הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, כנסת 24, פרוטוקול מספר 22, 2021-11-29 10:30

עאידה תומא סלימאן: בוקר טוב לכולן, בוקר טוב לכולם.

עאידה תומא סלימאן: אני פותחת את הישיבה של הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי.

עאידה תומא סלימאן: היום ה - 29 לנובמבר, 2021.

עאידה תומא סלימאן: ואנחנו היום בקריטריונים לזכאות לדיור ציבורי בעין מגדרית, אני תיכף יתייחס לזה, אבל קודם אני חייבת להתייחס למשהו שקרה בסופ"ש הזה, לקראת סוף השבוע.

עאידה תומא סלימאן: כולם יודעים שהיינו בכל האירועים של היום הבינלאומי למאבק באלימות נגד נשים וכולם יודעים כמה היה מטלטל גם היום הזה, כאשר באותו יום גם נרצחה אישה, בעיר מרר, לפני יומיים, לפני היום הבינלאומי, נרצחה עוד אישה בכפר ג'דיידה מכר ואנחנו פרסמנו את הנתונים, כפי שאנחנו עושות כל שנה, ע"י איסוף הנתונים שנעשה, ע"י מרכז המידע והמחקר בכנסת ואלה היו מספרים מטלטלים, אבל כנראה יש אנשים, שרוצים להוביל מסע השמצה, מסע הסתה – בעייני – נגד כל הנשים שעושות את המלאכה ורוצים להפוך את היוצרות.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו אף פעם לא אמרנו, שאין ויכול להיות שיש אלימות נגד גברים ואנחנו מכירים מיקרים כאלה, אבל בין לדבר על תופעה ובעיה חברתית, רחבת היקף, שבה נשים נרצחות, לבין להפוך את זה ולהתחיל לדבר, כאילו הנשים הן האלימות, לצערי הרב, נפלה טעות מאוד מצערת, שהמשטרה לוקחת אחריות עליה, נשאלו על מס' התיקים שנפתחו בשנה על תקיפה חמורה, בין גברים נגד נשים ונשים נגד גברים.

עאידה תומא סלימאן: המשטרה עשתה את הטעות והפכה את המספרים והתקשורת, כנראה, חלק מהתקשורת שהיא מגויסת למאבק הזה, שנלחמים בנשים ונלחמים באלימות נגד נשים, לא נלחמים באלימות, אלא מנסים למזער את התופעה ולדבר כאילו היא לא קיימת ושדווקא הנשים הן אלה, שתוקפות את הגברים.

עאידה תומא סלימאן: קפצו על הרעיון ולצערי הרב, יצאו גם בכלי התקשורת, מכובדים, כביכול ודיברו על זה שאנחנו פה בוועדה ובכלל התנועות הפמיניסטיות, מנסות להסתיר את האמת והן אלה שחושפים ודיברו על סטטיסטיקה לא נכונה, גם כאשר קיבלנו, ביררנו את זה עם המשטרה והמשטרה תיקנה את הסטטיסטיקה ואמרה, שהיא הפכה את זה לא במכוון ואמרה שהמספרים האמיתיים הם ואני שוב מקריאה אותם, כדי שכל מי שחושב את עצמו איש תקשורת ותוקף את הנושא הזה, שישמע את זה טוב מאוד.

עאידה תומא סלימאן: בשנה הזו נפתחו 2,068 תיקים של תקיפה חמורה נגד נשים, ע"י בני זוגם, במקביל 177 תיקים שנפתחו ע"י גברים, על תקיפה חמורה, ע"י נשים ואני חייבת לציין שגם המשטרה מציינת, שחלק מהתיקים שנפתחים ע"י גברים, הם לפעמים כצורת נקמנות, על זה שהיא הגישה תלונה נגדו.

עאידה תומא סלימאן: שיתעלמו מהתיקון שעשינו, שיפרסמו את זה בצורה שהיא לא מובנת וגם שמר אברי גלעד, יתעלם מזה שביקשנו שייתקן, אנחנו מבקשים שייתקן למציאות, שיתקן עיוות שנעשה, כדי שהציבור יידע.

עאידה תומא סלימאן: הוא מתעלם מזה וגם כן מפרסם אחר-כך, מאמר, דיי גדול, על שאי אפשר להתעלם והגיע זמן לדבר על אלימות של נשים.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת, שהייתי צריכה להתייחס לזה, בלתי מתקבל על הדעת, שימשיכו להוביל את הציבור שולל ולהשתתף במסע ההסתה הזה ושיכירו, כן, אלימות נגד נשים קיימת והיא רצחנית והגיע הזמן וכל מי שרואה את עצמו גבר, במובן של גבר שרווח במחוזותינו, שינקוט עמדה ויתחיל להיאבק נגד האלימות נגד נשים.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו מקיימות את הדיון הזה היום, גם לאחר שאנחנו רואים שהנושא של הדיור הציבורי עולה ומדברים עליו, יותר ויותר, אבל כנראה גם כן, לא נזכרים להסתכל בעיין מגדרית, בניתוח אמיתי, של מי נהנה מהדיור הציבורי ומי מונעים ממנו להגיע לדיור ציבורי.

עאידה תומא סלימאן: מי היא אוכלוסיית היעד, שצריך לטפל בה וצריך לחזק אותה וכמה, לא רק שיש מחסור אדיר בדירות, אלא בתוך מה שקיים, כנראה הקריטריונים, הפסיקו כבר לעבוד.

עאידה תומא סלימאן: אני לא רוצה עכשיו לרדת על קריטריונים, למרות שאנחנו כבר שנים מדברים על זה.

עאידה תומא סלימאן: יכול להיות שבזמנו, כאשר קבעו את הקריטריונים האלה, היו קריטריונים שענו על צרכים מסוימים, אבל בלתי מתקבל על הדעת, שעברו שנים על גבי שנים והבעיה צפה ואנחנו מעלים אותה שוב ושוב ושוב וכל פעם אנחנו מקבלים הבטחה, שיטפלו בנושא ויבדקו את הקריטריונים ואף אחד לא עושה את זה והעוול נמשך.

עאידה תומא סלימאן: אני רק רוצה להזכיר לכולם, שקיימנו כבר בוועדה הזו, בכנסת ה-20, כמה דיונים שנוגעים בדיור הציבורי וב-2017 קיבלנו הבטחה מסגן השר, בזמנו, שהם הולכים להקים וועדה, שתבדוק את הקריטריונים שוב.

קריאה: 2017, עובדים מהר.

עאידה תומא סלימאן: כן, עובדים מהר, הלא אומרים, שטחנות הצדק עובדים מהר, אז זה בדיוק הפתגם.

עאידה תומא סלימאן: ב-2017 ואנחנו פנינו וביקשנו, שגם יהיה בתוך הוועדה הזו, להשמיע את הקול, גם של הנשים שסובלות באופן מיוחד ומודרות ומונעים מהן לקבל את הזכות הזו והתמיכה הזו, של דיור ציבורי.

עאידה תומא סלימאן: לצערי הרב, כנראה, שום דבר לא נעשה, תיכף נשמע מה קורה ואנחנו שוב שומעים עכשיו, שכאשר אנחנו רואים את המחאה, הולכת וגוברת בשטח ואני חייבת להגיד, שאני מורידה כובע ומכבדת, את הנשים האלה היוצאות להילחם, על הדבר הבסיסי ביותר, שהוא קורת גג, קורת גג שתגן עליהן, על ילדיהן ואני כולי התפעלות, גם ממה שהובילו בימים האחרונים, אבל גם כן מהמאבק הנחוש, של נשות יפו, שהוצאו, בואו נתחיל מזה, שהוצאו מהבתים שלן והיום הן נאבקות, על למצוא קורת גג ומקום בטוח להן ולילדים שלן.

עאידה תומא סלימאן: היום גם נשמע את קולותיהן וניתן להן במה להשמיע, מה יש להן להגיד.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לפתוח במתן זכות דיבור לשותף שכבר מלווה אותנו, גם בדיונים האלה, דני.

עאידה תומא סלימאן: דני גיגי, מפורום הדיור הציבורי.

עאידה תומא סלימאן: אני שמחה לראות את הח"כיות איתנו, רק תסמנו לי, מתי אתן רוצות זכות דיבור.

דני גיגי: קודם כל אני רוצה להודות לך עאידה, על המעקב הצמוד, על הנחישות שלך, זה באמת לא מובן מאליו.

דני גיגי: כבר שנים שאת עושה את זה איתנו ושנים אנחנו באים עם אותם דרישות ועם אותם דברים שהם בעיתיים וחשוב לי קודם כל להגיד, שאנחנו פה בסביבה שהיא סביבה אוהדת וזה חשוב לזכור את זה שאנחנו פה.

דני גיגי: לגופו של עניין, תראו, יש פה בעיה מאוד, מאוד קשה, זה לא בעיה של בנאדם אחד, או של עוד בנאדם שאתם תשמעו פה היום את הסיפורים האישיים גם כן, זה בעיה כללית.

דני גיגי: הבעיה היא שהקריטריונים לדיור ציבורי היום, לא רק שהם לא מסייעים, הם פוגעניים, הם פוגעים בנשים.

דני גיגי: ואיך זה קורה?

דני גיגי: זה קורה בגלל שהקריטריונים האלה מוציאים אותן מהזכאות, עוד לפני שהם נבחנים.

דני גיגי: זאת אומרת אישה שאין לה שלושה ילדים, אוטומטית לא מקבלת זכאות לדיור ציבורי, רק בגלל שחסר לה ילד, או שניים, זה משהו שהוא לא נתפס בכלל.

עאידה תומא סלימאן: לכי תעשי עוד ילד.

דני גיגי: כן, לכי תעשי עוד ילד.

דני גיגי: אישה שרוצה לעבוד, יש פה מקרים כאלה, כאן איתנו, של נשים שרוצות לעבוד, הן רוצות להתפרנס, אבל הקריטריונים אומרים להם לא, ברגע שתצאו להתפרנס, אתן לא תהיו זכאיות, אם אתן תרוויחו עוד כמה גרושים, אתן מאבדות את הזכאות שלכן ואתן תישארו מחוץ למעגל הדיור הציבורי.

דני גיגי: נשים שסובלות מאלימות, שיוצאות ממקלטים, לא מקבלות זכאות לדיור ציבורי, זה בלתי נתפס.

דני גיגי: מדובר על נשים שהדרך היחידה שלהן לצאת מהמקום, שבו הן נמצאות, זה דרך זה, זה בלתי נתפס, שאין למדינה מנגנון של דיור ציבורי, בשביל נשים שסובלות מאלימות.

דני גיגי: זה אחד מהקריטריונים הראשונים שצריכים להיות וזה לא קיים.

דני גיגי: הן נופלות, כי אין להן הבטחת הכנסה, כי חס וחלילה, הן מקבלות מזונות, כי אין להן שלושה ילדים ואז הן לא מקבלות זכאות, הן פשוט נאלצות לחזור לתופת כל פעם מחדש.

דני גיגי: עכשיו, הסיפור פה, כולנו יודעים אותו וזה מה שאנחנו לא נדבר פה עליו מספיק היום, זה המלאי, אין במדינת ישראל מלאי של דיור ציבורי ולכן כל מה שעושה משרד השיכון, זה לוקח את המלאי שיש לו וממנו גוזר את הקריטריונים ההזויים האלה.

עאידה תומא סלימאן: מעלה את החתך, כדי שכולם יפלו מתחתיו.

דני גיגי: בדיוק, בדיוק, יצאו על זה מחקרים, יצאו על זה מיליון דברים כבר, היו ועדות, כולם ישבו, כולם הבינו שחסר פה, לפחות, 50 אלף דירות ציבוריות, לפחות, ברף התחתון, 50 אלף יח' דיור ציבורי, אבל לא נעשה כלום, כדי להשלים את הפער הזה ולכן ממשיכים בקריטריונים, שגורמים לאנשים פשוט לאבד את השפיות.

