארץ, לא בתי מלון, לא לאכול במסעדות, חיים קשים מאוד.

יהדות התורה: היא רק מגיעה הביתה מהעבודה, היא קמה בשש וחצי לעבודה.

יהדות התורה: מי שלא נמצאות עובדות עד מאוחר.

יהדות התורה: הן משכיבות את הילדים, הן עושות מה שהן צריכות לבשל, הכל הן עושות כדי שהם יוכלו להמשיך לעבוד ושבעליהן ילמדו, יכול להיות להן יותר קל.

יהדות התורה: עכשיו, הן לא בעוני, זה טעות להגיד, הן חיות בצמצום, הן רוצות את זה.

יהדות התורה: אנחנו היום נגרום לכך או שהן יפסיקו לעבוד, וזה ברור חלקן וודאי, וחלקן האחר ימצא אלטרנטיבות אחרות וכאן מגיעה הועדה לזכויות הילד.

יהדות התורה: כאן את נמצאת בוועדה הזו ואת צריכה לדון בזה.

יהדות התורה: תתארי לעצמך מה יקרה עם נשים, שכבר היום, שלא ידעו, ולא היה להן כוח להתמודד, הן שולחות לכל מיני מסגרות אלטרנטיביות שהן לא.

יהדות התורה: חלקן מהנשים האלה נמצאות בדירות, שהמקום היחיד של הילד לזחול וללכת צעדים הראשונים שלו זה רק במעון.

יהדות התורה: במקומות האחרים, בדירה שלהם של השלושים מטר, אין להם את האפשרות הזו.

יהדות התורה: המקום היחיד שהילד יכול להתפתח, ואז אנחנו נגיע למצב שבעוד שלוש שנים חלק מהילדים כבר יהיו אחרי שאין מעונים.

יהדות התורה: אני חושב שהמעונות היום עשו מהפכה, במסגרת מה שיש היום לתינוקות, יגיעו לפערים גדולים מאוד מילדים אחרים שלא יקבלו את זה.

יהדות התורה: אישה שהפסיקה לעבוד והיא הופכת להיות מטפלת בדירה הקטנה שלה.

יהדות התורה: באיזה חדר היא שמה איזה עשרה, חמשה עשר ילדים וזה מה שקורה שהאימהות בוכות, הן גם לא יכולות לעבוד בשקט.

יהדות התורה: אני נפגשתי עם אימהות, אין לנו מנוחת הנפש, אנחנו לא יכולות את התפוקות שאנחנו רוצים, אנחנו לא יודעים איך הילד שלנו נמצא במעון, מה אני יכולה לעשות?

יהדות התורה: אין לי אפשרות לשלם, לא יכולתי.

יהדות התורה: המעון אמר לי שתדעו לכם, שאם מאמצע שנה לא תודיעי חודש מראש, את צריכה לשלם.

יהדות התורה: את האלפים חמש מאות אפילו הקנס על חודש אחד מראש, יש מעונות שאמרו להם "אנחנו לא יכולים לחכות, ואם יהיה לכם ואתם לא תקבלו".

יהדות התורה: זאת אומרת, תכנס לתוקף ההחלטה הזו, אז הצו הזה או החלטה של משרד האוצר או הכלכלה, אנחנו לא יכולים אפילו חודש אחד לספוג את זה.

יהדות התורה: של דבר, אנחנו נהפוך את הדבר הזה לפגיעה בילדים או לפגיעה בנשים.

יהדות התורה: לא יכול להיות שמדינה יהודית דמוקרטית, כופים לעבוד מישהו שהוא רוצה ללמוד תורה, ללמוד תורה, זה מה מאחד אותנו.

יהדות התורה: זה מה שיש בעם ישראל שאין את זה באף מקום אחר בעולם.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה, חבר הכנסת מקלב.

מיכל שיר סגמן: חבר הכנסת שמחה רוטמן, בבקשה.

מיכל שיר סגמן: לאחריו חבר הכנסת מלכיאלי, לאחריו חבר הכנסת פינדרוס.

הציונות הדתית: אני רק אתחיל ואגיד שמאחר ודיברו מלפני אנשים גם עם הרבה ידע על הנושא ---

מיכל שיר סגמן: אני משתדלת לתת לכם כמה שיותר זמן.

הציונות הדתית: לא, אין שום בעיה.

הציונות הדתית: אני לא צריך לחזור על האמירות העקרוניות והערכיות שנאמרו לפניי, אני רק יש לי שאלות עובדתיות, נתונים.

הציונות הדתית: האנשים שכתבו את תגובת המדינה לבג"ץ, נמצאים פה בחדר או צופים בנו בזום?

הציונות הדתית: אני חייב לדעת.

מיכל שיר סגמן: יש משרד המשפטים.

הציונות הדתית: משרד המשפטים פה?

הציונות הדתית: נעים מאוד.

הציונות הדתית: מה השם?

שלומית גרינפילד גילת: שלומית גרינפילד.

הציונות הדתית: שלום.

הציונות הדתית: קראתי את תגובת המדינה לבג"ץ בנושא הזה, אני חייב לומר התביישתי.

הציונות הדתית: התביישתי בושה עמוקה שעל סמל מדינה ישראל, ולבית המשפט העליון של מדינת ישראל, מוגש מסמך כזה.

הציונות הדתית: מסמך רשלני, ששערורייתי ושקרי.

הציונות הדתית: ראיתי שלא צורף לו תצהיר וטוב שלא צורף לו תצהיר, לפחות לא היה בן אדם שחתם תצהיר על הדבר הזה.

הציונות הדתית: ואני אתחיל, אני אעשה את זה מאוד מאוד בקצרה וממוקד.

הציונות הדתית: קודם כל, הם מדברים על כך שצריך להיות מבוססי נתונים והם אומרים, ברוב חוצפתם, סליחה שאני אומר את זה, שהם באים להשוות את המצב בין האברכים לבין הסטודנטים.

הציונות הדתית: היה עיוות, עיוות מאוד גדול.

הציונות הדתית: סטודנט שהוא לומד לתואר, לומד פילוסופיה סינית, אפס תגבור לתרומה שלו למשק או להשכלה הכללית או להיי-טק הישראלי.

הציונות הדתית: הוא למד פילוסופיה סינית, את יודעת מה?

הציונות הדתית: למה פילוסופיה סינית?

הציונות הדתית: למד תלמוד באוניברסיטה, למד תורה באוניברסיטה רק תורה שקיבלה חותמת של איזה פרופסור ולא של רב, זה הכל.

הציונות הדתית: לומד תורה, אותה תורה, נניח, בהנחה שלומדים אותה תורה באוניברסיטה, זו הנחה שאני לא מקבל.

הציונות הדתית: אבל, נניח, שבראש של ליברמן זה אותו דבר, בסדר?

הציונות הדתית: לשיטתו, מה שנקרא.

יהדות התורה: בתפוקה ובאמת זה הרבה פחות.

הציונות הדתית: והם אומרים יש אפליה נוראית, אפליה, בחורי הישיבה מופלים לטובה.

הציונות הדתית: איך הם מופלים לטובה?

הציונות הדתית: בחור ישיבה הוא לכל החיים מקבל את הסבסוד, זה כתוב בתגובת המדינה, אני לא ממציא את המסמכים.

הציונות הדתית: בחור ישיבה זה לכל החיים, סטודנט זה מוגבל, זה שלוש שנים תואר ראשון, שנתיים תואר שני.

הציונות הדתית: הם אומרים שצריך להיות מבוססים, שלא תהיה חס ושלום אפליה.

הציונות הדתית: הלכתי, נתונים מסבירים טבלאות, באים לפה מספרים לנו, הלכתי ביקשתי מהממ"מ, לא אני.

הציונות הדתית: שאלתי אותם כמה זמן אברך ממוצע נמצא בישיבה?

הציונות הדתית: שאלה פשוטה מאוד, כמה זמן?

הציונות הדתית: אתם מדברים על להשוות מול האברכים הבריונים שמכסחים לנו את כל הכסף של המדינה.

הציונות הדתית: החרדים שצריך במריצות להעיף אותם, אז הם יושבים על סיר הבשר והסטודנטים המסכנים זה רק חמש שנים.

הציונות הדתית: הלכתי בדקתי, כמה זמן אברך ממוצע.

הציונות הדתית: קיבלתי, כולל אברכים, סמל שש מאות, שש מאות וחמש, מתוך מסמך של הממ"מ שביקשתי מהם, כמה זמן ממוצע חודשי לימוד?

הציונות הדתית: כארבע שנים.

הציונות הדתית: אברך נמצא במערכת בממוצע ארבע שנים.

הציונות הדתית: זה נתון מהממ"מ, לא אני כתבתי אותו.

מיכל שיר סגמן: ולאחר מכן?

הציונות הדתית: אחר כך הוא הולך, משתלב בשוק העבודה, אחר כך הוא הולך לומד תואר.

הציונות הדתית: אז נכון יש מספרי אברכים הולכים וגדלים, כי ברוך השם, הציבור גדל.

הציונות הדתית: טוב ויפה, כמה שיותר אנשים שיעסקו בתורה כמה שיותר, עיני לא צרה.

הציונות הדתית: אבל, ממוצע אברך, אמרתי להם תעקבו לי בבקשה תעודת זהות כמה זמן היא יושבת על סמל במשרד החינוך?

הציונות הדתית: נתון, חתומה עליו דינה חלקה, מנהלת ענף תמיכה במוסדות תורניים.

הציונות הדתית: אגב, בכיר ממוסדות תורניים, משרד החינוך, הבהרות לתשובה על פניית מרכז המחקר והמידע של הכנסת 26 באוקטובר 2020,2021, שקרנים.

הציונות הדתית: סליחה שאני אומר, חבורת שקרנים, אתם מבססים על נתונים?

הציונות הדתית: ארבע שנים בממוצע אברך נמצא במערכת ואתם מספרים לי שהוא מופלה לטובה, לעומת סטודנט?

הציונות הדתית: וזה חתום על זה שני עורכי דין ממשרד המשפטים חתומים על משפט מזעזע כזה?

הציונות הדתית: שאתם מתקנים אפליה, של הציבור הכי עני במדינת ישראל, אתם מתקנים אפליה עכשיו?

הציונות הדתית: אתם חתומים על דבר כזה?

הציונות הדתית: איך אתם לא מתביישים?

הציונות הדתית: איך לא רעדה לכם היד שסיפרתם לבית המשפט העליון שאתם מתקנים אפליה?

הציונות הדתית: אני לא מאמין שדבר כזה הוגש לבית משפט.

הציונות הדתית: זה לא הכל.

הציונות הדתית: ובזה אני מסיים.

הציונות הדתית: תראו, תיקנו בעבר את האירוע וב-2014 בעקבות תיקון מבחן התמיכה, חלה עליה בהשתלבות, הממה?

הציונות הדתית: שזה היה תיקון מדורג של שלוש שנים, שבכלל לא התחיל ב-2014 והממשלה נפלה, ברוך השם, הממשלה הרעה שהייתה פה בין 2013, 2015 עם אותם שחקנים שחזרו עכשיו לזירת הפשע, נפלה ותיקון בכלל לא התחיל.

הציונות הדתית: אז העלייה שעלתה ב-2014 בכלל לא קשורה לאירוע.

הציונות הדתית: אבל מה?

הציונות הדתית: גם את זה כתבתם.

הציונות הדתית: אין לכם בושה?

הציונות הדתית: אין לכם בושה לחתום על דבר כזה, משרד הכלכלה?

הציונות הדתית: אין לכם בושה לחתום?

הציונות הדתית: לכן אני אומר, אני מאוד אשמח שתפעלו.

הציונות הדתית: אנחנו, במפלגה שלנו, כל הזמן מדברים, צריך לשלב חרדים בתעסוקה ובכלכלה, אף אחד לא מתנגד לזה.

הציונות הדתית: בזה אני אסיים, אחיינית שלי היא רואת חשבון חרדית, ההחלטה הזו, אם חס ושלום תעבור, היא תצא משוק העבודה, כי היא לא תוכל להחזיק את המשפחה.

הציונות הדתית: הבעל שלה לא יעזוב את הכולל.

הציונות הדתית: יתהפך העולם הוא לא יעזוב את הכולל.

הציונות הדתית: ההשתלבות החרדית הברוכה של הנשים והגברים, שיש גרף מגמה עולה, להשתלבות חרדית בשוק העבודה, אתם תהרסו אותו בשם שנאת החרדים של ליברמן.

הציונות הדתית: מי שרוצה להיות חותמת גומי לדבר הזה שימשיך.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: חבר הכנסת מליכאלי, בבקשה לקצר.

הציונות הדתית: אם את רוצה, עותק של הממ"מ, כמה שאת רוצה.

מיכל שיר סגמן: סליחה, אני נתתי לך לדבר.

מיכל שיר סגמן: הדיון הזה נגמר בעוד חמישים דקות, אתם רואים כמה אנשים עוד יש כאן, יש לנו עוד בזום ואני מניחה שגם רוצים לשמוע את משרדי הממשלה בסיום.

מיכל שיר סגמן: אני אומרת, כל פעם שחבר כנסת מאריך, זה בא על חשבון.

מיכל שיר סגמן: יש פה אנשים שהגיעו עד לירושלים, זה הכל.

מיכל שיר סגמן: אנחנו על שעון, לא כי אני לא רוצה.

מיכל שיר סגמן: הייתי רוצה לעשות על זה גם יומיים דיון.

מיכאל מלכיאלי: תודה גברתי יושבת הראש.

מיכאל מלכיאלי: אני מקבל את המלצתך ואני אקצר.

מיכאל מלכיאלי: אפשר לעשות עוד דיון, צריך לעשות עוד דיון, רק אני ברשותך, רק רוצה לומר רק משפט אחד, הדברים שנאמרו כאן הם דברים נכונים, אבל חלק מהדברים, המקום האמיתי לדון בהם, זה אולי בוועדת הכספים או בוועדות אחרות.

מיכאל מלכיאלי: בסוף, כשאני נכנסתי לכאן הכותרת היא "הועדה לזכויות הילד".

מיכאל מלכיאלי: אני חושב שאת, שאת מתמצאת בנושא, את יושבת ברשות הועדה, מול עינייך צריך לעמוד כל הזמן זכויות הילד.

מיכל שיר סגמן: זו הסיבה שכינסנו את הדיון היום.

מיכאל מלכיאלי: נכון.

מיכאל מלכיאלי: צריך להבין שאם הדבר הזה, חלילה, יעבור, בסוף יפגעו זכויות הילד.