דני גיגי: המדינה פה, הממשלה פה, מתנהגת באלימות, כלפי אותן נשים, אני אומר את זה חד-משמעית, כי זאת אלימות, לקחת מהן את הדבר היחידי, שיכול להגן עליהן, זאת אלימות ואחרי זה עוד הופכים אותן לפולשים, הופכים אותם לעבריינים, הופכים אותן לגנבים, מגרשים אותן, אפילו כשהן יוצאות לאוהל, מגרשים אותן.

רבקה כהן בנלולו: מהדשא למדרכה, לא תהיו על הדשא לא יהיה לכן - -

דני גיגי: כן, זה לא יאמן הסיפור הזה וזה סיפור שעובר במדינת ישראל, פשוט שנים בלי שאף אחד עושה משהו, כדי לטפל בזה ולכן אנחנו פה ונמשיך להיות פה, בשביל הנשים ואני פה מסיים, אני רוצה באמת להעביר את הזכות דיבור, למי שבעיקר סובלים מהבעיה ומרגישים אותה יום יום, תודה.

עאידה תומא סלימאן: תודה דני, את האמת, אם יש משהו שמתסכל, אולי, חבר כנסת, או חברת כנסת, זה לראות ששנים אחרי שנים, חוזרים על אותם בעיות, מדברים על אותן בעיות, מנסים לקבוע סדר יום חדש וחוזרים לאותה נקודה ואני מבינה - ברגע שאומרים המדינה המדינה, צריך להזכיר – מי שמקבל את ההחלטות במדינה, זה ממשלות וזה שרים והכוונה היא, לא לפקידים, אנחנו מדברים פה על אחריות פוליטית, לעתיד האזרחים.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת את זכות הדיבור, לפרידה נג'אר בזום.

עאידה תומא סלימאן: פרידה אחת הנשים הנאבקות ביפו, בעצם היא הראשונה שיצאה למאבק הזה ואנחנו תיכף נשמע את הסיפור שלה.

עאידה תומא סלימאן: פרידה, אהלן.

פרידה נג'אר: אהלן, את המאהל הראשון שלי, הגעתי פה ב-2018, אותו דבר פה, ב- - ובגן השניים ביפו, הייתי עם ארבעת ילדיי והייתי גם עם בעל ונשואה ולמה?

פרידה נג'אר: כי הוציאו אותי חלמיש מהדירה שלי על סכסוך משפחתי ולכי תוכיחי ותוכיחי וכל העיר באה איתי להוכיח, שזה הבית שלי, כלום לא עזר עם חלמיש, באתי לרחוב, אמרו לי בואי תצאי, ניתן לך סיוע מוגדל, נשים אותך ברשימת המתנה ותוך שנתיים, נמצא לך פתרון וניתן לך בית.

פרידה נג'אר: בשנתיים האלה, שזה מ-2018 עד היום, שעכשיו אנחנו מתחילים ארבע שנים, אני גם התגרשתי, כי לחץ נפשי אדיר היה לי, אני לא יכולתי להמשיך אתו את החיים, הוא גם נפל לסמים מכל הלחצים הכלכליים והנפשיים וכל זה.

פרידה נג'אר: אני צברתי שני ילדים נכים, שזה בן ובת, הם נכים נפשית, מטופלים בבריאות הנפש, פסיכיאטריה.

פרידה נג'אר: הבת שלי שהיא בת 13, חודש הבא, היא ממש עם כל הטלטולים שהיו לנו ועד דם, הם אומרים שנותנים לי סיוע בשכר דירה, אבל ביפו כולם יודעים מזה העלות פה, אז אני צברתי גם הרבה חובות, אז אני באתי עוד פעם למאהל, זו הייתה הברירה היחידה שהייתה לי, לא הייתה לי ברירה.

עאידה תומא סלימאן: פרידה, אני רוצה לשאול, מ-2018 עד היום, עד היום את גרת בשכירות?

פרידה נג'אר: כן, גרתי בשכירות.

עאידה תומא סלימאן: קיבלת סיוע בשכר דירה?

פרידה נג'אר: בשכר דירה ואני גם ברשימת הממתינים, שהם לא מכניסים כל אחד, אני גם ברשימת הממתינים מס' 7 וגם יש לנו פה דירות ביפו, נתתי להם שלוש כתובות, שאין בהם אנשים, הם לא מאכלסים.

פרידה נג'אר: כבודה פשוט מאוד, הם לא מאכלסים.

עאידה תומא סלימאן: למה?

פרידה נג'אר: אני לא יודעת מה, אולי זה הבירוקרטיה, שאני לא יודעת מה עובר עליהם שם, או שהם לא רוצים לאכלס, יעני, זורקים את כולנו ממש מחוץ ליפו ואני לא רוצה לצאת מיפו, אני פה נולדתי, אני פה גדלתי וגם הילדים שלי נולדו פה ואני לא מוותרת, אז אני מרגישה, שהינה עכשיו עוד ילד, שאני צריכה להגיש לו נכות וזה ממש מקשה עליי, בתוך הימים האלה, למרות שאני עומדת, כבודה, בקריטריונים, מה הם מחכים?

פרידה נג'אר: הבן שלי בן 16, בגיל 18 זהו, הוא יוצא, אז אני יהיה לא עומדת בקריטריונים שלהם, מה הם מחכים לזה בדיוק?

פרידה נג'אר: מה אני עוד צריכה לספוג, חוץ מגירושין וגם ילדים נכים וגם הצטרפו אליי למאהל, גם עוד משפחות, בערך עוד 11 משפחות, שרובן הן אימהות, שעברו כמוני, גם אלימות, מאוד קשה, גם עדיין יעני, אם אפשר להגיד את זה וגם אני רוצה להגיד לך, שיש גם גרושות ויש חד-הוריות שנפרדו, כי אין מה לעשות, הנוצרים לא מתגרשים, אז הן פרודות וגם אם מי שיש לו רק שני ילדים, מה הוא יעשה, אז גם הוא לא עומד בקריטריונים, אז כאילו מה, אנחנו ממולכדות.

עאידה תומא סלימאן: פרידה, סליחה שאני קוטעת אותך, אבל רציתי לשאול, עריית תל-אביב, יפו, מעורבת בסיפור שלכם?

עאידה תומא סלימאן: הרי אתם 11 משפחות, שנמצאים בגן ציבורי, כבר כמה זמן?

עאידה תומא סלימאן: שבועות, לא?

פרידה נג'אר: אני מה- 9 לנובמבר.

עאידה תומא סלימאן: שבועיים, שלושה.

פרידה נג'אר: כן וכבודה, במה התערבה העירייה?

פרידה נג'אר: היא התערבה רק כי היא רוצה לפנות אותנו ולסגור לנו את המקלט, כי בגשם ישנו במקלט, 11 משפחות וגם בערך 28 ילדים, ישנו במקלט, זה ממש מצב מלחמה.

עאידה תומא סלימאן: ראיתי שהוציאו אותכם וזרקו לכם את הדברים בחוץ.

פרידה נג'אר: כן, כבודה, אנחנו ישנו במקלט, כל המשפחות, גם את זה הם לא רצו לעשות, הם לא רוצים שפניה של יפו הירוקות, שלא יראו את פניה האמיתיות ואחר כך מה זה עזרו לנו, ברווחה שעות, שיעשו את העבודה שלהם, שהם עושות רבע מהעבודה, אז פתאום עכשיו נתנו החייאה לעו"סיות שלנו, זה מה שאנחנו קיבלנו, כבודה ואני ממתינה, עדיין, אני יכולה גם להיות שנים במס' 7.

עאידה תומא סלימאן: תודה, פרידה, אבל אני חייבת להגיד, אני יודעת שזה כואב וזה קשה, להיות עם המשפחה בחוץ ובמיוחד עכשיו שהחורף מגיע והגשם מגיע.

פרידה נג'אר: במיוחד שהם נכים ואין להם קורת גג, תיראי עם מה אני מתמודדת, כבודה.

עאידה תומא סלימאן: אני רואה כמה קשה, אבל אני גם רואה אישה מאוד חזקה, מובילה מאבק צודק,.

פרידה נג'אר: תודה כבודה, תודה.

עאידה תומא סלימאן: אני רואה אישה שהצליחה לרתום עוד 11 משפחות, לצאת למאבק הזה ואנחנו נמשיך את הדיון ותיכף נפנה גם לנציגי העירייה וננסה למצוא איזשהו פתרון.

עאידה תומא סלימאן: תחזיקו מעמד שם ותישארו אני יבוא לבקר בקרוב.

פרידה נג'אר: תודה כבודה.

עאידה תומא סלימאן: היום, מחר.

עאידה תומא סלימאן: תודה לך.

עאידה תומא סלימאן: נטליה פתחוב.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה, גברתי.

עאידה תומא סלימאן: ננסה בשלוש דקות.

נטליה פתחוב: אוקי, שלום לכולם.

נטליה פתחוב: אני מאוד מאוד נרגשת להיות כאן ולדבר בשם אימהות רבות, זה גם יכול להיות אבות, כן, זה לאו דווקא נשים.

נטליה פתחוב: אני מבקשת מהדיור הציבורי, בעצם דירה, קיבלתי סיוע בשכר דירה, ברגע שיצאתי ממקלט לנשים מוכות בפעם הראשונה, הייתי שם שלושה שבועות ובפעם השנייה שנכנסתי למקלט לנשים מוכות, זה כי הרווחה איימה עליי שייקחו לי את הילדים, אם אני לא ייצא איתם למקלט לנשים מוכות, למרכז חירום, בגלל שיש את אבא שלהם ברקע, שעד היום אנחנו נמצאים במצב סיכון, כרגע הוא בכלא, ארבע וחצי שנים של תהליך מאוד, מאוד קשה, אז בנוסף להכול, אני צריכה גם לדעת, אם אני מצליחה לשלם את השכירות, אם אני לא מצליחה, אם יעיפו אותי מהדירה.

נטליה פתחוב: היום הגעתי למצב מחוסר ברירה, שבגלל שלא קיבלו את הבקשה שלי לדיור ציבורי, אני אמא לשלושה ילדים, אני עומדת בקריטריונים, אבל לא בקריטריונים של משרד הבינוי והשיכון, אוקי.

קריאה: אז באיזה קריטריונים?

קריאה: למה את מתכוונת?

נטליה פתחוב: הקריטריון שלו, זה שאני לא נמצאת בהבטחת הכנסה במשך 12 חודשים, זה דבר כל כך הזוי, אוקי, זה קריטריונים כל כך הזויים, אפילו לא הזמינו אותי לוועדה, לנסות, למצוא פתרון.

נטליה פתחוב: אני נאלצתי עכשיו לעבור לגור אצל אמא שלי בבית וזה גם מחר בבוקר, היא יכולה להגיד לי - - -

עאידה תומא סלימאן: את עובדת?

נטליה פתחוב: אני סוג של עובדת, לא עובדת.

נטליה פתחוב: זאת אומרת שלפני נניח שלוש שנים בערך, כשהתחלתי לעבוד במספרה, של ידיד שלי, שמאוד רצה לעזור לי, אז הוא קיבל איומים על חייו ולכן אני נאלצתי, הוא אמר לי, אני מצטער אני לא רוצה להיכנס לזה וככה עוד מקומות עבודה, זה טלפונים – אני יודע איפה את עובדת, אני יבוא, אני יפוצץ לך הכול – זה איומים אין סופיים, זה לא רק האיומים על החיים שלי, זה גם איומים שלא יהיה לי קורת גג.

נטליה פתחוב: אני לא חושבת שנשים צריכות להגיע החוצה, הן לא צריכות להיות בחרדות ובהישרדות יומיומית, הן צריכות לקבל בית.

נטליה פתחוב: אם זה לא בית, זה סיוע בשכר דירה, גם אם אין לכם דירה, אין בעיה, תביאו לי סבסוד, מגיע לי 95 אחוז משווי הנכס.

נטליה פתחוב: זאת אומרת נניח 3,500 ₪, משהו ולא 1000 ₪ , משהו שייתן לי לשרוד.