מיכאל מלכיאלי: אנחנו רוצים את קולך, דווקא כחברת הקואליציה, כחברה שאחת ממפלגות השלטון, להשמיע את קולך ואת קולה של הועדה מול שר האוצר, כי כנראה זכויות הילד פחות חשובים לו.

מיכאל מלכיאלי: אבל, את, היות ואת יושבת ברשות הועדה, לך זה ברור שזה כן חשוב.

מיכאל מלכיאלי: וצריך לומר עוד הפעם ועוד הפעם, ובדיוק ציינו את מקודם ברמז, הרי בסוף האברכים לא יצאו ממקומות הלימודים שלהם.

מיכאל מלכיאלי: איפה הילדים יהיו חלקם?

מיכאל מלכיאלי: במקומות שהם פחות מורשים, פחות מוגנים, פחות בטיחותיים.

מיכאל מלכיאלי: זה הולך למקום הזה, בואו לא ניתמם.

מיכאל מלכיאלי: אם אנחנו מול עינינו באמת נמצא זכויות הילד כוועדה, ואת ברשות הועדה, קל להרים קול פעם אחר פעם, לומר לאדון ליברמן חדל, תעצור את הרמיסה שלך מול הילדים, כי זכויות הילד נפגעים.

מיכאל מלכיאלי: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה, חבר הכנסת מלכיאלי.

מיכל שיר סגמן: חבר הכנסת פינדרוס, בבקשה.

יהדות התורה: תודה רבה, גברתי יושבת הראש, ואני אכן גם אנסה לקצר ולא לחזור על הדברים שנאמרו לפני.

יהדות התורה: בדיון הזה יש כמה רבדים, יש את הרובד, כפי שאמר הרב מקלב ,הנושא של חשיבות של לימודי התורה, יש את הנושא שהעלה שמחה רוטמן על כל מיני טריקים שכאילו יוציאו אנשים לשוק העבודה, ולא יוציאו אנשים שנמצאים כאן יכולים, לא פחות ממני, לדבר על הנושא הזה.

יהדות התורה: אבל, אני רוצה לדבר משהו על תופעה שהיא הרבה יותר חמורה מהם.

יהדות התורה: לא הרבה יותר חמורה, אני לא רוצה לדרג, אבל היא חמורה מאוד.

יהדות התורה: וזה כבר משהו שהוא אפילו לא קשור להחלטה של שר האוצר.

יהדות התורה: לא יכול להיות, זה כבר בלי הבג"ץ, שבספטמבר, עזבי נובמבר שיגידו שזה בגלל הבג"ץ, אבל בספטמבר ובאוקטובר הורה לא יודע מה הולך להיות עם הילד שלו.

יהדות התורה: הוא צריך להגיש בקשה, וזה דבר שהוא כבר נמשך שנים, והאבסורד שיכולנו לומר שש שנים ואף אחד לא שם לב לזה, זה איזה שהוא פקיד במשרד הכלכלה, במשרד העבודה, שלא שם לב לזה שזה נמשך ובירוקרטיה והוא נמשיך.

יהדות התורה: משרד המשפטים נמצא בתוך העניין, מחלקת בג"ץ נמצאת בתוך העניין, היועץ המשפטי לממשלה נמצא בתוך העניין, איך הוא יכול להעלות על דעתו ולאפשר דבר כזה במדינה מתוקנת?

יהדות התורה: אנחנו נמצאים כרגע לקראת סוף נובמבר.

יהדות התורה: אנחנו נכנסים לדצמבר, ועדיין נמצאים עשרות אלפי הורים, עשרים אלף הורים או שלושים אלף הורים שאין להם שום מושג מה הדירוג שלהם, הם עוד לא קיבלו דרגה.

יהדות התורה: איך הוא נותן לדבר כזה להתנהל?

יהדות התורה: זה זלזול.

יהדות התורה: אחרי זה שואלים מדינה בתוך מדינה, איך חיים בתוך מדינה בבועה אחרת?

יהדות התורה: באיזו מדינה מתוקנת אתה נרשם במאי, יולי ועד אוקטובר אף אחד לא מעדכן אותך מה קורה.

יהדות התורה: איך היועץ המשפטי לא הזדהה בכלל עם התופעה הזו, על הדבר הנוראי הזה שקורה שנה אחרי שנה?

יהדות התורה: אנחנו היינו מקבלים, אתם בטח מכיר את זה כבר שנים, אנשים מתקשרים אלייך ב-25 באוגוסט עוד לא קיבלנו, אנחנו עוד לא יודעים, האתר עוד לא נפתח, אנחנו בדרך.

יהדות התורה: נכנסנו לאתר, עוד לא הודיעו לנו.

יהדות התורה: עכשיו, כל זמן שזה היה ברמה של פקיד שכן ידע או לא ידע.

יהדות התורה: היום, היועץ המשפטי לממשלה יודע בדיוק איך המערכת הזו עובדת, הרי היו דיונים אצלו.

יהדות התורה: איך על הדבר הזה אף אחד לא מזדעזע?

יהדות התורה: ועל הדבר הזה, אני אומר זה באמת המקום של הועדה פה, לא קשור לוועדת כספים, לא קשור למדיניות, קודם כל, הזכות האלמנטרית של איפה הילד הולך להיות בספטמבר ובאילו תנאים.

יהדות התורה: עד לרגע זה, הם לא יודעים.

יהדות התורה: את הדבר הזה צריך לעצור, רוצים לעשות שינוי?

יהדות התורה: נדבר על זה עוד שנתיים, אבל כרגע הדבר הזה צריך לעצור.

יהדות התורה: המחול שדים הזה והמשחק הזה חייב לעצר עכשיו.

יהדות התורה: תודה.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה, חבר הכנסת פינדרוס.

מיכל שיר סגמן: אני אעבור בבקשה.

מיכל שיר סגמן: בבקשה מאוד בקצרה, אני עוברת עכשיו לאורחים המכובדים שהגיעו לכאן, אנחנו גם לאורחים בזום.

מיכל שיר סגמן: מאוד בקצרה, מאוד חשוב שנשאיר זמן נכון למשרדי הממשלה להגיב.

מיכל שיר סגמן: בבקשה.

אורית סטרוק: קודם כל, תודה רבה לחברת הכנסת מיכל שיר, הלב שלך תמיד מוכיח שהוא במקום הנכון וגם הדיון הזה, תודה רבה.

אורית סטרוק: אושרית סטבון, אני יושבת ראש מועצת ארגוני הנשים בישראל.

אורית סטרוק: אני אחראית על כשני מיליון נשים בארגוני הנשים בארץ.

אורית סטרוק: ואני רוצה לחסוך לדובר של הועדה את כל הדיון, ופשוט להוציא לו כבר את השורה האחרונה שתצא כאן מהדיון, שאפשר לבטל את הפמיניזם.

אורית סטרוק: משרד הכלכלה הודיע היום על מותה של המהפכה הנשית במדינת ישראל.

אורית סטרוק: בשנת 1927 הוקם בעצם המעון הראשון על ידי הסתדרות נשים העבריות, שזה בעצם היה התאגדות של כמה ארגונים נשים שבעצם הקימו את המעון.

אורית סטרוק: המטרה הייתה לעודד נשים במדינה שמתהווה, במדינה שתקום בדרך ומתוך זה הוקמו חברות הכשרה ובתי ספר לתעסוקת נשים, להכשרה מקצועית של נשים וכל המעונות זה בעצם היה כתולדה של לעודד את הנשים במדינה המתהווה שבדרך להתקדם בתעסוקה.

אורית סטרוק: ואני יושבת היום בוועדת ההיגוי לשוויון תעסוקתי בג'וינט, בעצם כל התואר השני שלי זה בית ספר למדיניות ציבורית וממשל באוניברסיטת העברית, אני פתחתי את תעסוקת הנשים בישראל, את הערך היחידי בויקיפדיה אני הכנסתי.

אורית סטרוק: אם תכנסו לערך, הפערים בתעסוקת נשים בישראל, בעצם נוצרים לא בגלל הפערים.

אורית סטרוק: אם פעם אמרו שנשים פחות משכילות, אז בעצם היום חמישים ושמונה אחוזים מהנשים בוגרות תואר ראשון זה נשים, שישים ושלושה אחוזים בוגרי תואר שני זה נשים, חמישים ושלושה אחוזים בוגרי תואר שלישי זה נשים, זאת אומרת אין פערים בהשכלה.

אורית סטרוק: לפי הלמ"ס, חמישים ושלושה אחוזים מהנשים לא חוזרות לשוק התעסוקה לאחר לידה והורות.

אורית סטרוק: למה?

אורית סטרוק: מכיוון שהפערים במעונות היום והמחירים של מעונות היום לא מאפשרים לנשים לחזור לשוק התעסוקה.

אורית סטרוק: וארבעים ואחת אחוזים מהנשים ---

מיכל שיר סגמן: בסדר, לא מעטות מהן גם מפוטרות אחרי שהחוק מאפשר לפטר אותן.

אורית סטרוק: שנייה.

אורית סטרוק: ארבעים ואחת אחוזים מהנשים בעצם מאריכות את חופשת הלידה בין חצי שנה לחמש שנים, ולכן זה גם יוצר פערים בסופו של דבר גם בפנסיה.

אורית סטרוק: גם ככה, אנחנו פורשות חמש שנים פחות ועוד חמש שנים שלוקח לאישה בין חצי שנה לחמש שנים פחות, לפי הלמ"ס, לחזור לשוק התעסוקה, זאת אומרת, שיש לאישה עשר שנים פחות בחיסכון הפנסיוני.

אורית סטרוק: ממש גוזרים עלינו עוני, פשוט גוזרים עלינו עוני.

אורית סטרוק: ואם אני מסתכלת בעצם על המבחנים לעידוד תעסוקת נשים בישראל, שכל המטרה שלהם הייתה לעודד נשים בישראל, בא שר האוצר ומשנה את התבחינים וכותב תבחינים לעידוד תעסוקת לשני בני הזוג.

אורית סטרוק: ממתי בעצם המטרה הייתה להוציא את שני בני הזוג?

אורית סטרוק: המטרה הייתה לקדם נשים.

אורית סטרוק: אז אם משרד האוצר רוצה להגיד שהוא בעצם רוצה לפגוע בנשים, שיגיד את זה בצורה הכי ברורה שיש, בלי להתכסות בכל מיני תבחינים ובלי לפגוע באוכלוסייה מסוימת.

אורית סטרוק: יש כאן מטרה לפגוע בנשים.

אורית סטרוק: מות הפמיניזם במדינת ישראל פשוט נקבע על ידי משרד האוצר והוא פשוט מכבה את זה.

אורית סטרוק: וזהו, אני רוצה לסיים בזה.

אורית סטרוק: ואני אומרת, אל תיקחו שנים של עמל שירדו לטמיון.

אורית סטרוק: הושקעו עשרות מיליוני שקלים להוציא נשים לשוק התעסוקה ובעצם מה שעכשיו עושים בעצם מחזירים את הנשים אחורה למטבח.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: חבר הכנסת, אבוטבול בבקשה.

מיכל שיר סגמן: מאוד בקצרה, חברי הכנסת דיברו כמעט שעה שלמה.

מיכל שיר סגמן: הדיון הזה נגמר בעוד ארבעים דקות וכל הקהל המכובד פה לא דיבר.

משה אבוטבול: בוא נאמר ככה, מחויב מהמציאות שבאמת אנחנו באים לכאן, אני מגיע לכאן ממש ממספר סיבות, סיבה ראשונה, קודם כל, להודות לכל אותן הנשים היקרות ממטה המאבק.

משה אבוטבול: הייתי גם בהפגנה שלכן שם בגן הוורדים יחד עם חברי הכנסת החברים שלי, ודיברנו.

משה אבוטבול: ומה שאמרנו, אנחנו עדין שלמים עם הדברים, שלדעתי, נוצרה כאן בעיה שהמדינה עשתה פה טעות מאוד מאוד גדולה.

משה אבוטבול: היא פשוט חוזרת אחורה, לדעתי, אני לא רוצה להגיד עשרות שנים, אבל שנים רבות מאותה מגמה שניסו לפתח עם השנים, איך אנחנו מוציאים נשים מהמגזר החרדי או מהמגזר התורני משוק העבודה בצורה מותאמת ומכובדת.

משה אבוטבול: אני גם בהיותי ראש עיר עשר שנים, ידענו למצוא מסילות, אבל בוא נאמר ככה, מותאמות.

משה אבוטבול: עשינו כל מיני פרויקטים של "עסק משלה" וכל מיני דברים כאלה, כדי לאפשר לנשים, מצד אחד, את הגידול של הילדים בצורה מבורכת.

משה אבוטבול: אצלנו יש משפחות ברוכות ילדים, לא מרובות ילדים ברוכות ילדים.

משה אבוטבול: וכל ילד אצלנו זה ברכה ואנחנו גם מבינים, מצד אחד, שהם לא יכולים לעבוד אם אין להם ילדים בתוך מעונות, אבל ברגע שבאו ועשו פה צעד דורסני, לדעתי, הנסיגה היא רחוקה לגמרי.

משה אבוטבול: את ביקשת לקצר, אני עושה את זה הרבה יותר קצר ואני מבטיח לך שאת יכולה לעשות את זה הרבה יותר קצר, אם תעמדי על זכויותיהן ושיבטלו לגמרי את הגזרה.

משה אבוטבול: זה יהיה ממש קצר, לא נצטרך להגיע לפה אפילו אף פעם.

משה אבוטבול: אבל, אני בטוח, שבעזרת השם, את כאמא, כאישה שבאמת מעניין אותה הנושא הזה של ילדי ישראל ודברים מהסוג הזה, אסור שמגמה כזאת תרד.

משה אבוטבול: אם את שמה לב יש פה גם כן נשים שהן מהמגזר החרדי, גם נשים מהמגזר הדתי לאומי, שהן לא קשורות לשום מאבק כזה.

משה אבוטבול: עכשיו, הרשעות הכי גדולה שמנסים, ואני לא אזכיר פה שמות, כי אנחנו תמיד נשאר ממלכתיים, כן?

משה אבוטבול: אבל מנסים הנשים לבוא לעשות איזה מין "פירפורציה".

משה אבוטבול: לבוא ולהגיד, אתם יודעים מה?

משה אבוטבול: לציבור הדתי לאומי אנחנו נמצא איזו נישה איך להכשיר את הנשים שלהן שכן יקבלו את ההטבה, ולנשים החרדיות שהן יעמדו בצד.

משה אבוטבול: הן אמורות להיות בעונש, כי הנציגים שלהן לא בקואליציה או דברים מהסוג הזה.

משה אבוטבול: אני חושב שהיושר שלך, מיכל, שאני מכירה אותך שנים, את לא תתני שזה יעשה, כי הילד לא צריך לסבול אם האבא שלו מצביע ש"ס או יהדות התורה או ימינה או כל מפלגה אחרת.

משה אבוטבול: אסור לאבד את הדברים האלה, כי ברגע שמתחילים עם הנושא הזה, אנחנו יכולים לראות פה מדינה משותקת.

משה אבוטבול: אני מאוד מודה על הדיון הזה, וקורא לכן אימהות יקרות, אנא, תם ולא נשלם, עד שלא תהיו מרוצות שחוזרים לאותם ימים יפים, שאתן שוות בן שוות, אנחנו נמשיך את המאבק ואנחנו נוביל את זה בצורה מיטבית.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה, חבר הכנסת אבוטבול.

משה אבוטבול: מיכל, רק, ברשותך, יש פה הרבה ארגונים טובים, אבל מילה אחת טובה, אני לא יכול למנוע את זה, כי באמת גם כן זה בתוך העיר השלי עושים עבודה נהדרת "נאות מרגלית".

משה אבוטבול: שזה באמת מעונות על רמה, מקצועיות ועושים את זה.

משה אבוטבול: אני מכיר גם את המנכ"ל שנים רבות, אבל זה פשוט כבוד גדול שיש את הארגון כזה, אני מאוד מודה לכם, וגם לשאר הארגונים, אבל אני נתקל בפנים היפות שלו שעושים דברים טובים.

משה אבוטבול: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: אני רוצה לעבור לאורחים המכובדים.

מיכל שיר סגמן: אני רק אומר משפט והוא אפילו לא קשור לדיון הזה, תתפלא, באופן כללי, הגישה של מדינת ישראל, ואני חוזרת על זה בכל ועדה של הועדה לזכויות הילד, לילדים בישראל אין אמא ואבא, הם מכודררים על ידי משרדים שונים, עכשיו אנחנו רואים את זה כלכלה ואוצר וחינוך ובריאות ורווחה ועוד ועוד ועוד.

מיכל שיר סגמן: באופן כללי, הגישה של מדינת ישראל וילדים בכלל שגויה, מעצם העובדה עם כל הצעד, הבאמת מבורך, ששרת החינוך עשתה להעביר את הגיל הרך אל משרד החינוך, אבל מלכתחילה מדינת ישראל לא יודעת לספר כמה ילדים יש בגני הילדים מלידה עד שלוש, למשל.

מיכל שיר סגמן: למה?

מיכל שיר סגמן: כי בחנו הורים, בוחנים איזה אימהות יוצאות לעבודה ולפי זה יודעים לספר כמה ילדים יש בגני הילדים.

מיכל שיר סגמן: מעונות הם לא כלי לעידוד תעסוקה.

מיכל שיר סגמן: מעונות וגנים הם חלק מחינוך, והם חלק ממה שילד צריך וראוי שיקבל כדי לתת לו את העצמה ואת הכלים כדי שיגדל להיות מבוגר.

מיכל שיר סגמן: וכל התפיסה, וזה לא משנה אם זה חוק כזה, אם זה חוק אחר, אם זה קשור לתורתם ולאמונתם, לא קשור לתורתם ואמונתם, לא קשור, כל ילדי ישראל באופן גורף.

מיכל שיר סגמן: הגישה הזו צריכה להיפסק.

מיכל שיר סגמן: מעונות ומשרד החינוך הם לא בייביסיטר.

מיכל שיר סגמן: זו זכותם של כל ילדי ישראל להיות במעונות ובגנים ובמערכת חינוך.

מיכל שיר סגמן: נקודה.

מיכל שיר סגמן: זה לא כלי לעידוד תעסוקה, זה כלי להעצמת אזרחי ישראל גם כשהם קטינים, ולכן כל הסיפור הזה, בעיניי ובעיני הוועדה, זה נושא שמשתנה ולא משנה לאיזה תגיעו ובאיזה נושא ועל זה הועדה כן תעמוד, על שינוי הגישה של מדינת ישראל כלפי ילדי ישראל.

מיכל שיר סגמן: עכשיו חברת הכנסת סילמן את רוצה לדבר?

מיכל שיר סגמן: בדיוק אמרתי שהדיון הזה צריך להסתיים בעוד ארבעים וחמש דקות, ועוד לא הגענו לאורחים אפילו לאורחים הנכבדים.

משה אבוטבול: רק לידיעתך, מיכל, על מה שאת אמרת שהפתרונות המיידים וההכי זמינים שנותנים אותם הורים, זה להעביר פשוט את הילדים למעונות בשבע מאות שקל ולקבל את היחס הכי גרוע, במקום לקבל את המלונות שעד היום הם היו אותם ילדים, על זה אנחנו בוכים.

מיכל שיר סגמן: חברת הכנסת סילמן, מאוד בקצרה.

מיכל שיר סגמן: עומדים אנשים שעה וממתינים לזכות הדיבור.

- ימינה: ממש בקצרה.

- ימינה: אז סליחה, אני נורא מתנצלת אני גם מתנצלת שאני באה ואני צריכה לעזוב, כי אנחנו ביום שלם שמציין את יום האלימות כלפי נשים ועוד יום עם אנשים עם מוגבלויות, בקיצור יש כאן הרבה ציוני יום מיוחדים בכנסת ואנחנו שמחים על זה.

יהדות התורה: זו גם אלימות כלפי נשים ונגד הילדים.

עידית סילמן: קודם כל, חבר הכנסת, מקלב, אני שמחה כי גם אותך שאלתי אי אלו שאלות והתייעצתי איתך.

אורי מקלב: עידית, אני לא אקצין, זו אלימות נגד חרדים.

- ימינה: אבל חבר הכנסת, אני לא מפריעה לך, אני בשמחה.

- ימינה: גם הנשים היקרות שיושבות כאן שנמצאות איתי ביחד בתוך קבוצת "ווטסאפ", וכותבות לי ואני בקשר איתן בנושא הזה.

- ימינה: הן יודעות שאנחנו מנסים לקדם איזה שהוא מתווה וזה נכון, זה מורכב יותר, אבל אנחנו עובדים על מתווה.

הציונות הדתית: זה המתווה שמחליט, שאומר שהציונות הדתית כן והחרדים לא?

- ימינה: לא, זה בסדר אתה יכול לשאול.

הציונות הדתית: לא, אני עד עכשיו לא דיברתי, אני מזכיר לך, כי אני אמרתי שידברו נשמע אותם.

הציונות הדתית: אבל, אני שאלתי אם המתווה הזה זה המתווה על חשבונם של החרדים?

הציונות הדתית: כי אני לא רוצה שעל חשבון החרדים אנחנו זה.

- ימינה: אני מבינה.

משה אבוטבול: אבל תשימי את זה, כי כולם חושבים שזה המתווה שלך, להחריג את החרדים מהציונות הדתית לעשות את זה.

משה אבוטבול: בגן הוורדים היית נהדרת.

- ימינה: רגע, חבר הכנסת אבוטבול, בגן הוורדים הייתי בסדר?

משה אבוטבול: היית נהדרת שם, אבל כשהם באים החוצה הם לא מוצאים כלום בכיס.

- ימינה: אז אני רק רוצה להגיד לך שגם הנשים היקרות יודעות שמה שהן ראו שם, זה מה שהן רואות כאן.

משה אבוטבול: מה, דברים שרואים משם לא רואים מכאן?

- ימינה: לא.

- ימינה: אז אני לא משנה, כהוא זה מערכי.

- ימינה: סליחה, ואני יכולה לומר שזה נכון שאנחנו נמצאים באיזה שהוא תהליך מול משרד האוצר, אבל גם אני וגם חבר הכנסת ניר אורבך, ואני מאמינה שהוא ישב כאן לפני כן וציין את הדברים האלה, נמצאים כרגע במשא ומתן וגם בשיח ודברים באמת מול משרד האוצר.

אורית סטרוק: ניר אורבך רק אמר כמה זה כואב לו, הוא לא אמר מה המתווה.

אורית סטרוק: אנחנו רוצים לדעת מה המתווה.

- ימינה: אז אני אגיד שזה לא רק כואב לי.

- ימינה: קודם כל, אלו המשפחות שלנו, אלה החברים שלנו, אלה השכנים שלנו, של כולנו, של כל עם ישראל, ולכן כל מי שירצה אני אשמח לשתף אותו.

- ימינה: אגב, חבר הכנסת אוריאל בוסו היה שותף בתוך זה ועזר לי ועוד הרבה חברי כנסת אחרים פה.

- ימינה: ותודה רבה ואני שמחה, וקיבלתי פה הרבה עזרה מהרבה חברי כנסת ורעיונות טובים והבאנו כמה אופציות.

- ימינה: ואנחנו נמצאים על המדוכה, יושבים עליה, גם אני וגם חבר הכנסת ניר אורבך ביחד עם השרה איילת שקד ואני מאוד מאוד מקווה שנצליח ואולי נוכל לקדם איזה שהוא משהוא.

- ימינה: אני לא יכולה להבטיח שום דבר, אני יכולה להגיד שאנחנו באמת נעשה את המאמצים הכי כבירים, הכי אפשריים.

- ימינה: הממשלה הזו הוכיחה שהיא לא שינתה בכהוא זה בתקציבים שלה למגזר הדתי לאומי, ולמגזר החרדי ולמגזרים האחרים ולקהלים האחרים, כי הממשלה הזו דואגת לכל עם ישראל - - -

אורית סטרוק: זה דיבורים כמו חול ואין מה לאכול.

אורית סטרוק: יושבות פה נשים שהן במצוקה, ואת מדברת איתן על מתווים.

אורית סטרוק: זה דיבורים כמו חול ואין מה לאכול.

- ימינה: לא נכון, תבחנו אותנו במעשים.

- ימינה: אז אני אמרתי שוב שאנחנו עושים את המאמצים שלנו, ואני אשמח לשבת איתך.

- ימינה: וחברת הכנסת, אורית סטרוק, אני אשמח גם לשבת איתך ולהראות לך את הדברים.

אורית סטרוק: לא רוצה לשבת איתך.

אורית סטרוק: תגידי לוועדה מה המתווה?

אורית סטרוק: לא יושבת איתך.

אורית סטרוק: תגידי לוועדה מה המתווה.

הציונות הדתית: אנחנו רוצים לדעת מה המתווה, אני לא מבין את זה, זה סודי?

הציונות הדתית: גברתי, היושבת ראש, מה המתווה?

הציונות הדתית: מה, לבוא ולהגיד יש מתווה ואנחנו לא יודעים מה המתווה?

הציונות הדתית: להגיד יש מתווה ולא להגיד מה זה.

מיכל שיר סגמן: אני רוצה לעבור, בבקשה, לרבנית שלומית מלמד מ"תורתן ומאמונתן".

- ימינה: שלומית מלמד לא הגיעה, היא לא מרגישה טוב.

- ימינה: את הכל באמת אני עושה, ואני חייבת לומר, בעזרתה הנאמנה של הרבנית שולמית מלמד שנמצאת כיד ימין ואיתה קדמתי, זאת אומרת, איתה ישבנו על הדברים גם חבר הכנסת אורבך וגם אני.

אורית סטרוק: אבל לא יכול להיות שיש ועדה והועדה לא שומעת מה המתווה.

משה אבוטבול: עידית, את יודעת מה?

משה אבוטבול: אז אני קם.

משה אבוטבול: אם אי אפשר להגיד לה משפט על מה שהיא אמרה.

מיכל שיר סגמן: כי אתה בא על חשבון האורחים.

מיכל שיר סגמן: אתה רוצה לבוא על חשבון "תורתן ואמונתן", בסדר.

משה אבוטבול: עידית, אני רוצה לומר לך, עם כל ההסברים, המצב שלנו זיבורית.

הציונות הדתית: אבל צריך גם להבין מה הרקע.

הציונות הדתית: יש טענה שבאו והציעו לנשות "הציונית הדתית" ואמרו להם את הדבר הבא – אנחנו נתן לכם והחרדים נזרוק אותם ונשאיר אותם בצד.

הציונות הדתית: אני רוצה לדעת מה המתווה, כי אני לא מוכן לקבל לא על חשבון מקלב ולא על חשבון אבוטבול ולא על חשבון פינדרוס וגפני.

הציונות הדתית: אני איתם, התורה שלהם היא התורה שלי.

משה אבוטבול: אל תדאג, לא יתנו לאף אחד.

מיכל שיר סגמן: אתה תוכל לפנות לחברת הכנסת סילמן אחרי הדיון.

אורית סטרוק: לא, חברת הכנסת סילמן הייתה צריכה להגיד את זה פה בדיון, בשביל זה ועדה, ולא לעבוד מאחורי הגב של הוועדה על מתווה.

אורית סטרוק: זה הכל.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: "תורתן אומנותן" מי הנציגה שלכן בבקשה?

מיכל שיר סגמן: שם מלא לפרוטוקול בבקשה.

נעמה מושקוביץ: נעמה מושקוביץ, תושבת לוד, מורה בתיכון.

נעמה מושקוביץ: אני אמא לשישה ילדים, בעלי למד רבנות ולומד כרגע דיינות.

נעמה מושקוביץ: אני ממובילות הפורום.

נעמה מושקוביץ: אני אשמח להציג בפניכן את המצגת שהכנו לדיון הזה.

נעמה מושקוביץ: זה באופן כללי הרקע שלנו.

נעמה מושקוביץ: אנחנו מדברים על כארבעת אלפים חמש מאות אברכים בציונות הדתית.

נעמה מושקוביץ: אנחנו רואות שליחות במשימה שלקחנו על עצמנו ואנחנו עושות את זה בגאון ובשמחה.

נעמה מושקוביץ: אנחנו רוצות להראות הכנסה ממוצעת של משפחת אברכים.

נעמה מושקוביץ: מדובר על כתשעת אלפים שקל בחודש.

נעמה מושקוביץ: אפשר לראות פה שכרבע, עשרים וחמישה אחוזים מהכנסה, בעצם יוצאים על מעון, כאשר הוא מסובסד.

נעמה מושקוביץ: אנחנו לוקחים בחשבון שיש ילד וחצי בממוצע למשפחה, לקחנו ככה הערכה גסה, ילד וחצי ממוצע למשפחה בשנים הראשונות לחייה.

מיכל שיר סגמן: אלה מחירים מסובסדים מה שמופיע כאן?

נעמה מושקוביץ: זה מסובסד, זה כשזה מסובסד.

נעמה מושקוביץ: מה קורה בשקופית הבאה כשזה לא מסובסד?