עאידה תומא סלימאן: את גם לא זכאית לסיוע בשכר דירה?

נטליה פתחוב: אני זכאית לסיוע.

נטליה פתחוב: עכשיו אני לא זכאית, כי עברתי לגור אצל אמא שלי, לפני שלושה חודשים, כי בעל הדירה רצה לפנות אותי, מצא כל מיני תירוצים, כי היה לי סיטואציות שלא יכולתי לעמוד בתשלום, אז הבאתי לו באיחורים.

נטליה פתחוב: כל פעם לוויתי ממשפחה, מחברים, אני לא צריכה להיות במצב הזה.

נטליה פתחוב: יש לי מדינה שכרגע אני נמצאת במקום לא נעים וכאן המדינה צריכה להיכנס לתמונה ולעזור לי להשתקם, כי אני יכולה להגיע למקומות מאוד גבוהים, היכולות הם מאוד גבוהות.

נטליה פתחוב: תנו לי לימודים, תנו לי סיוע, כמה שנים, שלוש- ארבע-חמש שנים זהו אני לא צריכה אותכם יותר, באמת, רק תעלו אותי למעלה.

נטליה פתחוב: אני לא מחפשת לקבל דירה לאורך כל השנים.

נטליה פתחוב: אני אישה חזקה ואני מתמודדת עם המון, אבל תנו לי קצת את הפוש, זה מה שאני מבקשת ולעוד הרבה נשים, שצריכות קצת יותר את הפוש, מעבר 1,000 ₪ של סיוע בשכר דירה.

עאידה תומא סלימאן: תודה, תודה נטליה.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שזה לוקח מהן הרבה אנרגיות, גם להגיע וגם לדבר ולחשוף ואני באמת מודה שאת משתפת אותנו.

עאידה תומא סלימאן: דני אמר בהתחלה, שזה לא בעיות אישיות של מהבעיות האישיות אנחנו מרכיבות את הפאזל ורואות את התמונה המלאה וככה אנחנו מבינות, איפה הבעיות קיימות.

עאידה תומא סלימאן: תודה שאת משתפת.

עאידה תומא סלימאן: כן, חה"כ יסמין, בבקשה.

יסמין פרידמן: ראשית, אני המון שנים עוסקת בדיור הציבורי, זה לא נושא שהוא חדש לי.

יסמין פרידמן: את העלית פה איזושהי נקודה, שפתאום ככה הדלקת לי משהו ורציתי לשאול, גם את דני, שהוא בסיטואציה – היא אמרה, אם היו נותנים לנו, אפילו סיוע לכמה שנים מוגדל, זה היה נותן לנו פוש – והשאלה, אם זו גם אופציה, אוקי, כי זה אף פעם לא עלה, אז זה משהו שחשוב לי לדבר איתכם עליו אחר כך.

נטליה פתחוב: זה אופציה - סליחה רגע – זה אופציה, ביחוד שהילדים שלי קטנים ושל אימהות אחרות, קטנים, ברגע שהילדים מגיעים כבר למצב, שהם יכולים להיות בבית, מגיל עשר, זה קצת יותר אפשרי.

יסמין פרידמן: אבל אין ספק שראשית, יש פה כמה בעיות, אחד זה מלאי הדירות, זאת אומרת שבעבר הקריטריונים התאימו למלאי הדירות, היום הקריטריונים הוקשחו ומלאי הדירות צומצם, אז זה כמובן בעיה אחת שצריך לטפל בה ולפחות התחילו, גם משהו.

יסמין פרידמן: הדיור הציבורי, כמו שכולם יודעים ב-20 שנה האחרונות, נמכר, חולק, פוזר, ניתן במתנה, וואט אוור ונשארנו עם רבע מכמות הדירות שהיו בעבר.

יסמין פרידמן: כל הנושא של מזונות, שאין שום סיבה בעולם, שיחשיבו אותו כהכנסה וכקריטריון ואז אם אתם יוצאים לעבוד, אז בואו נקזז את 60 אגורות מכל שקל ואז ככה ואז ככה ואז ככה, אי אפשר לצאת מהדבר הזה.

יסמין פרידמן: אני כן אומר שישבתי עם שר הרווחה ועם מנכ"ל ביטוח לאומי.

יסמין פרידמן: הנושא הזה על הפרק, אני יודעת שגם אני דוחפת מאוד שידברו עליו ושימצאו פתרון, כי בעיניי מזונות, זה של הילדים וזה לא חלק מההכנסה של האימהות, אין שום קשר וצריך להפריד את זה.

יסמין פרידמן: בטח ובטח בכל מה שקשור לקריטריון של הדיור הציבורי.

יסמין פרידמן: לגבי נשים יוצאות מקלט ושיקום נשים בזנות.

יסמין פרידמן: אנחנו כבר קיימנו איזשהו דיון אחד על הנושא, במשרד הרווחה ואנחנו מתכוונים להקים, ממש, איזשהו פורום קטן, כדי שנוכל לבדוק מה אפשר לעשות, כי אלו מקרים יוצאי דופן וצריך להתייחס אליהם, כמקרים יוצאי דופן ולמצוא לזה קריטריונים אחרים לחלוטין בעייני, אוקי ולזה אני דוחפת.

עאידה תומא סלימאן: סליחה, שוב, אני רוצה להבין, זה דיון שהתקיים ברווחה?

יסמין פרידמן: כן.

יסמין פרידמן: זאת אומרת דיון שאני ביקשתי.

עאידה תומא סלימאן: כן.

עאידה תומא סלימאן: ש-

יסמין פרידמן: התקיים דיון, את מדברת על היוצאות מקלט ונשים שורדות זנות, התקיים דיון מכיוון שדרושה פה חשיבה אחרת לחלוטין וביקשנו לעשות, עוד דיון המשך, שבו נבקש מנשים שאחד, חוו את זה, שתיים, עמותות שעוסקות בזה, כדי שנחשוב ואולי נצא מהקופסא ונחשוב על קריטריונים אחרים, כי אי אפשר, זה לא אותם דברים.

עאידה תומא סלימאן: קריטריונים לסל תמיכה, או קריטריונים בעניין הדיור הציבורי?

יסמין פרידמן: גם וגם, כי הדיור הציבורי הוא חלק מזה.

עאידה תומא סלימאן: כן, אבל דיור הציבורי זה במשרד הבינוי והשיכון, לא ברווחה.

יסמין פרידמן: נכון, אבל אנחנו רוצים לחשוב, איך אפשר ביחד, לשלב, כדי שגם לדיור הציבורי, יהיו קריטריונים נפרדים, לנשים שיוצאות מקלט ושורדות.

יסמין פרידמן: וכן אני יודעת שיש מגמה עכשיו, ממש לבחון את הקריטריונים במשרד השיכון מחדש.

עאידה תומא סלימאן: כן, אנחנו שומעים על המגמה הזו, כבר הרבה שנים.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו תיכף גם נתייחס לזה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: חה"כ.

עאידה תומא סלימאן: רצית להגיד משהו?

עאידה תומא סלימאן: בקצרה, בבקשה.

לימור מגן תלם: כן, ממש בקצרה.

לימור מגן תלם: קודם כל אני רוצה לברך על הדיון החשוב הזה.

לימור מגן תלם: נושא אחד שחייבים ללכת עליו בכל הכוח ולהילחם עליו, זה הקריטריון שפוגע בנשים, שהן יוצאות ממעון לנשים מוכות והן לא זכאיות, באופן אוטומטי, לדיור ציבורי ומתחילים לבחון להן את הקריטריונים, הבטחת הכנסה, לא הבטחת הכנסה, חייבים להילחם על הנושא הזה כולנו, שכל מי שיצאה ממקלט לנשים מוכות, תהייה זכאית באופן אוטומטי לדיור ציבורי, אם לא כן, היא חוזרת עוד פעם למעון לנשים מוכות ויש איזה מן גלגל כזה, שחוזר על עצמו ואנחנו לא מצליחים לצאת מהסיפור הזה, אז זה נושא שחשוב לי מאוד לחדד ואני מקווה שכולנו, ככה, נרתם לנושא הזה, בכל הכוח.

לימור מגן תלם: אוטומטי הדגש על אוטומטי.

עאידה תומא סלימאן: יש נשים שלא יצטרכו את זה, אבל כמובן שאם אישה במצב הזה שיוצאת ממקלט והיא מחוסרת דירה, שיהיה לה בטוח שזאת דרישה מאוד.

קרן ברק: יש לי שאלה, כמובן שכולנו כאן מאוחדות סביב זה שנשים צריכות לקבל את העזרה שלהן, בוודאי שאם יש להם ילדים, בוודאי שאנחנו צריכים לשים להם קורת גג מעל הראש וכל הנתונים הארכאיים האלה חייבים להשתנות, כאן ועכשיו בוועדה הזאתי, השאלה שלי היא לגבי, פספסתי את ההתחלה, לגבי הכמות של הדירות שקיימות, כאילו עם מה אנחנו משחקים פה?

קרן ברק: ואיך אנחנו מתעדפים, ברור שצריך לשנות את הקריטריונים של התיעדוף, אין פה שאלה, צריך את הדברים הארכאיים שתקועים שמה, שעוצרים את הקבלה של נשים שזכאיות, לפי מה שאנחנו חושבים ופשוט לפי משהו ארכאי מאוד, הן לא זכאיות, את זה חייבים לשנות, אבל בואו נראה באיזה עולם אנחנו חיים מבחינת הכמויות.

עאידה תומא סלימאן: חה"כ קרן, אני חושבת שאחד מהדברים שאנחנו גם כן נצטרך, לא רק לראות עם מה אנחנו משחקים, להגיד למדינה ולהגיד לממשלה, שאתם חייבים להגדיל את המלאי, כאילו, אם נישאר עם המלאי הקיים היום, ברור שנישאר תקועות במצב הקיים.

קרן ברק: לא, גם את זה צריך לתקן.

קרן ברק: את הקריטריונים, את המדדים.

עאידה תומא סלימאן: צריך לתקן.

עאידה תומא סלימאן: אבל גם כן, אני חושבת שצריך לדבר.

דני גיגי: חשוב להגיד עאידה, שגם שאין מלאי,

עאידה תומא סלימאן: אתה נתת רשימה פה, שנסיים אותה מחר בבוקר.

עאידה תומא סלימאן: רשימת אנשים שרוצים לדבר.

דני גיגי: אבל רק מילה אחת, גם אם אין מלאי, עצם זה שמכניסים את הנשים האלה לזכאות, שני דברים זה עושה, אחד זה נותן להן שכר דירה מוגדל, במקום לקבל 1000 ₪ , או 700 ₪ , הן יקבלו שכר דירה מוגדל ולכן זה חשוב להכניס לזכאות בכל מקרה.

דני גיגי: הדבר השני, זה שאת צודקת בהחלט, אבל היו על זה מיליון וועדות, מיליון החלטות להגדיל את המלאי וזה לא קורה בפועל.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהנקודה של המלאי, כן מונחת על השולחן ואחנו מדברים עליה, אבל בואו נתקדם עוד קצת בדיון ואז גם כן נוסיף לזה, אנחנו נתייחס לזה, כי נרצה לשמוע את משרד השיכון, באיזשהו שלב, אם תרצו תשובות, אוקי, אבל אפשר גם כן להמשיך, להתייעץ בתוכנו.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לתת לעו"ד אוהד אמר מהקליניקה לייצוג אוכלוסיות בפריפריה, בבקשה אדוני, אני מבינה שייצגת חלק מה -

אוהד אמר: אני עוה"ד בקליניקות המשפטיות וגם נתתי את הסיוע ואת הייעוץ המשפטי לנשות המאהל ביפו, בשבועיים האחרונים, ביחד עם תנועת "שוברות קירות".

אוהד אמר: אני יחלק את הדברים שלי בקצרה, גם לעבודה בקליניקה וגם מה שקורה במאהל בימים האלה.