נעמה מושקוביץ: כשהמעון הוא מסובסד הם משלמים כאלפיים שקל למשפחה, כשהמעון לא מסובסד המחיר מכפיל את עצמו ויותר לארבעת אלפים שמונה מאות שקלים, פער של אלפיים שבע מאות שקלים למשפחה.

נעמה מושקוביץ: חמישים אחוז מההכנסות של המשפחה הולכים על מעון.

נעמה מושקוביץ: אנחנו לא יכולים לחיות בצורה הזו, זה בלתי אפשרי מבחינתנו.

נעמה מושקוביץ: אנחנו נאלץ לעשות שינוי דרמטי, כלומר אני אצטרך לצאת מהעבודה.

נעמה מושקוביץ: לא משתלם לי ללכת לעבוד.

נעמה מושקוביץ: אז קודם כל, אנחנו נאלץ לצאת מהעבודה.

נעמה מושקוביץ: הבעל שלי שלומד הכשרה מקצועית, לא כל האברכים דווקא היו רבנים ודיינים, אבל כולם השתמשו בשנות לימודי הישיבה בתעסוקה שלהם בהמשך, אם זה כמורים, אם זה כראשי ישיבות, אם זה מחקר תורני, כולם משתמשים בזה.

נעמה מושקוביץ: חשוב להזכיר, גם לא רבנות דיינות, אז הם ייפגעו.

נעמה מושקוביץ: ולעניינו פה, אני רוצה רגע להזכיר, הרבנות והדיינות, ההחרגה, שלכאורה, ניתנה על ידי המדינה היא החרגה שלא עוזרת כמעט לאף אחד.

נעמה מושקוביץ: התנאים שם דרקוניים, הם לא משווים לתנאים אחרים של סטודנטים באקדמיה, רק אחרי מבחן ראשון, שבעצם התנאים בכלל להירשם למבחן ראשון הן שלוש שנות לימוד מקדימות.

נעמה מושקוביץ: ובואו נציין ששנה וחצי, בערך, ללימודים למבחן כזה.

נעמה מושקוביץ: מה קורה בארבע וחצי שנים האלה?

נעמה מושקוביץ: איך אנחנו מגיעים בכלל למבחן הראשון?

נעמה מושקוביץ: יש חובה לעבור אותו בהצלחה, מה זה הדבר הזה?

נעמה מושקוביץ: סטודנט לפילוסופיה באוניברסיטה צריך להוכיח הצלחה במבחנים?

נעמה מושקוביץ: השורה התחתונה של זה שאף אחד לא יקבל סבסוד.

נעמה מושקוביץ: ההחרגה הזו זו עבודה בעיניים, זה לא נכון.

נעמה מושקוביץ: הפגיעה בילדים היא ברורה, ילדים יהיו במעונות לא מפוקחים.

נעמה מושקוביץ: כרמל מעודה, אולי שם אני אשים את הבת שלי הקטנה התינוקת, אולי?

נעמה מושקוביץ: או מטפלת אחרת שאין מקום כמו שהזכירו פה קודם?

נעמה מושקוביץ: איפה אני אשים את התינוקת שלי?

נעמה מושקוביץ: היציבות שלהם, כמובן, אנחנו בעצם מצפות משומרי הסף, שהפרקליטות, שמשרד הכלכלה, שהם אמורים להגן עלינו הנשים ועלינו הילדים לא לתת למהלך כזה להתרחש.

נעמה מושקוביץ: פנינו לפסיכולוג וקיבלנו חוות דעת מפסיכולוג מומחה חינוכי, יש פה פרידה.

נעמה מושקוביץ: שמדברים באופן כללי, כמובן, המעונות שאם נלך למעון אחר בשנה הבאה, זה בוודאי מעון ברמה פחותה מהמעון המפוקח שאני אקבל.

נעמה מושקוביץ: לי, כאישה עובדת, והשכר שלי לא מאוד גבוה, אני לא אוכל לשלוח את הילד שלי למעון פרטי איכותי, אני אצטרך למצוא אפשרויות הרבה פחות מוצלחות.

נעמה מושקוביץ: במיוחד שאנחנו מדברים על העיתוי הבלתי אפשרי של קבלת ההודעה, והדחייה לכאורה לאמצע שנה בהבדל של חודש זה שום דבר מבחינתנו, אין בזה שום משמעות.

נעמה מושקוביץ: הילד יצטרך לעזוב את המעון באמצע השנה, להיפרד מדמות אהובה, להיפרד מחברים שכולם ממשיכים שם בלעדיו.

נעמה מושקוביץ: חוסר יציבות גם כלכלית וגם רגשית, לזה אין מענה, שום דבר.

נעמה מושקוביץ: באמת בתקופה האחרונה דיברנו והיינו אנחנו בקשר עם חברי הכנסת מימין עם ניר אורבך, עם עידית סילמן, הם מצהירים על הערך הזה של לימוד תורה שהוא חשוב להם, והם טוענים שהם מנסים לעבוד.

נעמה מושקוביץ: אני שואלת אתכם, ניר ועידית שכבר לא נמצאים פה, מה הבאתם לי?

נעמה מושקוביץ: איזה תוצאות השגתם פה במה שקורה כרגע?

נעמה מושקוביץ: כרגע אין שום דבר, אין שום תוצאה, ואנחנו מצפים שהדברים האלה יקרו, זה לא ייתכן.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

אפרת לופו: תודה על ההקשבה.

אפרת לופו: תודה גם לשיר שכינסת אותנו.

אפרת לופו: קוראים לי אפרת לופו, אני בת עשרים ושבע, אני אמא לשלוש בנות, שתיים בגילאי המעון.

אפרת לופו: הקטנה שלי עוד לא נכנסת, לאור המצב, היא בת ארבעה חודשים.

אפרת לופו: עשיתי שנתיים שירות לאומי ומייד התחלתי ללמוד.

אפרת לופו: עשיתי שנתיים שירות לאומי, מייד התחלתי ללמוד.

אפרת לופו: כל הזמן למדתי ועבדתי.

אפרת לופו: למדתי תואר ראשון בתקשורת, תואר שני במנהל עסקים, עכשיו אני עושה עוד תואר שני בפסיכולוגיה ואנתרופולוגיה, אני כותבת תזה.

אפרת לופו: עשיתי התמחות בסוציולוגיה ארגונית, אני גם יועצת ארגונית.

אפרת לופו: המטרה שלי היא להתקדם אחר כך במחקר והוראה, להמשיך לדוקטורט כדי לעשות את זה.

אפרת לופו: אני עובדת כמתרגלת במחלקה שלי "בבן גוריון" ואני מחפשת עוד עבודה, שאני אוכל להשתמש בכישורים ובידע שלי.

אפרת לופו: אני יודעת שאני מפרנסת עיקרית, אני בסוף אעבוד יותר ממאה אחוז משרה ואני באמת בדרך לשם.

אפרת לופו: אני נשואה לינון שהוא אברך, הוא לומד בישיבת הסדר בקרית גת, בגלל זה אנחנו גרים בקרית גת.

אפרת לופו: אנחנו רואים בתורה ערך, זה משהו חשוב, זה משהו מהותי.

אפרת לופו: מבחינתנו, זה המצפן שלנו.

אפרת לופו: זה הסיבה שאנחנו נמצאים כאן בארץ ישראל, זה משהו שמכוון אותנו ואנחנו מוכנים להקריב בשבילו ואנחנו מקריבים.

אפרת לופו: מקריבים בשמחה, אנחנו עושים את זה מתוך בחירה, ביחד מתוך מחשבה משותפת.

אפרת לופו: ינון היה בצבא "בצנחנים" הוא עושה מילואים.

אפרת לופו: בחודש הקרוב יש לו חצי חודש מילואים, בהצלחה לי, ואנחנו עושים את הכל באמת ביחד מתוך מחשבה.

אפרת לופו: ומה שעוזר לי באמת להצליח בכל הדברים שאני עושה, זה שאני יודעת שהבנות שלי במעון ואני רגועה, אני יודעת שהן מקבלות חינוך טוב, שהן גם מתפתחות גם מתקדמות.

אפרת לופו: אם לא הייתי יודעת את זה, אז לא הייתי יכולה באמת להצליח בהכל.

אפרת לופו: ואני הוצאתי את הבת שלי האמצעית, כאן זאת השלישית, האמצעית, הוצאתי אותה בתחילת שנה.

אפרת לופו: בחודש הראשון, אמרתי להם אני בחופשת לידה, הזהירו אותי קצת שיהיה לי קשה, אבל אמרתי אני אחסוך את הכסף אם אין לי אפשרות.

אפרת לופו: ראיתי שקשה לה חברתית, ראיתי שאני לא מתקדמת גם במחקר, החזרתי אותה למעון.

אפרת לופו: חברים שלה שמחו לראות אותה , המטפלת סיפרה לי שהם חיבקו ונישקו אותה והיא ממש השתלבה שם במהירות וראיתי שטוב לה שם.

אפרת לופו: אם יש לה ימים שהיא לא באה למעון, נגיד שהיה בידוד או משהו, אז היא ממש דפקה על הדלת, היא רוצה לצאת, היא יודעת שטוב לה שם ואני רגועה.

אפרת לופו: אבל, לצערי, אם ימשיכו הכללים האלה, אני יודעת שאני לא אוכל לעמוד לשלם את זה, לשלם את שכר הלימוד המלא של שתי הבנות, ואני גם לא אוכל להכניס את הבא.

אפרת לופו: ואני יודעת שאאלץ להוציא אותן, אני יודעת שההתקדמות שלי בתזה תפגע.

אפרת לופו: גם ההתקדמות שלי בסוף בתור חוקרת זה מה שהוא שייפגע, אבל כאן, קודם כל, חשובה לי טובת הבנות שלי ואני לא רוצה שזה יקרה, בגלל זה אני כאן.

אפרת לופו: ואף אחד לא יגיד לעצור את הסבסוד של המעונות לילדים של סטודנטים למשפטים בגלל שיש מספיק עורכי דין בארץ.

אפרת לופו: הם לא יעשו דבר כזה, זאת אפליה, זה חוסר צדק, זה לא הוגן, אבל בגלל שהאבות של הילדים שלנו לומדים תורה, הם לומדים את מדעי הרוח של העם היהודי.

אפרת לופו: הם לומדים את זה בבתי המדרש.

אפרת לופו: כדי להוציא אותם מבתי המדרש משתמשים בילדים כנשק, פשוט כנשק חם כדי להוציא אותם.

אפרת לופו: ומבחינתנו, דבר כזה זה לא הוגן, זה חוסר צדק.

אפרת לופו: הממשלה בעצם היא גורמת לזה לקרות, היא גורמת לפגיעה בילדים שלנו, לפגיעה בנו.

אפרת לופו: ואנחנו מצפות מחברי הממשלה שייקחו אחריות, שייראו את טובת הילדים שלנו ושיחזירו להם את הסבסוד למעונות.

אפרת לופו: תודה.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

רחלי ואזנה: קוראים לי רחלי ואזנה אני נשואה לינון, אותו שם.

רחלי ואזנה: אני אמא של אפרת בת שלוש, נתנאל בן שנתיים ואיילת בת תשעה חודשים.

רחלי ואזנה: אני בוגרת שירות לאומי, בוגרת תואר ראשון בהוראת ביולוגיה בהצטיינות.

רחלי ואזנה: מאז תחילת לימודיי שאפתי להתקדם לתואר שני ולדוקטורט.

רחלי ואזנה: לפני חמש שנים סיימתי את לימודיי והתחלתי את התמחות בהוראה.

רחלי ואזנה: כדי לממן את הלימודים נעזרתי בהלוואה מותנית.

רחלי ואזנה: אני רוצה לשתף אתכם ששנינו באים ממשפחות ברוכות ילדים, המשפחה של בעלי היא תשעה ילדים, אנחנו עשרה ילדים.

רחלי ואזנה: כלומר, קחו מראש שגם את התואר הראשון ההורים לא מימנו.

רחלי ואזנה: אז, לקחתי הלוואה מותנית שכיוונתי לעבוד בהוראה שלוש שנים.

רחלי ואזנה: במהלך הלימודים התחתנתי, וכאמור, בשלוש השנים האחרונות נולדו לי שלושה ילדים.

רחלי ואזנה: מסיום התיכון בעלי לומד בישיבה, פרט לזמן השירות הצבאי וזה חשוב ויקר לי ואני רוצה להסביר לכם בכמה מילים למה.

רחלי ואזנה: לימוד תורה בשבילנו הוא לא תחביב, זה מרכז הקיום שלנו.

רחלי ואזנה: מבחינתי, מדינת ישראל קמה ועומדת ותמשיך לעמוד רק מכוח לימוד התורה.

רחלי ואזנה: זה אומר שהוא לא הולך לעזוב את הישיבה, תשכחו מזה.

רחלי ואזנה: לפני חצי שנה נרשמתי ללימודי תואר שני "באוניברסיטת אריאל", ללימודים שאמורים להתחיל בחודש מרץ.

רחלי ואזנה: בינתיים התחלתי בלימודי השלמה, שהם בעצם תנאי לקבלה שלי ללימודים.

רחלי ואזנה: לצורך כך, עברנו מירושלים לאריאל, מעבר דירה.

רחלי ואזנה: בעלי נכנס לישיבה באריאל, רשמו ילדים למעון תוך ידיעה שזה עולה לנו אלפיים שקל.

רחלי ואזנה: עכשיו תבינו, אלפיים שקל בשבילי זה לא מעט.

רחלי ואזנה: קצת לפני תחילת שנת הלימודים פתאום התחילו שמועות שאברכים לא זכאים להנחה, לא האמנתי בכלל שזה נופל עליי ככה, כאילו השמיים נפלו לי.

רחלי ואזנה: זה דורש ממני לחשב מסלול מחדש אחרי שכבר שילמתי חמש עשרה אלף על לימודי השלמה.

רחלי ואזנה: במהלך החצי השנה האחרונה אני ממש מתנדנדת בין ייאוש לתקווה שהמצב ישתנה.

רחלי ואזנה: אנחנו משלמים כרגע חמשת אלפים שקל על מעון, כי בינתיים אף אחד לא קיבל הנחה ואני לא יודעת מה יקרה בהמשך.

רחלי ואזנה: אני רוצה להציג בפניכם את ההוצאות הבסיסיות שלנו כמשפחה.

רחלי ואזנה: שכר דירה, שלושת אלפים שלוש מאות שקל, מזון ומוצרים בסיסיים אלף חמש מאות, כשמונה מאות ארנונה חשמל מים וגז, משתנה מחודש לחודש וחמש אלפים שקל למעון.

רחלי ואזנה: תבינו, מבחינתי, מהוצאה בסיסית של שבעת אלפים חמש מאות בחודש, קפצנו לעשרת אלפים וחצי.