אוהד אמר: אני התייחסתי בעניין העמדה שלי לנוהל נשים מוכות, השם והטעות הוא במקור, זה השם שלו – נוהל נשים מוכות – על אף הבקשות שלנו, כבר הערה מקדמית, מציע לשנות את השם וזו הצעה שכבר הגיעה למשרד הבינוי והשיכון.

אוהד אמר: הנוהל הזה ובכלל, ההתייחסות של משרד השיכון לנשים נפגעות אלימות, בעייתי וזה בלשון המעטה.

אוהד אמר: דיברתן פה על הפתרונות ועל המלאי, אני מציע שנסת

אוהד אמר: כל רגע, על סכומי הסיוע בשכר דירה שניתנים לנשים נפגעות אלימות, ניתן להן במשך שלוש שנים, במדרגות של 1100 ₪, 950 ₪ ו- 770 ₪.

אוהד אמר: הסכומים האלה לא השתנו משנת 2001, ששוק הנדל"ן בישראל, קרה לו דבר מה, נראה לי, מ-2001 ועד עכשיו, אפשר להסתכל יש בכנסת את המחקר האחרון, לגבי שוק השכירות בישראל, כמה הוא קפץ וכמה סכומי הסיוע בשכר דירה לא קפצו ולא השתנו בכלל, ב-20 שנה האחרונות.

אוהד אמר: פרק הזמן שניתן לקבל את האישור הזה, זאת אומרת ברגע שאישה נפגעת אלימות, יוצאת מהמקלט, היא צריכה להגיש בקשה.

אוהד אמר: באתר של משרד הבינוי כתוב, הבקשה כרוכה בזמן, פרק זמן שלא ניתן לנו להאריך – כתוב באתר משרד הבינוי, בנוהל נשים נפגעות אלימות - אתן מוזמנות להיכנס, אנא תמתינו בסבלנות.

אוהד אמר: ייתרה מזאת, צריכה להמציא חוזה שכירות, צריכה להמציא חוזה שכירות שהיא בכלל יוצאת ממקלט, אין לה שום יכולת להשכיר דירה בשוק הפרטי, בעלי בית לא ששים להשכיר דירה, למישהי שמגיעה עם תלושים, של משרד הבינוי ולכל זה, כאמור, עם 1160 ₪ בחודש, בשנה הראשונה.

אוהד אמר: ייתרה מזאת, רוצה והצליחה ויש לה את הרשת והיא מסוגלת ורוצה להגיש את הבקשה, תיכנס לאתר משרד הבינוי, תבקש להגיש את הבקשה באתר משרד הבינוי, יגידו לה, תכנסי לאתר של החברות המשכנות, תיכנס לאתר של החברות המשכנות, להפתעתנו אין שם שום בקשה מסודרת כזאת, שאפשר להגיש, תגיעי למשרד שלנו.

אוהד אמר: יותר מזה, רק חברה אחת פרסמה את המייל שלה, כל השאר אומרות, אין לנו טלפון, אין לנו מייל, מוזמנות לבוא לפה.

אוהד אמר: אגב, כל המערך של הטלפונים של החברות המשכנות, זה ניכור חוץ שלא יודע לתת מענה לאנשים שפונים אליהם, ככה שאי אפשר להגיש בקשה, דרך האינטרנט, לאישה נפגעת אלימות, לקבלת הסיוע.

אוהד אמר: והדבר אחרון בנוגע לתוכנית הזו, מעבר בין תוכניות, אם מישהי מקבלת סיוע בשכר דירה, 1160 ₪, כשיש לה שלושה ילדים והיא זכאית לדיור ציבורי והיא צריכה להגיש בקשה לעבור מהתוכנית לסיוע בשכר דירה, לתוכנית לדיור ציבורי.

אוהד אמר: תיקים שהגיעו אליי לקליניקה, זה כרוך באישור של משרד הבינוי, זה כרוך באישור של רפרנט, זה כרוך בבקשות, התערבות של עו"ד, היא לא יכלה לעשות את זה לבד, רק כדי שהיא תקבל את הזכות שמגיעה לה מלכתחילה ולא את הסיוע הנמוך יותר.

אוהד אמר: מה שאני רוצה להגיד זה שאין שום מיצוי זכויות פרואקטיביים מצד משרד הבינוי וזה גם כמו שהראיתי בנייר עמדה, מצוין בדוח מבקר המדינה.

אוהד אמר: מילה אחת אחרונה, על נשות המאהל האמיצות של יפו.

אוהד אמר: הן מתמודדות שם, בעצם, זה בעצם גם מאבק מאוד נשי, אין ספק, קורת גג של נשים חד הוריות שהגיעו למאהל.

אוהד אמר: באו אלינו מעיריית ת"א ואמרו לנו, זה סיפורים פרטיים – כמו שדני אומר, זה סיפורים אישיים – אין פה סיפור אחד, אבל יש פה סיפור אחד, זה סיפור של תת מיצוי זכויות, ברמה הכי גבוהה שראיתי.

אוהד אמר: אף אחת לא מקבלת את הקצבאות שמגיעות לה, אף אחת לא מקבלת את הסיוע שמגיע לה, אין עו"סיות, אין מוקדי מיצוי זכויות, אין שום דבר שבאמת, נותן להן את הזכויות, לא שהזכויות האלה יספיקו להן להתקיים בכבוד, אבל את המינימום לתת להן ואחר-כך שאנחנו מתערבים וחלמיש שולחים נציגים, לתוך הפארק עצמו, לתוך הגינה, לתת את הסיוע לנשים, מוסרים להן מידע שגוי ואומרים להן - אם אתן מקבלות קצבת מזונות, אתן לא תהיו זכאיות לדיור ציבורי – על אף שכבר שנה וחצי, אחרי פסיקה ואחרי שינויים במשרד הבינוי, אפשר לקבל קצבת מזונות ולהיות זכאיות לדיור ציבורי - פשוט אני כעו"ד שמגיש את הבקשות האלה, עוד לא הצלחתי להבקיע, עוד לא הצלחתי לקבל פנייה, שיש מישהי שמקבלת קצבת מזונות ואני מגיש את זה לוועדה, במשרד הבינוי ואני אשכרה מקבל עבורה דיור ציבורי.

עאידה תומא סלימאן: תודה רבה.

עאידה תומא סלימאן: אני בדיוק מולי יש את בדיקת זכאות לקבלת דיור ציבורי, גם להורה עצמאי המקבל דמי מזונות, שזאת הייתה פסיקה של בית המשפט.

עאידה תומא סלימאן: השאלה, אם זה עדיין פועל?

אוהד אמר: אז משרד הבינוי התחייב להקים וועדה, אנחנו לא הצלחנו להגיע אליה עדיין.

עאידה תומא סלימאן: אוקי, אז הנה יש לנו את משרד השיכון נמצא, מיוצג, בבקשה, גב' רות מנע.

רות מנע: שלום, שמי רות מנע, אני מנהלת האגף לטיפול פרט וחריגים במשרד הבינוי והשיכון, אנחנו מכירות מדיונים קודמים.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו מכירות מדיונים קודמים.

רות מנע: א', אני באמת מברכת על הדיון, השיח הזה חשוב, זה חשוב שיהיה בסדר היום.

רות מנע: אני יתחיל במה שעו"ד אוהד אמר הרגע, לגבי פסק הדין, אז רק לדייק את הדברים.

רות מנע: בית המשפט העליון, לא קיבל את הפסיקה שמשפחות חד-הוריות עם מזונות, יקבלו דיור ציבורי – זה ממש לא – בית המשפט העליון קבע, ש"דרך המלך" להכרה בדיור הציבורי, היא קבלת הבטחת הכנסה ולא מזונות וכל מה שניסינו להסביר - כתוב שמה בפרוטרוט - בכל הדיונים ובכל השלבים של ההליכים, יש הבדל בין מזונות, להבטחת הכנסה וזה באמת דיון נפרד, אפשר לבוא ולתת לכם דיון שלם רק לכבוד העניין הזה, אבל אני עצרתי פה, רק כדי לדייק את הדברים, זה לא נכון.

רות מנע: מה שכן עשינו - -

אוהד אמר: נשים עם מזונות יכולות לקבל דיור ציבורי ?

רות מנע: "דרך המלך", כך קבע בית המשפט.

רות מנע: "דרך המלך" לקביעת, תיכף אני ייגע גם בקריטריונים, הם אולי ישנים, ארכאיים, צריך לתקן אותם, אבל קודם נדבר על העובדות ואחר כך נתפרס לנושאים אחרים.

רות מנע: "דרך המלך" לקבלת דיור ציבורי, היא עם הבטחת הכנסה ולא מזונות.

רות מנע: צריך לשנות את זה, צריך לתקן את זה, צריך לחשוב על זה, צריך לדבר על זה, הכול בסדר, אבל לא זה פסק הדין.

רות מנע: מה שכן עשינו – ואנחנו הצענו את זה לבית המשפט העליון – אנחנו אמרנו, שאנחנו מבינים את הקושי, מבינים שיש אישה שמקבלת קצבת מזונות ולא הבטחת הכנסה ואולי, אם היא תלך לקבל הבטחת הכנסה, היא עלולה להיפגע ואנחנו כאן, בשביל לבדוק את המקרים האלה.

רות מנע: הקמנו וועדה פנימית אצלנו, בשיתוף נציגה של ביטוח לאומי ואנחנו בודקים מקרה, מקרה.

רות מנע: אנחנו רואים באותו מקרה, שאנחנו מזהים פגיעה במעבר, ממזונות להבטחת הכנסה, אנחנו מעבירים אותה למסלול של דיור הציבורי - - -

עאידה תומא סלימאן: מה זה אומר?

רות מנע: רגע, תנו לי לסיים, זה דברים חשובים,

עאידה תומא סלימאן: אני בדיוק רציתי לשאול, מה זה אומר פגיעה ממעבר ממזונות?

עאידה תומא סלימאן: השאלה שלי, ידוע שכדי לעבור להבטחת הכנסה, היא צריכה לוותר על מזונות.

רות מנע: נכון.

עאידה תומא סלימאן: למרות שזה לא שלה.

עאידה תומא סלימאן: הבטחת הכנסה היא שלה.

עאידה תומא סלימאן: מזונות, זה של הילדים.

עאידה תומא סלימאן: לא שלה.

עאידה תומא סלימאן: כלומר, היא צריכה לבחור, בין הזכות שהילדים שלה יקבלו את מה שמגיע להם, לבין מה שהיא תקבל מה שמגיע לה.

רות מנע: זהו, שביטוח לאומי נותן, את אותה קצבה, את אותה גמלה באותו שיעור שקל לשקל.

רות מנע: אין הבדל, אם אישה באה ואומרת - אני לא רוצה להשתמש בביטוח לאומי כמנגנון לגביית המזונות, מעדיפה ללכת למסלול של הבטחת הכנסה - היא תוכל ללכת להבטחת הכנסה והיא תקבל שקל לשקל, למה שהייתה יכולה לקבל בקצבת מזונות.

רות מנע: אין הבדל.

קריאה: אבל היא תתייצב פעם בשבוע בשרות התעסוקה.

רות מנע: המקום היחיד שהיא עלולה להיפגע ואת זה זיהינו בתהליך של הלמידה של המקרים, זה אותה מקרים שנמצאים בפירוד, בהליכי גירושים, יש להם פסק דין למזונות, אם הן הולכות לקצבת הבטחת הכנסה, מה שבטוח לאומי עושה, הוא לוקח את פסק הדין, מקזז להם את מה שכתוב בפסק הדין, בין אם היא מקבלת ובין אם היא לא מקבלת.

רות מנע: אנחנו רואים בזה פגיעה ואומרים, אישה כזאתי, אם היא תעבור להבטחת הכנסה, במקום לקבל את הסכום של הבטחת הכנסה, שווה ערך למזונות, היא תקבל הרבה פחות ושם באמת זיהינו את הפגיעה ואמרנו זאת פגיעה.