רחלי ואזנה: עכשיו, מה הולך לקרות?

רחלי ואזנה: במרץ אני הולכת להתחיל לקבל מלגת מחקר של שלושת אלפים חמש מאות בחודש.

רחלי ואזנה: בעלי מקבל מלגה מהישיבה של אלף שקל.

רחלי ואזנה: עכשיו בחשבון המקורי היינו צריכים לעשות עוד מאמץ ולסגור עוד שלושת אלפים שקל בחודש.

רחלי ואזנה: מה המצב החדש?

רחלי ואזנה: זאת אומרת, אנחנו נצטרך להגיע לעוד ששת אלפים שקל בחודש, זו כבר משכורת.

רחלי ואזנה: זו משכורת של מורה מתחילה.

רחלי ואזנה: תבינו, מחנכת ביסודי זה המשכורת שלה, זה הכל.

רחלי ואזנה: אתם לא נורמליים.

רחלי ואזנה: בחישוב לשנה הקרובה מדובר בשלושים ושש אלף שקל שאנחנו נדרשים לגייס.

רחלי ואזנה: בשנה שאחר כך עדיין יש לנו ילדה במעון, כך שהסכום שמצטרף הוא בעוד עשרים וארבע אלף.

רחלי ואזנה: האכזרי בכל הסיפור הזה שאנחנו נאלצים לחשב מסלול מחדש אחרי שכבר עברנו כברת דרך, קיבלנו החלטות משמעותיות מאוד שמשפיעות לנו על כל החיים הלאה.

רחלי ואזנה: מה אתם רוצים שאני אעשה עכשיו, שאני אוותר על הלימודים, מה?

רחלי ואזנה: אתם רוצים שאני.

רחלי ואזנה: .. טוב, אז אולי אני אדחה אותם, לא יודעת מה אני אעשה.

רחלי ואזנה: כבר שילמתי עשרות אלפי שקלים למקצוע, חלום לפח.

רחלי ואזנה: אתם רוצים שאני אחזור אולי להוראה?

רחלי ואזנה: בסדר, מקסימום שמונת אלפים שקל בחודש למשרה מלאה, כולל הגשה לבגרויות ועדיין ההוצאות הם עשרת אלפים וחצי, שמונת אלפים זה לא מספיק.

רחלי ואזנה: מה אתם רוצים שאני אוותר על המעון, שאחזיר את הילדים הביתה?

רחלי ואזנה: מה, הם פלסטלינה הילדים שלי?

רחלי ואזנה: ילדה בת תשעה חודשים שהסתגלה עכשיו במשך כמה חודשים למעון ועד שטוב לה ועד שהיא נהנית בו, והיא מתפתחת בצורה מדהימה, פתאום עכשיו כאילו אני אחזיר אותה?

רחלי ואזנה: וילד בן שנתיים שאין לו בבית ארגז חול ויצירות, ואמא לא פנויה בכלל כי אמא בלימודים ואמא תצטרך עכשיו גם להכניס מעט שהוא כסף שיש לה שני ילדים בבית, מה הם פלסטלינה?

רחלי ואזנה: איך אתם מתייחסים כאילו.

רחלי ואזנה: .. איך אם מסוגלים בכלל לחשוב על זה?

רחלי ואזנה: ולוותר על לימוד התורה, כבר אמרתי לכם, זה לא יקרה.

רחלי ואזנה: זה פשוט אבסורד שמדינת ישראל אונסת אותנו לעזוב את לימוד התורה, שבעיניי זה ההצדקה היחידה לקיומה.

רחלי ואזנה: זהו, אני סיימתי את שלי.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: חבר הכנסת גפני, אתה רוצה לומר בקצרה כמה מילים?

מיכל שיר סגמן: ואנחנו ממשיכים לשאר האורחים המכובדים שנמצאים פה.

יהדות התורה: תודה רבה.

יהדות התורה: אני פשוט בוועדת כספים, אני הולך מהפח אל הפחת.

יהדות התורה: אבל, בסדר, דיונים אחרים.

יהדות התורה: אני לא יכול שלא להתרגש מהדיווחים שאני שמעתי וגם הדיבורים של הגברת האחרונה, את התחינה שלה.

יהדות התורה: אבל, זה מזכיר לי את מה שאנחנו יודעים בהיסטוריה, יש לעם היהודי בכל נקודות חייו, בכל מקום שהוא היה שניסו לגזור גזרות על נגד לימוד תורה, זה בדיוק המצב.

יהדות התורה: שלא יחשבו שאנחנו לא מבינים מה רוצים מאתנו.

יהדות התורה: הנושא הזה של המעונות, המשמעות של העניין זה שמישהו רוצה שאנשים יפסיקו ללמוד תורה, לאבד את זכות הקיום שלנו, כפי שאמרה הגברת לאבד את זכות הקיום כאן בארץ ישראל.

יהדות התורה: עכשיו, אני לא פונה לאלה שהאג'נדה שלהם של היא להפסיק את לימוד התורה, שמירת המצוות, אני פונה לאלה שנמצאים בקואליציה, שהם קרובים אלינו.

יהדות התורה: הם קרובים לנושאים האלה, את החיים שלהם אני לא בודק, אבל קרובים אלינו.

יהדות התורה: לא לאפשר את הדבר הזה.

יהדות התורה: זה כתם בל יימחק.

יהדות התורה: זה לא ייקח הרבה זמן, יש שינוי פה במערכת הזאת, אבל תראו איך מעזים לעשות דבר כזה לאימהות כאלה או לאבות כאלה.

יהדות התורה: מה, מישהו חושב שמישהו יפסיק ללמוד תורה בגלל שלא יהיה מעון לבת שלו?

יהדות התורה: האמא תבכה והאבא יבכה ואנחנו כולנו נבכה איתם יחד.

יהדות התורה: אבל שום דבר לא ישתנה, לא יפסיקו את לימוד התורה.

יהדות התורה: עכשיו, גברתי היושבת ראש, זה בידיים שלך.

יהדות התורה: את יושבת ראש הועדה לזכויות הילד, יש ילדים עכשיו שהולכים להיפגע.

יהדות התורה: תאמיני לי, יש לי פה ניסיון בבניין הזה, מותר לך לבוא ולהגיד.

יהדות התורה: את יכולה להגיד גם לגדעון סער, שאני בידידות אתו ואני יודע את עמדותיו, לבוא ולהגיד – אתם לא יכולים להסכים לדבר הזה בשום פנים ואופן, לא משנה השקפת העולם.

יהדות התורה: אתם לא יכולים להסכים לפגוע ככה באימהות כאלה או לפגוע ככה באבות כאלה, או לפגוע ככה במדינת ישראל, זו פשוט פגיעה.

יהדות התורה: לא יהיה לנו פה זכות קיום, חס וחלילה.

יהדות התורה: להפסיק את זה, זה בידיים שלך, תאמיני לי את יודעת שזה בידיים שלך.

יהדות התורה: לבוא ולהגיד - את זה להפסיק.

יהדות התורה: יש לכם מספיק דברים אחרים, היא שם מנהלת דיונים בגיור, בשבת והכל שיקימו שם את הדיונים, אבל למה פוגעים בילדים האלה?

יהדות התורה: מה חטאתם ומה פשעם שאבא לומד תורה?

יהדות התורה: נאמר פה מקודם דבר נכון, הסטודנט שצריך גם כן, הוא צריך להצליח במבחן, הוא צריך להיות זה שלומד לדבר מסוים, לימוד התורה הוא לא ערך במדינת ישראל בכלל?

יהדות התורה: והאמא עובדת והיא תפסיק לעבוד.

יהדות התורה: שום דבר לא ערך, העיקר לפגוע.

יהדות התורה: אני מבקש ממך, גברתי היושבת ראש, את נמצאת פה אז אני - - -

אורית סטרוק: קודם כל, מגיע לה יישר כוח שביצעת דיון.

אורית סטרוק: הם לא רצו שהיא תכנס את הוועדה, והיא הייתה מאוד אמיצה והיא כינסה.

יהדות התורה: כן.

יהדות התורה: אני באמת אומר לך תודה רבה על העניין הזה.

יהדות התורה: אני פונה אלייך, אנחנו בידידות ואני פונה אלייך.

יהדות התורה: בידיכם הדבר.

יהדות התורה: אני חושב שאתם יכולים לעצור את זה, במיוחד שרואים גם את החוסר נחת הרוח בנושאים המשפטיים.

יהדות התורה: רואים איך שבג"ץ כל הזמן אומר לדחות ולעשות.

יהדות התורה: אנחנו גם שומעים את המנגינה, אנחנו לא רגילים לדברים כאלו בבתי המשפט, וכאן רואים, זה דבר בלתי הגיוני, זה פשוט סדום ועמורה.

יהדות התורה: אני הולך לוועדת כספים לריב שמה.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה, בוועדה הזו אני מזכירה הרבה שאני בוגרת ועדת הכספים שלך, חבר הכנסת גפני.

מיכל שיר סגמן: חברת הכנסת מואטי בבקשה בקצרה.

אמילי חיה מואטי: לא אאריך לצערי אני גם אצטרך לצאת לוועדת החוץ וביטחון.

אמילי חיה מואטי: כמו שאמרתי, אני לא השתגעתי על הדרך שההחלטה הזו התקבלה.

אמילי חיה מואטי: אני חושב שזו החלטה שלא נעשתה ברגישות, שנעשתה מהיום למחר.

אמילי חיה מואטי: לא מפסיקים ביום אחד סבסוד.

אמילי חיה מואטי: לא מצפים מבני אדם לשנות ביום אחד את אורחות חייהם, בין אם מדובר בלימודי תורה, בין אם מדובר בעבודה כלשהי.

אמילי חיה מואטי: גם עבודה לשם שמיים זו עבודה.

אמילי חיה מואטי: אני חושב, כמו הדיון שהתקיים לפני שלושה ימים בוועדת החינוך, שלא הגיוני שבמדינת ישראל הורים, בלי קשר לרמת שמירה ומצוות שלהם, צריכים לשלם סכום של חמישים אלף שקל בשנה על הזכות לצאת לעבוד עד השעה ארבע.

אמילי חיה מואטי: ועם זה אנחנו צריכים וצריכות להתמודד, את זה אנחנו נשנה.

אמילי חיה מואטי: אנחנו כבר התחלנו להעביר הליכים של חינוך חינם מגיל לידה לכולם באופן שוויוני מלא.

אמילי חיה מואטי: אני באמת מאמינה כסוציאליסטית של המדינה, יש אחראיות על הדברים האלה.

אמילי חיה מואטי: המדינה צריכה לתת לאינדיבידואל להתפתח באופן הכי טוב שהוא יכול, בתחום שהוא חזק בו, מבין בו וחפץ בו, לרבות לימודי תורה והכשרה לרבנות.

אמילי חיה מואטי: אנחנו פה, חברות וחברים, התחלנו איזה שהוא דיאלוג לפני מספר שבועות.

אמילי חיה מואטי: את יודעת, אני תמיד אומרת שעל תלוש המשכורת שלי כתוב "מדינת ישראל", לא כתוב ברכה מרחוב הרצל 80 בתל אביב.

אמילי חיה מואטי: על כן, אני גם נציגת ציבור שלכם.

אמילי חיה מואטי: אני כאן, דברו איתי ונראה מה אפשר לעשות, חברת הכנסת מיכל שיר, כדי לנסות לראות מה עושים, כי דברים כאלה צריכים להיעשות בצורה יותר רגישה ואכפתית ולא מהיום למחר.

אמילי חיה מואטי: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה לך, חברת הכנסת מואטי.

יהדות התורה: בידכם הדבר, אל תשכחי את זה.

אמילי חיה מואטי: גם בידך.

יהדות התורה: לא, רק בידכם.

יהדות התורה: לדעתי, הדבר הזה בידכם.

אורית סטרוק: לא יכול להיות שחברת כנסת אחת בקואליציה אומרת, שלא יהיו הצבעות אם היא לא תעמוד בראש ועדת קנאביס, ואין אף חבר כנסת בקואליציה שאומר שלא יהיו הצבעות אם יפסיקו להתעלל בנשים ובילדים האלה.

אורית סטרוק: הנשים והילדים האלה - - -

אמילי חיה מואטי: חברת הכנסת סטרוק, אני לא ביקשתי לעמוד ביושבת ראש ועדת קנאביס.

אורית סטרוק: לא אמרתי את זה עלייך.

אורית סטרוק: יש חברת כנסת אחרת שעושה אולטימטום על הקנאביס.

שמואל מקלב: אין לי הרבה מה להוסיף אחרי הדברים של הנשים היקרות האלה.

שמואל מקלב: שולחים לי.

שמואל מקלב: חבריי שותפיי למשרד, עו"ד אוריאל שטרן ומתן פלדמן, שעבדו איתי כל התקופה האחרונה להליך המשפטי בוועדה לזכויות הילד.

שמואל מקלב: אחרי הדברים הנפלאים של הנשים האלה, מספיק לפנות לחברי הועדה עם דברי הנביא "הלוא פרוס לרעב לחמך ולעניים מרודים תביא בית כי תראה ערום וכיסיתו ומבשרך לא תתעלם אז ייבקע כשחר אורך".

שמואל מקלב: זה פשוט מרגש.

שמואל מקלב: כולם חילונים, חרדיים, דתיים לאומיים, תנועות הנשים, המעוצה לשלם הילד, כולם נגד, אז אני שואל אז מי בעד?

שמואל מקלב: מי בעד ההחלטה הזו לפגוע ככה בילדים גם?

שמואל מקלב: אף אחד מהיושבים כאן לא חושב שההחלטה הזאת תוציא מישהו לעבוד?

שמואל מקלב: לא החלטה לבטל קופת חולים לילד תוציא את אבא שלו לעבוד.

שמואל מקלב: לא החלטה לבטל לילד סבסוד בתחבורה ציבורית תוציא את אבא שלו לעבוד.

שמואל מקלב: כולנו יודעים שהפגיעה היא בסוף היום בילד, שהילד הזה ילך למקום לא תקני.

שמואל מקלב: ישב פה חבר כנסת ואמר דוחים את זה עד לסוף שנת הלימודים, חברים, זו טעות.

שמואל מקלב: בעוד חודש וחצי הילדים האלה יצאו החוצה מהמעון יום.

שמואל מקלב: כשכבוד השופט גרוסקופף שואל את נציגת המדינה בדיון על הפגיעה בילד, עונה לו נציגת המדינה "זה תיאורטי", איפה אנחנו נמצאים?

שמואל מקלב: אתם יודעים על מה מדובר?

שמואל מקלב: עשרים אלף ילדים שהולכים בעוד חודש וחצי להיות בחמרות, ביחידות, במקומות לא תקניים.