עאידה תומא סלימאן: תתקני אותי אם אני לא טועה, שהמזונות שהבטוח הלאומי מעביר, הוא צריך לגבות אותם.

רות מנע: נכון.

עאידה תומא סלימאן: כלומר, הוא לא נותן מהכסף שלו.

עאידה תומא סלימאן: הוא סוג של מלווה.

רות מנע: הוא סוג של גובה.

עאידה תומא סלימאן: אז למה היא צריכה לוותר על המזונות האלה, כדי לקבל את ההבטחת הכנסה?

עאידה תומא סלימאן: אני לא מבינה.

רות מנע: היא לא צריכה לוותר.

עאידה תומא סלימאן: היא כן.

עאידה תומא סלימאן: זה מה שאומרים לה.

קריאה: נותנים לה לעבור מסלולים.

עאידה תומא סלימאן: המזונות הם של הילדים.

עאידה תומא סלימאן: למה מכריחים את הילדים, שנייה,

רבקה כהן בנלולו: לפי פסק בית משפט, וכשנשים עוברות להבטחת הכנסה, אז הן כל הזמן תלויות במרתון הזה בללכת לחתום בלשכת התעסוקה.

עאידה תומא סלימאן: אוקי, אני מבינה, אני אפילו מדברת לא על זה, שהיא צריכה לחתום, שהיא תלך ותחתום ותקבל את ההבטחת הכנסה, אבל למה היא צריכה לוותר על המזונות?

עאידה תומא סלימאן: זה לא הזכות שלה.

עאידה תומא סלימאן: זה לא עניין שהוא צריך להיות בידיים שלה, זה הזכות של הילדים, שההורה שלהם ימשיך לפרנס אותם.

קריאה: אני אגיד לך.

עאידה תומא סלימאן: שנייה, אל תתווכחו איתי, אל תתווכחו איתי.

עאידה תומא סלימאן: זה משהו מאוד בסיסי, בהבנת הזכויות, אני לא מתווכחות, מי שצריך לקבל הבטחת הכנסה, שתלך ויחתום, אין לי בעיה, אבל זאת זכות שלה כאזרחית בוגרת, שנקלעה למצב כלכלי, שהמדינה צריכה לתמוך בה וזאת זכות של הילדים.

עאידה תומא סלימאן: למה צריך או-או.

עאידה תומא סלימאן: זה בלתי מתקבל על הדעת.

עאידה תומא סלימאן: שוב אני יודעת, כבר התעצבנתי על זה ב-2016, התעצבנתי על זה ב-2017, 18, 19 ואני ממשיכה להתעצבן, עד שיתוקן המצב.

עאידה תומא סלימאן: ואני יודעת שזה לא בידיים שלך.

רות מנע: לא, זה גם בכלל לא אצלנו, זה חונה בביטוח לאומי , זה החוק של בטוח לאומי.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת.

רות מנע: אני רוצה להתייחס לדברים שנאמרו כאן, אוהד אנחנו קיימנו שיחת זום ולגבי האירוע הזה, שאישה היא מקבלת סיוע במסגרת תופעות אלימות, מבקשת דיור ציבורי, זה אירוע נקודתי, טיפלנו בו, זה לא קורה כך והיום כל מי שרוצה לעבור ממסלול של נפגעות אלימות, למסלול של בחינת זכאות לדיור הציבורי, היא עוברת את המסלול בלי שום בעיה.

אוהד אמר: למה לא אוטומטי?

אוהד אמר: למה לא אוטומטי?

עאידה תומא סלימאן: שנייה, שנייה, לא, לא, לא, אוהד, דקה.

עאידה תומא סלימאן: המעבר הזה, איך שהבנתי, שהיא פונה אליכם ואז מה קורה?

עאידה תומא סלימאן: אתם שולחים אותן לחברות?

רות מנע: הן צריכות להגיש את הבקשה בחברות.

עאידה תומא סלימאן: אוקי, שנייה, בחברות את יודעת אם קיים אפשרות למלא טופס ולשלוח אותו באינטרנט?

רות מנע: הם עושים רישום מרחוק, באמצעות אפילו ווסטאפ חתימה מרחוק, בתקופת הקורונה, אנחנו אפשרנו לנשים להירשם מרחוק ואימצנו את התהליך הזה גם לימים אחרים.

עאידה תומא סלימאן: להירשם לתור לפגישה?

עאידה תומא סלימאן: או להירשם למלא טופס?

רות מנע: למלא טופס, למלא את השאלון לסיוע בדיור, זה קורה להרשמה מקוונת מרחוק, הם עושים חתימות בווטסאפ, או באיזושהי דרך אחרת.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת ככה, עוה"ד אומר שלחברות, אין טופס כזה, אינטרנטי ושהנשים מתבקשות להגיע לשכות שלהם, אפילו מספרי טלפון אין.

עאידה תומא סלימאן: יש טענה כזו?

רות מנע: אין הרשמה מקוונת, אבל אפשר להירשם טלפונית ולזהות את האיש דרך הווטסאפ, יש דרך טכנולוגית ש - -

עאידה תומא סלימאן: מה זאת אומרת להירשם טלפונית?

עאידה תומא סלימאן: להרים טלפון ופקיד יושב מולה בטלפון וממלא את הטופס במקומה?

רות מנע: ממלא את הטופס, שואל שאלות, יש טכניקה, אני פחות מכירה את התחום, אני יכולה לבדוק.

עאידה תומא סלימאן: זה נשמע לי מוזר.

רות מנע: לא, עשינו את זה בתקופת הקורונה.

קריאה: זה לא עבד, אני בצד השני זה לא עבד.

רות מנע: אני מבטיחה שאני אברר את הטכניקה של התהליך ואני - - -

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת ככה, אנחנו עוד יושבים פה, אם אפשר לברר את זה, עם כמה מהחברות המובילות, האם יש להם טופס מקוון?

עאידה תומא סלימאן: ואם לא, איך הם עובדים בתקופה הזאת?

רות מנע: טופס מקוון אין, אבל - -

עאידה תומא סלימאן: אני יחכה לתשובה.

אוהד אמר: מילה אחת על הפסק דין, כי נאמרו פה דברים מטעים.

רות מנע: רק מילה אני אדייק, טופס מקוון אנחנו עובדים עליו, אבל יש אפשרות להרשמה מרחוק, זה כן.

עאידה תומא סלימאן: למה?

עאידה תומא סלימאן: מה זאת אומרת?

רות מנע: אני יכולה לכוון אותכם לבנאדם שמטפל, תראו, זה לא הנושא שעלה לדיון היום.

עאידה תומא סלימאן: לא, לא, שנייה, אין דבר כזה, זה לא הנושא שעלה לדיון, זה חלק מהדיון ואני מחליטה, כן, לשמוע את הטענה הזו, או לא ואני מבקשת תשובה על זה ואני לא מבינה, למה אין טופס מקוון, אחרי שנתיים של קורונה, שאנשים לא היו אמורים להגיע למשרדי ממשלה, או משרדים שנותנים שירותים וכולנו יודעים מה זה מענה טלפוני במקומות האלה, כבר היינו בקטע הזה.

עאידה תומא סלימאן: אז אני לא מבינה, שנתיים לא מצליחים להרים, להעביר טופס מקוון?

רות מנע: יש תהליך, יש תהליך, אני רק לא יודעת לשקף אותו.

רות מנע: אני יכולה - -

עאידה תומא סלימאן: אין גם טלפון, הנה עוברים עכשיו על האתרים ואין טלפון.

אוהד אמר: גם אין פקסים, גם אין כתובות מייל, אין דרך ליצור קשר, פשוט צריך להגיע.

עאידה תומא סלימאן: אוקי, אז זה ממש לא מקובל עליי ואני לא מבינה, למה משרד הבינוי והשיכון, צריך להרשות ולתת יד להתנהלות כזו, מטעם החברות המשכנות ואני אפנה למשרד ואני רוצה תשובה.

עאידה תומא סלימאן: כמה שיותר מהר.

עאידה תומא סלימאן: מתי התהליך הזה מסתיים.

אוהד אמר: מילה אחת על פסק הדין, כי זה לא נכון, בית המשפט העליון לא דחה את הטענה, בית המשפט לא דחה את התיק.

עאידה תומא סלימאן: לא דחה.

עאידה תומא סלימאן: יש לי פה, הנוהל שהוציאו את זה, זה היה נוהל הוראה שעה, שהוציאו המשרד, שזה בעניין זכאות לקבלת דיור ציבורי, גם להורה עצמאי המקבל - - -

אוהד אמר: בית המשפט העליון אומר, מאחר וקיים נוהל, ניתן למשרד הבינוי הזדמנות לעשות אותו ואנחנו מהשטח אומרים, הוא לא מקוים.

עאידה תומא סלימאן: אוקי, הוא לא מקוים.

אוהד אמר: אנחנו במשרד, תיכף יעלו גם וידברו גם מהסיוע המשפטי, אני מציע לשמוע את הסיוע המשפטי שמטפלים.

רות מנע: אני יכולה לסיים עם עוד כמה מילים?

עאידה תומא סלימאן: כן.

רות מנע: רק להגיד שיש לנו תוכנית סיוע לנפגעות אלימות, אנחנו מתפעלים כבר שנים, הן מקבלות חבילת סיוע של, לא מספיק, נכון 1470, ו-1170 ואחר כך זה יורד ל 900 ומשהו, זה לא מספיק, אבל זאת תוכנית שנותנת מענה מידי, כדי לנסות לחלץ אותן מהסכנה, לגבי הקריטריונים, אתם סיימתם לדבר?

עאידה תומא סלימאן: לא, זה לא העניין של סיימנו, אנחנו יודיעם שיש חבילה כזו והייתה ביקורת על החבילה והייתה דרישה לשנות את שם החבילה הזו, מה קורה אצלכם?

רות מנע: שינינו באתר ושינינו, קיבלנו את ההערה ושינינו, נשים מוכות ונפגעות אלימות עשינו את זה.

עאידה תומא סלימאן: עשיתם?

עאידה תומא סלימאן: שינתם את ה-?

רות מנע: כן.

עאידה תומא סלימאן: יופי.

קריאה: שאלה, לכמה זמן ניתן הסיוע הזה, כי יש נשים נפגעות אלימות, שממשיכות להיות נפגעות אלימות, גם אם זה לא פיזית זה כלכלית, נפשית,

עאידה תומא סלימאן: בסדר, אבל החבילה ידוע, היא מוגשת בשנה הראשונה, נאמר, זה לשלוש שנים?

רות מנע: כן.

עאידה תומא סלימאן: זה לשלוש שנים.

עאידה תומא סלימאן: אחרי היציאה מהמקלט.

עאידה תומא סלימאן: אוקי, אנחנו תיכף גם נשמע את דעתם של איגוד העובדים הסוציאליים, שהגישו גם נייר עמדה.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: אם יהיה צורך בין לבין, אנחנו גם נפנה.

עאידה תומא סלימאן: עו"ד איילת הלברשטט עטיאס, מרכזת תחום דיור ציבורי וסיוע משפטי ואם טעיתי תתקני אותי.

איילת הלברשטט עטיאס: הגדרת את זה מצוין, אני מרכזת את תחום הדיור הציבורי והסיוע המשפטי בת"א.

איילת הלברשטט עטיאס: הסיוע המשפטי למעשה, מטפל במרבית הבקשות והדחיות של משרד השיכון, אנחנו אלה שבעצם מגישים את העתירות, לבית המשפט המחוזי ואנחנו אלה שייצגנו, גם בתיק המדובר של דבורה אלבז וגם בפסק דין שניתן, לא מזמן, של סיגלית לוי, שבאמת מדבר על כל הקריטריונים.

איילת הלברשטט עטיאס: מה שגב' רות מנע אמרה, זה לא נכון בעליל.

איילת הלברשטט עטיאס: בית המשפט העליון פסק, שכרגע אין מקום דון בזה, בגלל שהפרקליטות הודיעה לפני שקם הנוהל ולצערי, אנחנו כמו שאוהד אמר, בשטח ואנחנו מקבלים את מרבית ההחלטות של הדחייה.

איילת הלברשטט עטיאס: אנחנו לא רואים אפילו החלטה אחת, שהנוהל הזה מקיים, גם באוטומטית דוחים אותם, על זה שהם לא מקבלים הבטחת הכנסה.

איילת הלברשטט עטיאס: לצערנו, עוד אחרי שדוחים, הם היו אמורים להעביר את זה לוועדה אוטומטית, אבל לא, הם מבקשים מאותן נשים, שגם ככה קשה להן, להגיש מחדש בקשה לוועדה המיוחדת - בלי לעדכן אותן, זה רק בגלל שאנחנו נכנסנו לתמונה – להמתין את כל התקופה עד להחלטה של הוועדה, אחרי זה הם דוחים אותן, הן נאלצות כן, לעבור להבטחת הכנסה שאין סיבה שהדבר הזה ייקרה מלכתחילה, כי זה מדובר באותו סכום והמזונות זה לילדים ולא לאישה ואחרי שכבר הן עוברות להבטחת הכנסה ומגיעות למשרד השיכון ואומרות, הינה עשיתי מה שאמרתם, עברתי להבטחת הכנסה, אומרים להן – לא, עכשיו אתן צריכות להמתין לתקופת ההכשרה - אחרי שהן חיכו את כל התקופה הזאתי, שהן היו צריכות בשביל להמתין לוועדות ולפרוצדורה של משרד השיכון.

איילת הלברשטט עטיאס: גם פסק הדין האחרון שהתקבל, מבית המשפט המחוזי – שעליו דרך אגב, לא הוגש ערעור והוא עדיין – קבעו שמשרד השיכון תבחינים חדשים ופסק הדין קבע, שצריך לבדוק אחוזים של כל תבחין ותבחין והדבר לא נעשה.

איילת הלברשטט עטיאס: הדבר היה יכול להקל על המון המון נשים, גם על נשים שמקבלות מזונות, גם נשים שמגיעות ממקלטים ומשרד השיכון לא ממלא אחרי ההוראה של פסק הדין, לבדוק את התבחינים האלה מחדש וחבל שמה שמשרד השיכון אומר פה, שהאוטומטית זה הבטחת הכנסה, אז זה לא נכון, כאשר יש נוהל חדש ואתם לא ממלאים אחר אותו נוהל.

עאידה תומא סלימאן: תודה.

עאידה תומא סלימאן: מה קורה?

עאידה תומא סלימאן: יש לכם מה להגיב על הטענות האלה?

עאידה תומא סלימאן: זה טענות של הסיוע המשפטי, זה לא אנשי השטח מתלוננים.

רות מנע: הסיוע המשפטי מכיר את התהליכים, עובד מולנו, אם אנחנו לא מקבלים את פסק הדין, הדרך סלולה לגשת לבית משפט ולהגיד את זה, אבל אנחנו מקבלים את פסק הדין כלשונו.

רות מנע: אני חוזרת ואומרת, בית המשפט העליון קיבל את העניין הזה ש"דרך המלך", היא הבטחת הכנסה, אנחנו יצרנו מנגנון שכל שבוע יושבת וועדה כזאת - - -

עאידה תומא סלימאן: לא, לא, לא, אבל פסק הדין גם אמר שאתם תבדקו את תבחינים, שאתם תעשו שינויים, מה קורה?

עאידה תומא סלימאן: נעשה משהו בעניין הזה?

עאידה תומא סלימאן: בשבילי לקבל פסק דין, זה אומר לפעול לפיו.

עאידה תומא סלימאן: לפי הוראותיו, לא רק להגיד - אני מקבלת.

רות מנע: יש שני נושאים שעלו פה וקצת ערבבו, סוגייה אחת, זה פסק דין אלבז, שעסק בנושא של המזונות, והסוגייה השנייה של סיגלית לוי עם עוד פסיקות נוספות, שהשופטת מיכל גנון, במחוזי בת"א, קבעה שעלינו לקבוע תבחינים.

רות מנע: זה באמת קיבלנו את פסק הדין, אנחנו על זה עובדים בימים אלה, סיימנו לעשות- - -

עאידה תומא סלימאן: מה זאת אומרת בימים אלה?

עאידה תומא סלימאן: איפה אתם באיזה שלב?

רות מנע: אנחנו בשלב של גיבשנו את כל התבחינים והמשקלות של וועדות החריגים, הנושא הוצג למנכ"ל, המנכ"ל ביקש להציג את זה לשר ואנחנו השבוע, כבר נקבעה פגישה להציג לשר, את הנושא של התבחינים ומרגע שהוא נותן לנו אוקי, אנחנו יוצאים לדרך.

עאידה תומא סלימאן: הייתי רוצה לשאול, עד כמה האנשים שמעורבים, גם בפסיקות וגם ממשרדים אחרים, שמטפלים במקרים, כמו משרדי הרווחה, היו מעורבים בקביעת התבחינים האלה, או שזה רק עבודה פנימית, של המשרד שלכם?

רות מנע: זה עבודה פנימית של המשרד.

רות מנע: יש לנו ממשקים מול ביטוח לאומי ומול משרד הרווחה במקומות שאנחנו, יש לנו ממשקים מול משרד הרווחה וביטוח לאומי, יש לנו ממשקים שמאפשרים לנו לקיים את הדיונים וללמוד את הנושאים מול ביטוח לאומי ומול משרד הרווחה, אבל אנחנו לא עשינו דיון רחב עם ארגונים, או עם גורמים אחרים.

עאידה תומא סלימאן: התבחינים האלה הוגשו למנכ"ל, לפי הבנתי.

רות מנע: הצגנו בפניו, כן.

עאידה תומא סלימאן: הצגתם אותם והם מקובלים על המנכ"ל?

עאידה תומא סלימאן: כלומר הוא –

רות מנע: על המנכ"ל כן.

עאידה תומא סלימאן: ועכשיו זה לפתחו של השר?

רות מנע: כן.

עאידה תומא סלימאן: אני רק רוצה להגיד שנתקלתי במכתב ששלחתי בזמנו ב-2017 ונאמר לי שם, שהונח על שולחנו של השר העניין של הקריטריונים ואנחנו מחכים להחלטת השר.

קריאה: מי זה היה אז, אורי אריאל?

עאידה תומא סלימאן: לא, היה גלנט בזמנו ושום דבר לא השתנה, אז אנחנו נפנה ונדע ונרצה לדעת לו"ז מאוד ברור וגם נרצה לדעת, מה התבחינים המוצעים, לפני שזה כבר נופל ומתקבלים ואחר כך מתחילים לטפל בתוצאות שלהם.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהגיע הזמן להשתמש בקצת שקיפות, לפרסם מה הולך להיות ולקבל תגובות מהציבור, שעובר את כל המסלול הזה, כדי שההחלטות יתקבלו לאחר ששומעים את כל מגוון הדעות.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לשאול, לבקש – אני יודעת שעוד נשים שביקשו לדבר – אבל אני רוצה לבקש מענבל חרמוני, יו"ר איגוד העובדים הסוציאליים.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה.

ענבל חרמוני: היי, טוב, אני יעשה את זה בקצרה, כי נראה לי שהקולות של הנשים, הן דווקא - לא דווקא – אבל הן –

עאידה תומא סלימאן: את יודעת אני תמיד בסוף.

ענבל חרמוני: לא, ברור, אני אומרת ממני, זה לא קשור אלייך.

ענבל חרמוני: אז ככה, אני חושבת שהדבר המרכזי ביותר שעלה, באמת בשיח שלנו עם עובדות, ספציפית לקראת הוועדה הזאת וזה משהו שהוא באמת חותך ואני דווקא אגיד את זה מהצד השני, שזה באופן מאוד מאוד ברור כשיש את הסיוע, את הדיור הציבורי, כשאישה כן מצליחה לקבל את זה, מייד רואים שיפור בחיים שלה בכל שאר הדברים, זאת אומרת העניין הזה של קורת גג – עובדות אומרות, אני כשהפונה שלי מצליחה כן לקבל את הדיור הציבורי, אחרי "ויה דולורוזה", מטורפת ועם שנים הן מלוות אותן בדברים האלה – כמעט מיידית ואחר כך זה בתהליך עוד ועוד, היא עומדת על הרגליים.

ענבל חרמוני: עד לפעמים באמת למצב, שהיא לא צריכה כבר את שירותי הרווחה.

ענבל חרמוני: זאת אומרת גם אם אני מסתכלת על זה בוודאי בצורה המוסרית והחברתית והערכית, אבל גם אם אני מסתכלת על זה כללית, בסופו של דבר, כל הסיפור הזה של קורת גג, כמנוף בעצם – כמו שאמרה נטליה – שמנוף בעצם לזה, שאותה אישה פחות ופחות עם הזמן תצטרך גם להמשיך להיתמך במדינה בדברים אחרים ואני חושבת שבסוף – כמו שהרבה דברים שקשורים לרווחה – אם אנחנו יודעים להשקיע בהם היום, אז עוד כמה שנים, אנחנו כחברה נראה גם את החיסכון והרווח הכלכלי מזה.

קריאה: והחברתי.

ענבל חרמוני: זה בוודאי, זה נקודת המוצא, אבל דווקא בגלל שהרבה פעמים השיח הכלכלי, הוא לא מובן מאליו, בטח לא לי, בסדר, אז אני כן חשוב לי להדגיש את זה, כי זה היה נורא ברור מהעובדות.

ענבל חרמוני: מצד אחד שמלוות פונות, שזה פשוט לעבור "ויה דולורוזה", מצד שני, איך הדבר הזה משתנה ובאמת אנחנו יודעים, שדיור, שקורת גג בטוחה ויציבה, זה אצל הרבה אוכלוסיות, זה אצל כולנו בעצם, זה המקום, בעצם לרווחה ולחיים עצמאיים ולמיצוי הפוטנציאל והיכולות, של כל המשפחה, אז זה נורא חשוב לי מהכיוון הזה.

ענבל חרמוני: אני לא אחזור, רק אציין, שבטח ובטח שהקריטריון של ילד שלישי, הן עובדות מדווחות על זה, שלפעמים הנשים בחברות האלה, אני לא מאשימה אותן, כן, אבל הם אומרים לאותה אישה, את צריכה לעשות עוד ילד, זאת אומרת זה המסר, בין אם מובלע ובין אם על השולחן.

ענבל חרמוני: אוקי, אז וואלה – אפרופו דברים אנכרוניסטיים - זה לא יאומן שזה קריטריון, מה אנחנו באים לעודד אותה, אין לי מילים להגיד על זה וזה ברור לי שזה – עכשיו בעניין, הסיפור הוא עניין מגדרי, אז אני יגיד גם, שזה ברור שבכל זאת היום רוב מי שנושאות באחריות על התא המשפחתי, זה הנשים ורוב מי שחד-הורי היום, זה חד-הוריות ולכן בעצם, הן אלה שסובלות יותר מכל הקריטריונים האלה.

ענבל חרמוני: ברגע שמדובר בנשים נפגעות אלימות, צריך לקחת בחשבון, שיש את הקריטריון שאומר, שהיא צריכה לחיות, לפחות שנתיים, בנפרד מבן הזוג, גם כאילו, בהנחה שהם עוד לא פרודים, זאת אומרת שעוד לא גרושים, שעוד אין גט, אבל היא צריכה באותו רגע לצאת מהבית, לא לחכות שנתיים, אז היא במשך שנתיים, כבולה ואז גם כשהיא מבקשת - נגיד הוא יצא מהבית של הדיור הציבורי, והיא אומרת – אני לא רוצה לגור אתו באותו רחוב – לא מאפשרים לה לעבור, לשנות את הכתובת, כי אומרים, רגע, הוא צריך גם לאשר את זה, הדירה היא גם על שמו.