שמואל מקלב: אין לי הרבה הרבה מה להוסיף, אבל אני בקצרה ממש בכמה מילים.

מיכל שיר סגמן: אבל ממש בכמה מילים.

יהדות התורה: ממש גם כמי שליווה את התהליך המשפטי השנאה מקלקלת את השורה.

יהדות התורה: גם ביום הדיון עצמו עדיין לא פורסמו התבחינים.

יהדות התורה: זרוע העבודה מפרסם את הזכאות עשרה ימים אחרי פתיחת שנת הלימודים ב-19 באוגוסט למישהו כאן אצה הדרך?

יהדות התורה: "ייקוב הדין את ההר", לפגוע בילדים האלה ובנשים האלה כאן ועכשיו.

יהדות התורה: ואני שואל, המדינה עונה עכשיו לבג"ץ "למה לא לדחות את זה לפתיחת שנה?", למה לדחות את זה בינואר?

יהדות התורה: מה החודש וחצי האלו עוזרים מעבר לחודש לפני ולדחייה שלפניה ולדחייה של לפניה?

יהדות התורה: למה אצה לכם הדרך כאן ועכשיו לפגוע בילדים ובנשים האלה?

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: מאיר הירשמן מהמכון לחרדים.

מיכל שיר סגמן: בבקשה.

מאיר הירשמן: שמי מאיר הירשמן אני עמית בכיר במכון החרדי למחקרי מדינות ואני אגיד בחצי מילה מה המכון עושה.

מאיר הירשמן: המכון לא עוסק במרבית הדברים שעסקו פה באידיאולוגיות, בעקרונות בדברים מהסוג הזה, זה עושים נאמנה הרב מקלב ושאר חברי הכנסת החרדיים.

מאיר הירשמן: אנחנו עוסקים במחקרים בנתונים ואצלנו יש שילוב ייחודי, ככל הידוע לי, אין בשום מקום אחר של מיטב החוקרים בתחום, עם עמיתים חרדים שעוזרים להם להביא מידע מהשטח.

מאיר הירשמן: הדבר הזה הוא שילוב מיטבי שהוא מכפיל כוח מעריכי ואנחנו עשינו עבודה קטנה, עוד לא עשינו עבודה מעמיקה בעניין הזה.

מאיר הירשמן: חלק מהנתונים עלו כבר, אז אני אוכל ממש לקצר או לדלג עליהם.

מאיר הירשמן: דבר ראשון, האברכים לא יצאו, בגלל הדבר הזה, לעבוד.

מאיר הירשמן: גם אם מישהו חושב שמאה או מאתיים ייצאו הפגיעה תהיה באזור החמש עשרה, עשרים אלף אחרים שלא, אז התכלית לא תושג.

מאיר הירשמן: בעצם רק פחות מרבע מהאברכים נמצאים בכלל בסידור הזה, מרביתם או שהאישה גם לא עובדת ואין מעון או שהיא מרוויחה מספיק או סיבות אחרות.

מאיר הירשמן: כמו שציינו פה, האימהות ובצדק, הקיצוץ יכול להגיע לחצי מהשכר שהן מרוויחות, התוספת תשלום.

מאיר הירשמן: יגיע מצב שלא כדאי לצאת לעבוד, ואז או שיישלחו למסגרת פרטית בלי פיקוח או שיישארו בבית.

מאיר הירשמן: ממש חלופות לא טובות.

מאיר הירשמן: יש עוד נקודה שפחות דיברו עליה, יפוטרו עובדות במעונות כי יהיה פחות ביקוש, אנשים לא יוכלו לשלוח אז מה יקרה עם אותן אימהות שנמצאות בעבודה?

מאיר הירשמן: ואנחנו גם חושבים שיש תכנית אלטרנטיבית שהיא לא יותר יקרה ויותר זמינה, אפשר לתמרץ את אלו שגם בן הזוג השני עובד.

מאיר הירשמן: אפשר לעשות את זה דרך קידומי הדרגות, יש את הטבלה שכולם מכירים.

מאיר הירשמן: אפשר להגיד שאם שני בני הזוג עובדים אז מקבלים עדיפות.

מיכל שיר סגמן: יש מחקרים שאומרים שכשבאים בטוב, זה עובד הרבה יותר טוב מאשר גזרה.

מאיר הירשמן: בדיוק, לכן לא רק שזה לא רק פחות טוב זה גם יותר טוב, אז זו שיטה אחת.

מאיר הירשמן: זה גם לא יעלה יקר, כי לא מדובר בהרבה אנשים, כי ככל ההכנסה יותר גדולה ההנחה יותר קטנה בטבלה מראש, אלא אם כן זו משפחה מאוד גדולה.

מאיר הירשמן: שני העקרונות המרכזיים בחלופה שאנחנו מציעים, דבר ראשון, היא לא משנה את הכדאיות של העבודה של האמא, אז היא לא פוגעת בשום דבר מה שהיה.

מאיר הירשמן: בנוסף, זה כולל גם תמריץ חיובי במידה ואנחנו מעוניינים לתת את התמריץ הזה, אנחנו מקבלים אותו, הוא תמריץ עדיף על המצב הקיים.

מאיר הירשמן: לכן, גם אם רוצים להשיג איזו שהיא מטרה, הכל בסדר, צריך לעשות את זה בשכל ובצורה מקצועית.

מאיר הירשמן: בצרה שתשיג את המטרה.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: ליאור גבאי.

מיכל שיר סגמן: שם מלא ותפקיד לפרוטוקול.

ליאור גבאי: קודם כל, אני ליאור גבאי מנכ"ל "נאות מרגלית".

ליאור גבאי: תודה, גבירתי היושב ראש באמת על עצם קיום הזה, החשוב שכשלעצמו.

ליאור גבאי: אני רוצה לציין כמה נקודות, אני לא אדבר על מה שאחרים כבר דיברו.

ליאור גבאי: קודם כל, כמנכ"ל רשת שמחזיקה, גם אני משמש כרגולטור של הפעלת המשפחתונים, גם במגזר החרדי וגם במגזר הכללי.

ליאור גבאי: אני חייב להגיד לכם, שהנתונים שאנחנו מקבלים מהשטח, זה אומר ככה, שכל האברכים שנמצאים בתוך המסגרת הזאת יבחרו בשתי חלופות, אחת, זה ישלחו את הילדים למסגרות פרטיות, וזה מה שקורה כרגע – הורים עוזבים את המקום והולכים למסגרות פרטיות עד אחת עם כל מיני ורסיות כאלה ואחרות.

ליאור גבאי: והשנייה, אלו המסגרות שבהן אימהות פשוט תפסקנה לעבוד.

ליאור גבאי: זה קורה אצלי באלעד, זה קורה אצלי בהר חומה, זה קורה בקרית גת, זה קורה אצלי בכל המקומות, אנחנו רואים את זה בכל העיריות.

ליאור גבאי: זו נקודה אחת.

ליאור גבאי: הנקודה השנייה זו זריית החול בעיניים של אנשי האוצר, שגברתי הזכירה מקודם, שאמרה שיש פה איזה סוג של הכוון תעסוקה.

ליאור גבאי: איזה הכוון תעסוקה יש שאומרים לאברך שבשנה הראשונה שהוא לומד רבנות, שכבר הסכימו שרבנות זה הכוון תעסוקה, אז אומרים לו "לא, קודם כל אנחנו רוצים שתביא תעודה שכבר עברת בהצטיינות מבחן אחד", זה משהו הזוי.

ליאור גבאי: זה לא קיים בשום מקום.

ליאור גבאי: כלומר, אנחנו חרדים אבל לא מטומטמים.

ליאור גבאי: עד כדי כך לבוא ולהגיד "תשמעו, אתם תראו.

ליאור גבאי: אתה צריך ללמוד ולהוכיח".

ליאור גבאי: עכשיו, תשמעי טוב גבירתי, אני רוצה להגיד לך, הרי מה התאריך?

ליאור גבאי: אני עכשיו צריך לשלוח את האברכים.

ליאור גבאי: יש לי שלושה ילדים אברכים ואני מכיר מקרוב, ואני יכול להגיד לכם אז מה הבן שלי שלומד רבנות, מה הוא צריך לעשות?

ליאור גבאי: הוא צריך להירשם ברבנות, אממה, ברבנות נפתחת המסגרת לבחינה הבאה רק בעוד חודשיים, ואז הוא כבר יפספס את השנה הזאת כי הוא יצטרך לחכות שנה הבאה, וגם אז הוא יוכל להבחן רק אחרי שנה וחצי של לימודים.

ליאור גבאי: כלומר, כמו שהזכירו מקודם, זה לא קיים בשום מקום.

ליאור גבאי: אני גם בוגר רבנות וגם סיימתי תואר במשפטים, מעולם לא אמרו לי שאני צריך להביא אישור שאני שנה שלמה צריך ללמוד או שאני צריך לקבל איזה אישור שעברתי בהצלחה?

ליאור גבאי: איזה הגיון זה?

ליאור גבאי: אנשי האוצר אומרים שיש פה הכוון תעסוקה?

ליאור גבאי: איזה הכוון תעסוקה?

ליאור גבאי: ואני רוצה להגיד, לפרוטוקול, אני ותיק בתחום, אני עשרים ושתיים שנה מנהל את המערכות האלה, אני רוצה להגיד לכם שיש לנו אלפי ילדים ואני מכיר את אנשי המקצוע גם ממשרד הכלכלה וגם ממשרד האוצר, וכולם אומרים בבירור זו גחמה ולא מעבר לכך.

ליאור גבאי: אין פה שום יוזמה אמיתית, כי אין פה שום תכנית אמיתית, גם רואים את זה מהעמדה של בית המשפט, כמו שהזכיר עמיתי עורך הדין מקלב.

ליאור גבאי: אני באמת אומר לכם, אנשי המקצוע גם במשרד העבודה והרווחה, גם במשרד המשפטים היו בוחרים את החלופות שדיברנו עליהן בעבר, ואנחנו הצענו למשרד חלופות.

ליאור גבאי: למשל, באו ואמרו "אברכים תופסים מקום של אותם אנשים, שכביכול, שניהם עובדים והם מתועדפים בנושא של קדימות בוועדות הקבלה.

ליאור גבאי: אמרנו אפשר לסדר את זה, אפשר לתמרץ כמו שאמרת מקודם בעניין של בטוב.

ליאור גבאי: שום דבר מהתהליך הזה לא באו לעשות את זה, אלא מתוך רצון באמת, באמת לצערי הרב, מתוך מגמה.

ליאור גבאי: ואני אומר פה בצורה ברורה, מתוך תשעת אלפים ילדים יש לי כאלף ילדים במערכת שהם בני אברכים, אף אחד מהם לא בא אליי ואמר לי אני פשוט מפסיק לעבוד, מפסיק ללמוד ואני הולך לעבוד, אין אחד כזה ואני במקצוע.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: יש את יערה שהיא לא ב"זום" שביקשה לדבר, מאוד בקצרה, ואז לירון אשל מהמועצה לשלום הילד ואנחנו עוברים אל משרדי הממשלה.

מיכל שיר סגמן: יערה בבקשה, מאוד בקצרה.

יערה שילה: אני אדבר ממש בקצרה.

יערה שילה: אני שני עשורים בכנסת, אף פעם לא יצא לי לבכות ככה בוועדה.

יערה שילה: מיכל, את אמרת הכל על רגל אחת.

יערה שילה: אני חושבת שהסיפור הוא חינוך ילדים.

יערה שילה: לא ייתכן שיעקרו את הילד או שהאמא תהיה בחופשת לידה ותצטרך להוציא אותו, והסיפור הוא, אני מבקשת שתסתכלו רק על הילדים.

מיכל שיר סגמן: זה משהו שלא קורה, אגב באופן גורף.

מיכל שיר סגמן: אני יכולה להגיד לך, שדווקא פה זה לא אישי.

יערה שילה: בנות עוזבות את העבודה, נפלטות.

יערה שילה: הן כבר עבדו, הן עוזבות בגלל כל הסיפור הזה.

יערה שילה: ואני חושב שבאמת הועדה חייבת, ובאמת מיכל תודה גם על האומץ וגם על הועדה, לפחות לדחות את זה לסוף שנה ולא לדבר על זה השנה.

יערה שילה: רוצים אחר כך רפורמות גדולות בתוך משרד החינוך, נראה.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: רונית סויסה מטפלת במשפחתון מפוקח, בזום, שוב במשפט.

מיכל שיר סגמן: ולאחר מכן לירון אשל.

מיכל שיר סגמן: בבקשה, רונית.

רונית סויסה: שלום וברכה.

רונית סויסה: לי קוראים רונית סויסה אני מנהלת משפחתון כבר שש עשרה שנה, משפחתון מפוקח.

רונית סויסה: אני רוצה לבוא מההיבט שלי בתור אחת שמקבלת את הכסף של משרד הרווחה, מעולם לא הייתה העדפה לאברכים על פני שני ההורים העובדים.

רונית סויסה: הפוך, היה שני הורים עובדים אז היה להם קדימות על האברכים.

רונית סויסה: זה דבר ראשון.

רונית סויסה: דבר שני, המשפחתון שלי מפוקח ברמה גבוהה של בטיחות של הילדים .

רונית סויסה: זה להפוך את המקום למקום בטוח לילדים, שהילדים יוכלו לשהות שם משעה שבע עד ארבע וחצי וההורים יכולים ללכת למקום העבודה שלהם בלי לדאוג לבטיחות של הילדים.

רונית סויסה: אנחנו היינו חייבים לשנות את הבית שלנו, אפילו בודקים אותי אם אני כשירה לעבודה או את בעלי אפילו בודקים את בעלי, הילדים שלי.

רונית סויסה: בודקים את כל ילדי הבית שלי מבחינה בריאותית, מבחינה חוקית.

רונית סויסה: אם אני יכולה לנהל את המשפחתון בתוך הבית שלי, יש לי הגבלת מספר ילדים, חמישה ילדים לא יותר.

רונית סויסה: גם אם נוסף לי עצמי ילד, אז אני חייבת להוציא אותו, אסור לי להכשיר יותר מחמישה ילדים.

רונית סויסה: כל רגע יכולה לדפוק לי בדלת המפקחת ולראות מה אני עושה, הבית שלי חשוף, ההורים יכולים לראות בדיוק מה אני עושה, מבקרים את האוכל שלי, את האוכל שלי, את המשחקים, את הצעצועים הכלה כל, אני חשופה.

רונית סויסה: ומה שיקרה עכשיו, אני יש לי שני הורים ב-STANDBY, יש לי חלק עובדים, יש לי גם הורים ---

מיכל שיר סגמן: תודה רבה רונית, זמננו תם.