ענבל חרמוני: זאת אומרת הקריטריון הוא שנתיים שצריכות לעבור שהם חיים בנפרד, מה זה שנתיים?

ענבל חרמוני: עד שהיא עשתה את הצעד והיא זזה ממנו והיא נפרדה ממנו כבר, זאת אומרת ברור שהיא תחזור, אני הייתי חוזרת, כאילו.

עאידה תומא סלימאן: בשביל לעבור את השנתיים בפרידה ממנו, היא כבר לא תצטרך אותם, היא כבר עמדה על הרגליים והיא יכולה על הרוב,

ענבל חרמוני: כן, זה לא הגיוני, דווקא ברגע שהיא הכי צריכה, זה הרג של הפרידה ושוב פעם אפילו לשנות, להגיד אני צריכה דירה אחרת, בכתובת אחרת , שהיא לא באותו רחוב אתו, או באותו רחוב עם אמא שלו, גם זה לא מתאפשר, בגלל הקריטריון הזה.

ענבל חרמוני: משהו שהיום עם כל ההבנה, שיש סביב הנושא של נשים נפגעות אלימות, אני לא מבינה איך זה עדיין קיים והדבר האחרון שאני אגיד, יש את הסיוע באמת לנשים נפגעות אלימות, מה שלי לא ברור, ניסיתי עכשיו לקבל אינפורמציה, אבל היא עוד לא הספיקה להגיע, אם זה רק עבור נשים יוצאות מקלט, או לא? זה ממש חשוב.

קריאה: לא, לא, לא לכולם.

קריאה: זה גם לא רק לאזרחיות הוא גם לתושבות לכולם.

ענבל חרמוני: זה מעולה והדבר האחרון שאני אגיד, שבסוף משרד השיכון, אני לא אומרת זה חשוב ומשרד הרווחה והעובדות בשטח, בטח, בסוף אבל כמו שאנחנו יודעים, הדברים מתנקזים למשרד אחד.

ענבל חרמוני: פה, לצערנו הרב.

עאידה תומא סלימאן: אני רציתי לבקש את תגובת המשרד הזה.

ענבל חרמוני: ונעשה תוכניות והם יעשו שם והם יגמרו את העבודה שלהם והכול בסדר ובאוצר יגידו, אבל אין כסף, יש כסף, זה לא מועיל, זה כן מועיל, זה זוועה.

עאידה תומא סלימאן: אוקי, ענבל.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו בדיוק נפנה אליהם ונשאל.

עאידה תומא סלימאן: רות.

רות מנע: אני רק רוצה לחזור למה ששאלתם מקודם לגבי הכוונה מקוונת, קיבלתי את כל הפרטים, אני אקריא לכם: יש שתי אפשריות להירשם באמצאות מוקד טלפוני העובדים עם הלקוח על הצהרות ומבצעים ביחד אתו, את ההרשמה.

רות מנע: בנוסף כל חברה פיתחה אפליקציה ייעודית שבה נשלח קישור לחידוש זכאות ללקוח, הוא ממלא את הטופס וזה נשלח לחברה לקליטה.

רות מנע: כיום יש מעל 20 אחוז שמחדשים את ההרשמה שלהם בדיגיטל.

רות מנע: באתר המשרד אנחנו מציינים, שאפשר לבצע הרשמה דיגיטלית ולהימנע מהגעה לסניפים, ביתר שאת - - -

קריאה: אני עברתי את הדבר הזה.

רות מנע: אני יישלח לך את הקישור.

עאידה תומא סלימאן: תעשי לי טובה, תשלחי לי את הקישור.

רות מנע: אני אשלח לך, מה שרשום לי אני ישלח, אין בעיה ורק אני רוצה ל- -

עאידה תומא סלימאן: אני גם רציתי לשאול עוד שאלה,

רות מנע: רק לדייק את הדיון, כי נראה לי שקצת הלכו לאיבוד.

רות מנע: יש את פסק הדין שאמר, תבחנו תבחינים ומשקולות לוועדת חריגים ויש את האירוע של בחינת קריטריונים לדיור ציבורי, זה שני דברים שונים.

עאידה תומא סלימאן: נכון.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו יודעים, לא הלכנו לאיבוד.

רות מנע: לא, אז לי הייתה תחושה כזאת, אז אני רוצה שנראה שזהו, אז תבחינים ומשקולות של וועדת חריגים - - -

עאידה תומא סלימאן: אל תלכי לנו לאיבוד רק.

רות מנע: אני אני הלכתי לאיבוד.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת שיש שני אירועים כאלה, יש גם את הבחנת הקריטריונים ויש גם את התבחינים ואני רוצה לדעת ולבקש לקבל תשובה מאוד ברורה מהמשרד, איפה עומדים שני האירועים האלה.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו לא נוותר.

רות מנע: לגבי ה - -

עאידה תומא סלימאן: אבל אני רוצה לשאול על וועדת החריגים, אולי קראת לזה, בעניין מזונות והבטחת הכנסה.

עאידה תומא סלימאן: עד עכשיו, כאילו, מתי נוסדה הוועדה בדיוק?

עאידה תומא סלימאן: אם אפשר לדעת ובכמה בקשות כאלה דנתם בהם?

עאידה תומא סלימאן: ומה היו ההחלטות בסוף?

רות מנע: פסק הדין היה באפריל 2019 ומייד חודש אחר כך לדעתי כבר הקמנו את המנגנון הזה, אם אני זוכרת נכון, טיפלנו בלמעלה מ-400 פניות, של חד-הוריות במצב של מזונות, שלוש מתוכם הכרנו בהם כמי שעלולות להיפגע מה - -

עאידה תומא סלימאן: שלוש מתוך ה-400?

רות מנע: כן.

עאידה תומא סלימאן: שלוש מתוך ה-400, כלומר, מ-2019, בוא נגיד שידעו על זה והתחילו לפנות, כלומר בשנתיים האחרונות קיבלתם 400 בקשות כאלה ורק לשלוש נתתם את האפשרות ?

רות מנע: רק לשלוש הייתה הכרה, שיש פגיעה במעבר ממזונות להבטחת הכנסה.

עאידה תומא סלימאן: והשאר, אין שום פגיעה כאלו?

רות מנע: לא.

עאידה תומא סלימאן: בכלל?

רות מנע: הכול מתועד.

עאידה תומא סלימאן: אוקי, השאלה שלי היא, מה גורם לכם להכריע שאין פגיעה?

רות מנע: אנחנו בודקים, אם היא הייתה עוברת במצב הזה להבטחת הכנסה ולא הייתה לה פגיעה בקצבה, בגובה הקצבה, אז לפי הבדיקות שאנחנו בודקים בכל תיק, היא יכולה לקבל שקל לשקל, מה שהיא קיבלה במזונות, בהבטחת הכנסה.

עאידה תומא סלימאן: אוקי, אני אשמח לקבל פירוט, חודשי, כמה פניות כאלה היו?

עאידה תומא סלימאן: ומה פסיקה, אומנם אני לא אוכל לעבור על התיקים האלה ולבדוק, אבל אני אשמח גם כן ואני פונה פה לכל מי שעוסק במלאכה והגיש בקשה כזו לוועדה, אם הוגשה בקשה ולא נתקבלה תשובה, אני אשמח לדעת, אם לא הצלחתם להגיש בקשה, אשמח לדעת ואם קיבלתם תשובה, כאילו ואתם מרגישים שהתשובה היא לא עונה, זה אכן פוגע ובכל זאת, לא קיבלתם, אני אשמח, גם כן להתעדכן, אולי אתם תוכלו לעשות, איזושהי בדיקה כזאת וככה נוכל להצליב את המידע ונראה איפה אנחנו עומדים.

עאידה תומא סלימאן: בסדר?

פאלינה מוגילניצקי: אפשר אולי רק להעלות את הנושא, של בני שארים?

עאידה תומא סלימאן: טוב, מי רוצה להציג את זה?

פאלינה מוגילניצקי: בני שארים, אני יכולה לדבר על זה.

עאידה תומא סלימאן: אז את השם בבקשה.

עאידה תומא סלימאן: ואני רוצה אחר כך לשמוע ממשרד האוצר.

פאלינה מוגילניצקי: שמי פאלינה, אני אתחיל מזה שאני דיירת, אני רואה את עצמי כדיירת ממשיכה, בדירה של אבא שלי ואמא שלי, שקיבלו ב-1998.

פאלינה מוגילניצקי: אני אמא לארבעה ילדים, גרה כבר 17 שנה בדירה של ההורים שלי, שקיבלו אותה ב-1998.

פאלינה מוגילניצקי: הוריי, שניהם כבר נפטרו ממחלות קשות.

פאלינה מוגילניצקי: כל התקופה שחייתי בדירה, עם הילדים שלי, הילדים שלי נולדו והם גדלו בדירה.

פאלינה מוגילניצקי: אני גם טיפלתי בהורים שלי.

פאלינה מוגילניצקי: ב-2017 אבי נפטר ממחלת סרטן דרגה 4 ומאז אני מנהלת את המלחמה – מלחמת ייאוש אני קוראת לזה – מול משרד הבינוי.

פאלינה מוגילניצקי: מה שקורה שאחד הקריטריונים שאני נפגעתי בו, שדרשו ממני השלמת הכנסה, התברר שבגלל שאבא של הילדים הגדולים נפטר, כשהם היו קטנים, כל השנים האלה, אני הייתי מקבלת דמי שארים עבור הילדים ובביטוח לאומי עשו טעות, כשפניתי אליהם לקבלת השלמת הכנסה, הם חישבו את הדמי שארים, כדמי שארים של אלמנה, למרות שלא הייתי ואחרי שבזכות ה"קליניקת מעברה", אני פניתי שוב פעם לביטוח לאומי, התברר שכן הייתי זכאית, כל השנים, אז כשהגשנו את הערעור למשרד הבינוי, משרד הבינוי סירב לי הפעם בגלל הגובה, גובה הכנסות שנהרס בגלל הבטחת הכנסה שהתחלתי לקבל, המתנו שכאילו עכשיו אני חורגת מתקרת ההכנסות ואני לא יכולה לקבל זכאות לדיור ציבורי.

פאלינה מוגילניצקי: עכשיו השאלה שלי גם - - -

עאידה תומא סלימאן: מה זה משחק חתול ועכבר?

עאידה תומא סלימאן: כאילו מה?

עאידה תומא סלימאן: מה?

אוהד אמר: היא עברה בכמה מאות שקלים בגלל הקצבת שארים, בגלל קצבת שארים של הבת שלה.

דני גיגי: חמור מכך הגדירו אותה כפולשת, תפרו לה חוב של 150 אלף ₪, והם שמים לה אותם כחרב על הגרון ואומרים לה, אם את לא תפני את הדירה שאת נמצאת בה, אז את גם תצטרכי לשלם את החוב הזה של 150 אלף ₪, יש פה מדיניות פוגענית.

דני גיגי: וצריך לטפל בה.

אוהד אמר: ועם הכמה מאות שקלים קצבת שארים שהיא עברה, זה לא חריגים שמצדיק התערבות של וועדת חריגים, אז מה?

עאידה תומא סלימאן: את היית אצלי בוועדה מקודם, נכון?

פאלינה מוגילניצקי: כשהתחלת את המסלול, כן, לפני קורונה.

עאידה תומא סלימאן: ואת עדיין, כאילו, עוברת עוד בעיות ועוד בעיות.

פאלינה מוגילניצקי: כן, עדיין.

עאידה תומא סלימאן: או צוברים לך?

פאלינה מוגילניצקי: כן, החוב נצבר כל הזמן, החוב לא –

עאידה תומא סלימאן: הסיפור מוכר?

רות מנע: כן, הסיפור מוכר גם הגיע לבית משפט, הגישה עתירה מנהלית ונדחתה אני אומרת שהסיפור מוכר, אנחנו בסוגייה שדייר ממשיך, פועלים לפי חוק, אין לנו אפשרות לחרוג מהחוק, זה חוקק בכנסת הזאת וברגע שבנאדם לא פועל להוראות החוק, הוא לא זכאי.