מיכל שיר סגמן: הדברים שאת אומרת הם חשובים מאוד, אך פחות קשורים לדיון היום.

רונית סויסה: אוקיי, אז אני רוצה רק לומר שמה שיקרה עכשיו זה שההורים יצאו וישימו את הילדים במקומות לא מפוקחים, במקומות שהבנות לא עברו שום הכשרה.

רונית סויסה: אני יכולה לקרוא לזה אפילו "מחסני ילדים", היו עשרים ילדים בבית, אין פיקוח על כמות הילדים.

מיכל שיר סגמן: רונית הדברים שאת אומרת הם חשובים, זה בא על חשבון דברים אחרים שהם מאוד רלוונטיים לדיון היום.

מיכל שיר סגמן: מאוד נשמח לשמוע אותך, אגב הועדה עוסקת הרבה בנושאים שאת מדברת עליהם כרגע.

מיכל שיר סגמן: אנחנו נשמח מאוד שתשתתפי בדיונים הבאים ותאמרי את משנתך.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: לירון אשל, המועצה לשלום הילד, בבקשה.

לירון אשל: תודה גברתי, קודם כל, על הדיון החשוב.

לירון אשל: אני אגיד שאנחנו פה בפריזמה היחידה והבלעדית שנוגעת לזכויות ילדים והמקום ש- זאת אומרת, זה שהדיון מתנהל בוועדה זה המקום המדויק פה.

לירון אשל: והגדירו אותך "אמיצה", אז אני אומרת שיותר מזה את אשת אמת, מהניסיון שלנו יום יום איתך.

לירון אשל: את רואה ילד כילד כילד, לא משנה מאיפה הוא ואם הוא חובש כיפה או מגיע מהפזורה או לא משנה מה, וזה דיון שבאמת עוסק בזכויות ילדים.

לירון אשל: אני רק אגיד, שרק אתמול השקנו פה בכנסת את השדולה לגיל הרך, וזה אחד האירועים שהיו, אני אגיד, הועברו באחדות דעים.

לירון אשל: הם כולם מפה לפה, הוי כמעט עשרים חברי כנסת שישבו שם וכולם הכירו באמת את הזכות להתפתחות תקינה, ולחינוך ולשווין ולהגנה וביטחון.

לירון אשל: ובאופן כללי, אני אגיד שלמעלה מעשור לקח לנו, כדי לדחוף את חוק הפיקוח על מעונות הגיל הרך, כדי בעצם להבטיח את אותם תנאים, לא פריווילגיים, בסייסים לילדים.

לירון אשל: ואחרי שעברנו את העשור הזה אנחנו עכשיו במאבק או במהלך היום יומי של יישום החוק, איך גורמים לזה שבעצם יעשה מיפוי של כל המסגרות?

לירון אשל: איך ילדים לא נמצאים מתחת לרדאר?

לירון אשל: איך ילדים זוכים באמת לתנאים סטנדרטים, לפיקוח, למטפלות מוכשרות?

לירון אשל: עכשיו, מה שקורה כרגע בהחלטה, כפי שהיא התקבלה כרגע "ובטיימניג" שלה, זה למעשה שאנחנו למעשה הולכים צעד אחד קדימה וצעד אחד אחורה.

לירון אשל: את אומרת, כמו שאמרו פה האימהות והנציגים האחרים.

לירון אשל: זאת אומרת, אם למעשה בסופו של דבר ההחלטה הזאת, הילדים יתחילו להירשם למסגרות שהן מתחת לרדר, בעצם לא עשינו שום דבר.

לירון אשל: והמהלכים חייבים להתכתב אחד עם שני, אי אפשר להסתכל על כל מהלך בצורה נפרדת.

לירון אשל: ולא משנה מה יושב מאחורי המהלך, אבל חינוך להורים או הסללה של הורים לא יכולה לבוא על חשבון זכויות של ילדים.

לירון אשל: והחלטה כזאת חייבת להתקבל.

אורית סטרוק: זו הגדרה נפלאה.

לירון אשל: והחלטה כזאת חייבת להתקבל עם חשיבה ועם הבנה ועם חלופות ועם אפשרויות, אבל קודם כל להבין מה הנזקים שעלולים להיגרם לאותה החלטה.

לירון אשל: ואני סומכת על יושבת הראש, כי כמו שאמרתי, יושבת הראש היא קודם כל רואה את הילד והם הלקוחות היחידים והבלעדיים.

לירון אשל: תודה, גברתי.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: אני רוצה לשמוע, בבקשה, את משרד האוצר לאחר שהקשבתם, משרד הכלכלה מייד לאחר מכן ומשרד המשפטים.

מיכל שיר סגמן: אלה פשוט המשרדים הכי רלוונטיים כרגע לדיון.

חגי פורגס: אני אתייחס לנקודה אחת מרכזית מאוד בעיניי, והיא גם באמת נושא הדיון בהקשרים של שלום הילד.

חגי פורגס: ציינתי בתחילת דבריי שהמעונות הם משאב מוגבל, הם לא ניתנים לכלל ילדי ישראל מנקודת הזמן הזו.

חגי פורגס: לכן, בעצם, אנחנו לא מדברים על מצב שבו שינוי קריטריונים, כזה או אחר, מוביל למצב של ירידה במספר הילדים שנהנים מזכאות, אלא רק בשינוי התמהיל שלהם.

אורית סטרוק: קוראים לזה סלקציה בעברית, את יודעת?

אורית סטרוק: זה מה שאת אומרת.

יהדות התורה: מה את אומרת שילד חרדי פירושו של דבר שהוא מתועדף אחורה?

יהדות התורה: אני לא מבין.

מיכל שיר סגמן: רגע, סליחה.

מיכל שיר סגמן: תנו לה לסיים.

אורית סטרוק: פשוט בושה.

מיכל שיר סגמן: היא המתינה והקשיבה לכל הדברים שלכם, אני מבקשת למשרד האוצר לדבר.

מיכל שיר סגמן: תודה.

קריאה: זה מביש אם זו התוצאה של ההקשבה.

קריאה: חיכינו לפתיחה אחרת, קצת משהו הזדהות עם אימהות, ציפינו מלב האבן.

אורית סטרוק: צר לי שזה נופל עלייך באופן אישי, זה לא את.

יהדות התורה: לא, שפת הגוף משדרת את מה שהיא חושבת, במקרה הזה היא לא רק שליחה.

יהדות התורה: סליחה שאני אומר את זה.

נועה שוקרון: אז בהמשך לדבריי, בהינתן וזה המצב, השאלה חוזרת לשאלת התכליות של מבחן התמיכה ולשאלת הקריטריונים.

נועה שוקרון: ופה, כמו שגם ציינתי בתחילת דבריי, אנחנו חושבים שנכון בעת הזו, לאור העלייה בשיעורי התעסוקה של נשים, לעודד גם שיעורי תעסוקה של גברים.

נועה שוקרון: אנחנו חושבים שהקריטריונים, לאור התכלית, הם קריטריונים הולמים לכך.

נועה שוקרון: אני חושבת שגם הדיונים בבג"ץ לא היה עוררין על כך, ולכן שאלת המדיניות היא שאלת המדיניות, אבל בהינתן והתכלית היא עידוד של שני הורים עובדים, הקריטריונים הם בהחלט אלה שנותנים את המענה לך.

נועה שוקרון: תודה.

יהדות התורה: אין לך שום תגובה או התנצלות על מה שאמרו פה?

יהדות התורה: שום דבר לא? רק לנתונים יבשים שהם לא נכונים.

יהדות התורה: את יודעת כמה גברים רוצים להשתלב בעבודה, עומדים בתור ולא משלבים אותם?

יהדות התורה: אתם לא עושים שום פעולה בעניין הזה?

יהדות התורה: עובדות לא מתאימות, תשאלו את מכון למחקר כמה נתונים יש, שמחכים עושים עבודות שלא מתאימות ולא מכניסות שום דבר.

יהדות התורה: הן לא אפקטיביות בגלל שאין להם שילוב עבודה, לא אלה שעכשיו לומדים, תטפלו באלה שעכשיו מחכים ורוצים לעבוד, מחכים בתור לעבוד, שנים הם לא יכולים לעבוד.

אורית סטרוק: לא מעניין אותם שיעבדו, זה מעניין אותם שהם לא ילמדו תורה.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: משרד הכלכלה בבקשה.

יהדות התורה: לא, עד השנה הזו פשוט מבחני התמיכה דיברו על תעסוקת נשים בלבד, להזכיר לכולם.

יהדות התורה: פשוט היא מתארת את זה כאילו שעד השנה הזו מבחני התמיכה דיברו על המטרה היא לתעסוקת נשים בלבד.

יהדות התורה: בגלל הסיבה הזו שינו את זה, כביכול.

יהדות התורה: ואז להציג את זה כאילו שזו מטרת העל של המשרד מאז ומעולם, שקר.

מיכל שיר סגמן: סליחה, חבר הכנסת מקלב, הדיון הזה לא נפתח מחדש.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה, משרד הכלכלה.

מיכל שיר סגמן: אנחנו נמסור את הסיכום בסוף, הכל בסדר.

מיכל שיר סגמן: בבקשה.

חגי פורגס: שלום שמי חגי מאגף מעונות יום זרוע העבודה.

חגי פורגס: כמה נקודות קצרות על נושאים שעלו פה שהאגף עזר או רוצה לסייע או פועל בכיוונים האלה.

חגי פורגס: אחד, הוא נושא המקדמות, שאני אתאר במה מדובר.

חגי פורגס: באמת, בגלל עיכובים שהיו, בגלל מבחני התמיכה שפורסמו באיחור וההתאמות של המערכת הממוחשבת שנאלצנו לעשות התהליך המתמשך.

חגי פורגס: אנחנו יודעים שיש הורים שלא מקבלים סבסוד עדיין, והפתרון שאנחנו מצעים, החשב הכללי במשרד האוצר גם נתן לנו פה מסגרת של עבודה במאמצים משותפים אנחנו מחלקים מקדמות למי שמבקש.

חגי פורגס: שזה אומר בעצם, שהורים יכולים לקבל הנחה על חשבון דרגה שתגיע בהמשך.

אורית סטרוק: זו תשובה לשאלה אחרת.

אורית סטרוק: זו תשובה לשאלה למה כלל ההורים במדינת ישראל עדיין לא יודעים מה הסבסוד שהם מקבלים בגלל שכולם מתבחבשים על הנושא הזה.

אורית סטרוק: אבל זו לא תשובה לשאלה איזה סבסוד יקבלו האימהות האלה והילדים שלהן, שאותם בכל מקרה, משרד האוצר רוצה לדפוק עד העצם.

חגי פורגס: הנושא השני שאני רוצה להתייחס אליו, והוא עלה כאן נראה לי על ידי חבר הכנסת אורבך, הוא נושא תשלומי הרטרו.

חגי פורגס: כמובן, שהורים שהם זכאים לא יפגעו בגלל העיכוב הזה והם יקבלו מתחילת שנת הלימודים, כולל אברכים עד חודש ינואר.

חגי פורגס: אם יגישו בקשה עכשיו הם יקבלו בספטמבר.

חגי פורגס: יש כל מיני פרטים קונקרטיים, אם רוצים משהו, אפשר פרטני אחר כך, אבל הנושא הזה גם עלה פה וזאת התשובה.

חגי פורגס: דבר נוסף שנאמר פה שהוא עניין של זכויות הילד---

מיכל שיר סגמן: זה הדבר היחיד הרלוונטי פה בוועדה.

מיכל שיר סגמן: אז, זהו פה אני קצת יותר ארחיב.

מיכל שיר סגמן: באופן אישי, אני שמח לשמוע שמעונות היום, לפחות תופסים אותם, כמקום שהוא שומר על חינוך טיפול של הילדים והתפתחותם התקינה ובטיחות וכו', כי הרבה פעמים שומעים פה ביקורת שזה רק מחסן ילדים, כדי להוציא הורים לעבודה.

מיכל שיר סגמן: ואני שמח שרואים פה ערך במעון עצמו שיש לו ערך לחינוך טיפול של הילד.

מיכל שיר סגמן: עצם העובדה שמסתכלים על כמה אימהות יוצאות לעבודה ולפי זה משרד הכלכלה בכלל יודע כמה ילדים, בערך, יש ובאיזה גן או באיזה מעון, לא הייתי נכנסת לשם, בטח שלא בוועדה הזאת עם מספר הדיונים שאנחנו עורכים בנושא הזה.

חגי פורגס: לא, אנחנו מדברים על מעונות סמל.

חגי פורגס: על מעונות סמל אנחנו מרושתים עד הילד האחרון, ואני אומר פה שמעונות הסמל הם המעונות המסובסדים, לא הפרטיים ולכן, אני אציין גם כן איזו שהיא עובדה, שמשמח אותי לשמוע.

חגי פורגס: כי, נאמרו הרבה ביקורות בעבר שהמעונות המכורים הם רק מחסנים כדי לשים ילדים וזה נראה שדווקא מקבלים שם חינוך, טיפול טוב וזה.

חגי פורגס: דבר נוסף, יש היום את חוק הפיקוח.

חגי פורגס: חוק הפיקוח הוא חוק, שמי שלא מכיר, כניס תחת הרגולטור את כל המסגרות בארץ מעל שבעה ילדים ומעלה, גם המסגרות הפרטיות הלא מסובסדות.

חגי פורגס: תקופה של שנתיים, לדעתי, פה בוועדה לזכויות הילד הוא עבר תקופה של שנתיים.

חגי פורגס: היה רק סטנדרט, נקרא לו חירומי, של הצלחת חיים, של בדיקת רישום פלילי וכו'.

חגי פורגס: החל משנת הלימודים הזו חוק הפיקוח, הסטנדרט שלו הוא על תקנות שמדברות על אופן ההפעלה ויש דגש על חינוך טיפול, דגש על הכשרות ודגש על בטיחות ותזונה וכו'.

חגי פורגס: ולכן, אני אומר, לפי החוק כל המסגרות בארץ, גם הלא מסובסדות, אם אומרים שילדים יצאו למסגרות אחרות לא מסובסדות, לפי החוק גם המסגרות הלא מסובסדות צריכות לעמוד בסטנדרט, שלדעתי, הוא ראוי וגבוה.

חגי פורגס: ופה אני אומר, אם מישהו שולח ילד למסגרת מסוכנת, שיש שם צפיפות ותנאים לא טובים, אנחנו כאן כדי לראות את המסגרות האלה ואנחנו מיד שולחים פיקוח ובקרה ואם צריך סנקציות.

מיכל שיר סגמן: אומרים לך שאתה כבר לא תהיה שם בשבילם, זו הטענה של הדיון הזה.

מיכל שיר סגמן: הטענה של הדיון, הטענה המרכזית, שאומרים אז תהיה שם בשבילנו, אבל כרגע מושכים את זה ואתה לא תהיה שם בשבילנו.

מיכל שיר סגמן: זו בדוק הטענה.

חגי פורגס: לא, המסגרות הפרטיות שטענו כאן שיש מסגרות מסוכנות שנאלצים להוציא מהמסגרות הטובות עם הסמל, אז אני אומר גם המסגרות הפרטיות, לפי החוק, אסור להן להיות מסוכנות.

חגי פורגס: אם אתם יודעים על מסגרות מסוכנות, אני מאוד מאוד מבקש תביאו אותן אלינו, אנחנו נשלח פיקוח.

חגי פורגס: גם אם יש מסגרת שלא מכירים אותה, לדעתי זה בהחלט מסוכן, תגידו לנו יש לנו ערוצי תקשורת, אנחנו מיד שולחים פיקוח או חיצוני או פיקוח של האגף.

חגי פורגס: ואם צריך אנחנו מוציאים במקום צווי סגירה למסגרות מסוכנות.

מיכל שיר סגמן: חגי, תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: אני שמחה מאוד שאתה מסנגר על כל העניין של הפיקוח מכל העשרים ושלושה פקחים שיש.

מיכל שיר סגמן: זה נושא לדיון אחר, מה שנקרא.

מיכל שיר סגמן: לא הייתי מתהדרת בזה, מכל הטיעונים לא הייתי מדגישה את זה, אם אני הייתי עכשיו משרד הכלכלה ועונה, אבל בסדר.

מיכל שיר סגמן: משרד המשפטים, בבקשה.

שלומית גרינפילד גילת: שלום.

שלומית גרינפילד גילת: אני מבקשת להתייחס לא לרמה של המדיניות, אלא לרמה המשפטית.

שלומית גרינפילד גילת: במישור המשפטי אנחנו מדברים על מבחני תמיכה של משרד הכלכלה.

שלומית גרינפילד גילת: מבחני תמיכה, הם בפררוגטיבה של השר, להחליט מה תהיה מטרת התמיכה.

שלומית גרינפילד גילת: מטרת התמיכה השתנתה, שרת הכלכלה החליטה לשנות את מטרת התמיכה מעידוד נשים לעבודה לעידוד בני זוג לעבודה.

אורית סטרוק: זו החלטה של שרת הכלכלה או של שר האוצר?

אורית סטרוק: את יכולה בבקשה לדייק?

אורית סטרוק: ואם את יכולה גם להתייחס על נתונים שהביא חבר הכנסת רוטמן, שמצביעים על כך שהנתונים שאתם הבאתם בפני בג"ץ הם נתונים שקריים.

שלומית גרינפילד גילת: אני רוצה להתייחס למישור המשפטי.

אורית סטרוק: במישור המשפטי אתם הצגתם בפני בג"ץ נתונים שיקרים כך מעיד הדוח של הממ"מ, אם את יכולה בבקשה להתייחס לזה.

נועה שוקרון: אז אני אתייחס לזה מקצועית, הנתונים שאנחנו הצגנו לבית המשפט נסמכים על המחקר של הכלכלנית הראשית במשרד האוצר, זה מחקר שגם מפורסם לציבור, מחקר של איתן רגב "ממרכז טאוב".

נועה שוקרון: שני המחקרים האלה מדברים על כך שהתשואה להשכלה אקדמית, גם בקרב גברים חרדים, אנחנו מדברים על פער של ארבעים אחוז בשיעור התעסוקה.

אורית סטרוק: סליחה שאני קוטעת אותך.

אורית סטרוק: חבר הכנסת רוטמן אמר פה שני נתונים שקריים, ואל תלכי לי לסמטאות אחרות.

אורית סטרוק: הוא אמר ככה – שמבחינת ממוצע שנות לימוד של אברך בישיבה הוא יותר קטן משמעותית ממוצע שנות לימוד של סטודנט באוניברסיטה, זה אחד.

אורית סטרוק: נתון שני שהוא אמר, וזה נתון שקרי שאתם הגשתם בבית משפט, אתם ואתם יחד.

אורית סטרוק: דבר שלישי הוא אמר, מה שאת אמרת בתחילת דברייך, מה שהיא הגישה לבית המשפט שכאילו בוצע קיצוץ כזה בסבסוד בשנת 2014 והייתה לזה תוצאה בפועל ביציאת חרדים לעבודה.

אורית סטרוק: זה לא נכון, משום שהסבסוד הזה לא בוצע, קיצוץ בסבסוד הזה לא בוצע בפועל ב-2014, משום שהשר לפיד, שהיה אז שר האוצר, דחה את זה בשנה וזה פשוט לא קרה כי הממשלה, ברוך השם, התפרקה.

אורית סטרוק: אז תתייחסי בבקשה לשני הנתונים האלה שאתם הצגתם בפני בתי משפט, שהם נתונים שקריים.

נועה שוקרון: אני אתייחס.

נועה שוקרון: לגבי הנקודה הראשונה, לא נמצאים בידיי ולא הגשנו שום נתון לבית המשפט בנוגע לזמן שהייה או שנות שהייה ממוצעות של אברך בכולל.

נועה שוקרון: ההתייחסות שם הייתה התייחסות עובדתית, לכך שבניגוד לתואר ראשון, או הכשרה מקצועית מכל סוג שהוא, ההכשרה הזו קצובה בזמן וזו לא.

אורית סטרוק: אני לא קראתי את תשובת המדינה לבג"ץ, אני מודה, אבל אני בטוחה שאם חבר הכנסת שמחה רוטמן, שהוא משפטן מהמדרגה הראשונה, אומר שכך נכתב אז כך נכתב.

מיכל שיר סגמן: אנחנו נבקש את הבהרה בכתב.

נועה שוקרון: לגבי הסוגיה השנייה, ההחלטה ב-2014 אכן הייתה לשנה קדימה.

נועה שוקרון: היא עדיין בוצעה בפועל, כלומר הממשלה עדיין הייתה---

אורית סטרוק: זה לא משנה הדוח של הממ"מ, וזה לא גם מה שאני זוכרת.

אורית סטרוק: במקרה הייתי בחיים אז, אפילו ישבתי בקואליציה בבושתי.

נועה שוקרון: גם אני הייתי בחיים וכמו שאמרתי - המדיניות הזו בוצעה, היא בוצעה עם התרעת זמן ארוכה יותר מזו שניתנה כעת, אך היא בוצעה.

נועה שוקרון: אם בוחנים את נקודת הזמן שבה היא בוצעה, לא את נקודת הזמן שבה הודיעו עליה, בנקודת זמן שהיא בוצעה, כמו שאמרתי, שיעורי התעסוקה הן של גברים והן של נשים חרדיות.

מיכל שיר סגמן: בסדר גמור.

מיכל שיר סגמן: משרד המשפטים את רוצה להוסיף?

אורית סטרוק: עדיין לא קיבלתי תשובה של מי הייתה ההחלטה של משרד האוצר או של משרד הכלכלה.

מיכל שיר סגמן: משרד האוצר.

קריאה: הסמכות היא של משרד הכלכלה.

נועה שוקרון: אני גם אתייחס בהקשר הזה שהייתה הודעת שרים משותפת, בנושא הזה, ומשם קודמה המדיניות בהתאמה, כפי שקורה בכל החלטה ממשלתית.

שמואל מקלב: הייתה לפני שהסמכות הייתה, לפני "שזרוע העבודה" עבר לשרת הכלכלה, אז הייתה הודעת שרים.

שמואל מקלב: "זרוע העבודה" לא היה בסמכות אז, רק חשוב מאוד לדעת את זה.

חגי פורגס: יש החלטת ממשלה של "דוח טרכטנברג" מ-2012 שקובעת שתנאי הסבסוד נקבעים במשותף עם משרד הכלכלה ומשרד האוצר.

אורית סטרוק: לכן שאלתי, ואני חושבת שהתשובה היא שזה לא קרה.

מיכל שיר סגמן: יש לך משהו להוסיף?

שלומית גרינפילד גילת: אם תרצו אני יכולה להמשיך ולהסביר שבבג"ץ 3871/15 בעצם שדן אז בשינוי של מבחני התמיכה בעצם אמר אותו דבר – ששתי התכליות הן תכליות ראויות, בין אם נחליט שהתכלית היא לעודד נשים, זו תכלית בהחלט ראויה, אם נחליט שהתכלית היא לעודד לשני בני זוג לצאת לתעסוקה - היא גם תכלית ראויה.

מיכל שיר סגמן: הבעיה היא הדרך ללכת לשם.

מיכל שיר סגמן: הדיון כאן הוא על הדרך.

שלומית גרינפילד גילת: התבחינים מתאימים לתכלית.

שלומית גרינפילד גילת: התכלית היא לגמרי בתוך הסמכות של השרים לקבוע את התכלית.

שלומית גרינפילד גילת: אנחנו לא מתערבים בתכלית, התכלית היא תוצאה של מדיניות השרים.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה.

אורית סטרוק: רק הערה קטנה, תראי איזה משחק מילים יש כאן.

אורית סטרוק: כאשר הקימו את המעונות וכשסבסדו אותם התכלית הייתה לעודד נשים לצאת לעבודה, כלומר המדינה אמרה לכו כדי שתוכלו לצאת.

אורית סטרוק: עכשיו התכלית הקדושה היא לעודד גברים לצאת לעבודה, זה לא נכון, זה לעודד גברים לצאת מבתי המדרש.

אורית סטרוק: אז, המעשה הוא ניקח לכם, כדי שתהיו חייבים לצאת.

אורית סטרוק: הבנת את המשחק מילים שיש כאן?

מיכל שיר סגמן: תודה רבה לכל מי שהשתתף פה בדיון.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה לכל הנשים הנפלאות שלקחו את הזמן, וכאמא לשני זאטוטים אני יכולה להגיד שזה לא פשוט לעזוב הכל, עבודה, לימודים ובטח שילדים קטנים, ולהעלות לכאן לירושלים ולהביע את קולכן, אז תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: נגעתן ללב של כולנו, גם כאמא וגם כאישה שעובדת אני מאוד מזדהה עם הכאב שלכן.

מיכל שיר סגמן: אני רוצה לסכם את הדיון, בבקשה.

מיכל שיר סגמן: אני אפתח ואומר שאחד הדברים שחסרים פה במדינת ישראל זה עוד "יאנוש קורצ'ק".

מיכל שיר סגמן: "יאנוש קורצ'ק" היה פורץ דרך, ובעת מלחמה ומשבר של העם היהודי הוא עדיין עשה את כל המאמצים ועשה מהפכה.

מיכל שיר סגמן: הוא שם בפעם הראשונה את הילד במרכז.

מיכל שיר סגמן: הוא אמר, רגע, לילד יש זכויות, ובאמת הוא ניהל את כל בית היתומים תחת שיטת חינוך ייחודית שהייתה לא מקובלת בכלל באותה העת.

מיכל שיר סגמן: ילדים היו אמורים ללכת לעבודה ועד אז היו פשוט מגלגלים אותם ממקום למקום, והוא שינה את התפיסה הזו.

מיכל שיר סגמן: ואני עדיין מחפשת את "היאנוש קורצ'ק" של ימינו אנו, שיבוא ויגיד הילד הוא זה שבמרכז, ולא משנה מי ההורים שלו, ולא משנה מה קורה סביבו, הוא זה שחשוב, ולכן הייתי מבקשת גם מהאוצר וגם ממשרד הכלכלה וגם ממשרד המשפטים, תהיו "קורצ'קים", תהיו קצת יותר "קורצ'קים" למען ילדי ישראל.

מיכל שיר סגמן: באופן כללי, במדינת ישראל לילדים אין אמא ואבא, ואני חוזרת על זה בכל דיון ואני אחזור על זה גם היום.

מיכל שיר סגמן: כל מי שרוצה להתווכח איתי על זה, מוזמן לעשות את זה, אני יכולה לקחת את זה לכל זירה שיבחרו.

מיכל שיר סגמן: אין אמא ואבא לילדים בישראלים כי לילדים בישראל אין באמת מעמד בכל נושא.

מיכל שיר סגמן: אין גורם מתכלל, אין אף אחד שרואה אותם, משרדי ממשלה מכדררים אותם כמעט בכל נושא אפשרי.

מיכל שיר סגמן: מאחר והילד הוא מכלול, הרבה מאוד פעמים שופטים אותם גם לפי ההורים שלהם, ולא רק במקרה הזה בעוד הרבה מקרים אחרים ושונים.

מיכל שיר סגמן: הועדה קובעת שמעונות היום הם לא כלי לעידוד עבודה.

מיכל שיר סגמן: מעונות, גני הילדים ומערכת החינוך נועדו על מנת להעצים את הילד ולתת לילד את כל האפשרויות שהוא זקוק להם, על מנת להפוך להיות אזרח ואדם במדינת ישראל.

מיכל שיר סגמן: הילדים הם לא כלי להעברת מסר, שום מסר אף פעם, ולא משנה תחת אילו נסיבות ולא משנה תחת איזה נושא.

מיכל שיר סגמן: כשמנסים להעביר מסר דרך הורים, יש לחצים בבית ויש חרדות בבית ואז זה עניינה של הועדה הזו, כי ילד לא צריך לחוות לא את הלחץ ולא את החרדה של ההורים.

מיכל שיר סגמן: מאחר והבנו שכן מתקיים משא ומתן, שמענו את זה מיושבת ראש הקואליציה עידית סילמן, שמענו את זה מחבר הכנסת אורבך, שכן מתקיימים מגעים וכן יש משא ומתן.

מיכל שיר סגמן: הועדה מבקשת שהמשא ומתן שמתרחש במקביל לא יהיה תחת לחץ על הילדים עצמם.

מיכל שיר סגמן: ואני שוב חוזרת ללחץ והחרדה בבית.

מיכל שיר סגמן: הועדה דורשת ממשרד האוצר והמשפטים לקבל הבהרה לשאלות שהעלו כאן

מיכל שיר סגמן: חברת הכנסת אורית סטרוק וחבר הכנסת שמחה רוטמן, גם משרד המשפטים וגם משרד האוצר.

מיכל שיר סגמן: הועדה מבקשת לדעת לאן זה מתקדם, מה קורה עם המשא ומתן ולקבל דיווחים שוטפים על מה קורה, מאחר ומדובר בעניינם של הילדים.

מיכל שיר סגמן: תודה רבה, הישיבה הזאת נעולה.