עאידה תומא סלימאן: זה לא הסיפור.

דני גיגי: זה לא הסוגייה.

עאידה תומא סלימאן: תנו לי לנהל את זה דני.

עאידה תומא סלימאן: זה לא הסיפור.

רות מנע: סיפור של פאלינה זה דייר ממשיך, היא הגישה בקשה לדייר ממשיך.

פאלינה מוגילניצקי: כן, אבל אני עומדת בכל הקריטריונים.

רות מנע: היא הגישה בקשה לעתירה מנהלית וגם העתירה המנהלית נדחתה.

אוהד אמר: היא לא נדחתה, זה הסתיים בגישור.

רות מנע: סליחה.

אוהד אמר: היא לא נדחתה, הם בגישור, זה חזר לוועדה והיא לא הגישה עתירה על דייר ממשיך, היא הגישה עתירה על זכאות לדיור ציבורי, בגלל הקצבת שארים.

רות מנע: לא, זה היה דייר ממשיך.

אוהד אמר: טוב, אני.

דני גיגי: הוא מטפל בתיק הזה.

פאלינה מוגילניצקי: אוהד מטפל בתיק ודרך אגב השופטת פסקה שאני רשאית להגיש ערעור למשרד הבינוי ועוד לפני שקיבלתי תשובה מהוועדה, כי אני קיבלתי כתב תביעה, אני והבן שלי, עם דרישת פינוי ודרישת חוב של 130 אלף ₪.

עאידה תומא סלימאן: איך זה יכול להיות?

אוהד אמר: ואז אומרים לה גם, תפני את הדירה נמחק לך את החוב.

אוהד אמר: מאפייה.

רות מנע: אני רק יתייחס לעניין של הקריטריונים?

רות מנע: היום הקריטריונים - - -

עאידה תומא סלימאן: לא, לא, לא, אני רוצה התייחסות לזה שאישה נמצאת בשלב של ערעור ואתם מדיינים איתה כאילו, על הערעור שלה, באותו זמן שולחים לה פינוי, צו פינוי ושולחים לה עתירה על 150 אלף ₪, מה בדיוק קורה?

רות מנע: לא מכירה את כל הפרטים של המקרה, אני יבדוק אותו, אבל - -

עאידה תומא סלימאן: אוקי, אני רוצה התייחסות בכתב, של משרד הבינוי והשיכון, תוך שלושה ימים, למקרה הספציפי הזה, לא יכול להיות שאנחנו יושבים אחרי ארבע שנים ועדיין הסיפור צובר עוד ועוד ועוד בעיות, או שאתם אומרים מלכתחילה החוק אומר אין לך זכות, אבל אם היא נמצאת בערעור ואתם מקיימים את הערעור הזה, לא יכול להיות שמוציאים אותה ומוציאים נגדה צו פינוי, לא יכול להיות.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לשמוע ממשרד הבינוי, אני ארצה באמת תשובה ובכתב ותוך שלושה ימים, לא יותר ומאיפה בא החוב הזה ואיך יכול להיות ששולחים אותה לקבל הבטחת הכנסה, אחר כך אומרים לה – עברת את ההכנסה, מה זה צריך להיות?

עאידה תומא סלימאן: לא, אתם יודעים מה, אני יודעת שיכול להיות שמערכות כל כך גדולות, כמו ביטוח לאומי, כמו משרד ממשלתי, עושים טעויות, אבל כאשר הטעויות הופכות לגוזרות גורל, זה לא משהו שעוברים עליו בשקט.

עאידה תומא סלימאן: בלתי מתקבל על הדעת.

עאידה תומא סלימאן: עשיתם טעות נתתם לאישה קצבת שארים של הילדים, על שמה, כאילו שזה שלה, תתקנו את הטעות ואל תתנו לה לשלם מחיר על זה.

עאידה תומא סלימאן: זה בלתי מתקבל על הדעת.

עאידה תומא סלימאן: אתם עושים את הטעות והיא משלמת את המחיר.

קריאה: זה לא קצבת שארים זה בטוח לאומי.

עאידה תומא סלימאן: לא, זה מה שנאמר, היא קיבלה קצבת שארים, שהם של הילדים שלה.

עאידה תומא סלימאן: רשמו אותה כאילו קצבת שארים של אלמנה, זה הקפיץ את ההכנסה שלה, מה מה מה הבלגן הזה?

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לשמוע ממשרד האוצר.

עאידה תומא סלימאן: שמעו לפני שאתה מתחיל.

עאידה תומא סלימאן: דיברנו על כל הנושא של המלאי ושל הדירות ואני יודעת שמדברים על זה רבות ואני רוצה לשמוע מה יש לכם להציע בכיוון הזה.

עאידה תומא סלימאן: הדבר השני הוא, כולם יודעים, למה אני מתייחסת לנושא הזה במיוחד, כי כולנו יודעים, ברגע שקובעים את הרף, בונים את הקריטריונים, כך שהאחוז שיעבור יתאים לתקציב המוקצה לעניין הזה.

עאידה תומא סלימאן: האם יש שינוי בגישה לנושא של הדיור הציבורי?

עאידה תומא סלימאן: האם אתם מקציבים איזשהו תקציבים?

עאידה תומא סלימאן: האם תתנגדו, גם כן, לשינויים בקריטריונים ובתבחינים?

עשהאל צור: צוהריים טובים לכולם.

עשהאל צור: כבוד היו"ר.

עשהאל צור: אני ייגע בכמה נקודות שיתייחסו עליהם כאן.

עשהאל צור: שמי עשהאל צור, אני מאגף תקציבים באוצר.

עשהאל צור: באופן כללי אני רוצה להתחיל באמירה כללית.

עשהאל צור: הקריטריונים נמצאים אצל משרד הבינוי והשיכון, כמו שכולם יודעים.

עשהאל צור: משרד הבינוי והשיכון, הוא אחראי על הקריטריונים, כמובן שנקבעו כבר לפני הרבה שנים, אז גם רות עצמה לא יכולה אולי בהכרח לחתום על הכול.

עשהאל צור: הם נקבעו לפני הרבה שנים וגם וועדת החריגים, זה בניהול שלהם, אנחנו לא מתערבים בוועדת החריגים, יש מקום למקרים מיוחדים.

עשהאל צור: לא הכרתי את המספרים המדויקים שאמרו פה.

עשהאל צור: זה נקודה אחת.

עאידה תומא סלימאן: שנייה, אני מכירה את הסיפור הזה, שהגבר המפרנס בבית נותן סכום מסוים לאשתו, כדי שתאכיל את כל המשפחה, לאורך כל החודש, אחר כך הוא מתלונן על זה, שהאוכל הוא לא בדיוק לסיפוקו והיא צריכה ללהטט בתוך התקציב שניתן לה ולבנות אותו שיספיק לכל החודש, עכשיו, - אפרופו, יש להם תקציב, לדיור הציבורי ויש להם מלאי דירות ותשחקו עם זה, כמה שאפשר והקריטריונים מצריכים להתאים לתוך זה – אז בוא נדבר ישר, אוקי, זה נכון שהקריטריונים הם באחריות שלהם ואתה ראית, אני לא כל-כך מרחמת על משרד הבינוי, אבל את האמת צריך להגיד.

עאידה תומא סלימאן: נותנים להם תקציב מסוים, הם צריכים לדחוס את עצמם לתוך התקציב הזה.

עשהאל צור: אז כבוד היו"ר, קודם כל, גם אני וגם אשתי מבשלים, אז הדוגמא אני לוקח אותה בערבון מוגבל, אבל אני צוחק.

עאידה תומא סלימאן: אז יופי, זה לא המצב ברוב הבתים במדינת ישראל.

עשהאל צור: קודם כל, בסיכום התקציבי האחרון מול משרד השיכון, כולכם מכירים את זה, ניתן תקציב לרכישת 1700 דירות בדיור הציבורי, אנחנו לא חושבים ש-1700 דירות בדיור הציבורי, יפתרו את כל בעיות הדיור הציבורי, אבל זה בהחלט תוספת משמעותית, שלא ניתנה בשנים האחרונות ואנחנו חושבים שזה תוספת משמעותית.

גבי לסקי: מה קורה עם זה באמת?

עשהאל צור: זה מתקדם.

עשהאל צור: יש צוות שבוחן את זה, שברשות החשב הכללי ויחד עם משרד הבינוי והשיכון וזה - -

דני גיגי: מה ביטלתם, כדי לקבל את זה?

דני גיגי: כדי לתת את זה?

דני גיגי: מה ביקשתם ממשרד השיכון לוותר, כדי לקבל את ה-1700 דירות האלה?

דני גיגי: וויתרו על שבעה אחוז דיור ציבורי מכל תכנית חדשה, שהיה אמור להיות חלק מתוכנית של מקרקעי ישראל, על זה הם הכריחו את משרד השיכון, כפו, קיפלו להם את היד, כדי לקבל את ה-1700 דירות, שהם 1700 דירות, רק לתקופה של שנה, לא לתקופה של המשך, לא משהו קבוע, לא תכנית ארוכת תווך, כפי שהייתה תכנית של גלנט, שקבעה 7200 יח' דיור, עכשיו תגיד לנו, כמה עולה לנו להכניס אלפיים ומשהו נשים, שמקבלים מזונות, לתוך מעגל הזכאות?

דני גיגי: אולי את זה תענה, כמה עולה להכניס 2000 ומשהו נשים, שהיו נכנסות לזכאות, אם אתם הייתם מאשרים את זה?

דני גיגי: כי אתם מאשרים למשרד השיכון, אם הנשים האלה יכנסו או לא?

עשהאל צור: אין לי נתון לשאלה, אני רק רוצה לגעת בעוד נקודה.

עאידה תומא סלימאן: אז אני יבקש שתעשה את החישוב הזה.

עשהאל צור: שוב, אני אגיד משהו, משרד הבינוי והשיכון, מעביר לנו בקשות, אם משרד הבינוי והשיכון, חושב שיש קבוצת אוכלוסייה, שצריכה להיכלל, הוא מוזמן להעביר אותה אלינו ואנחנו ננהל שיח מקצועי בנושא.

עשהאל צור: אני רוצה לגעת בנקודה אחרונה - - -

עאידה תומא סלימאן: אתה אמיתי?

עאידה תומא סלימאן: כאילו, אתה אומר את זה אמיתי?

עאידה תומא סלימאן: אני צריכה להבין משרד השיכון, לא מעלה אליכם דרישות כלשהם?

עשהאל צור: בוודאי, משרד השיכון מעלה דרישות,

עאידה תומא סלימאן: כי אתה אומר, אם היו מביאים לנו אוכלוסיות ואומרים שאם צריכים היינו דנים בזה.

עשהאל צור: אני אומר, אחת הדרישות שמשרד הבינוי והשיכון העלו, הייתה הגדלת של מלאי הדיור הציבורי וניתנה הגדלה של 1700 דירות, אני רק רוצה לגעת בעוד נקודה אחת כבוד יו"ר, בנוגע, נטליה העלתה נקודה, שבעיננו היא מאוד חשובה, ישנו צוות במשרדי היום שבוחן פיילוט לאפשרות של דיור ציבורי למס' שנים מוגבל, למקרים בהם - - -

רבקה כהן בנלולו: חיסול הדיור הציבורי.

עשהאל צור: בלי קשר לדירות דיור ציבורי, מקודם פיילוט של שכירות בטוחה, שייתן מענה למקרים כאלה, כמו שעלו פה, זה בבחינה וכשהפיילוט ייצא לדרך, אנחנו נעדכן את הוועדה.

עאידה תומא סלימאן: לא, אני לא הבנתי, מה הפיילוט הזה?

עאידה תומא סלימאן: כלומר, דווקא לבוא ולהגביל את שנות הסיוע?

עשהאל צור: אז אני אדייק, שוב, הפיילוט לא מדבר על לתת מס' שנים מוגבל, בדירת דיור ציבורי, אלא לתת מס' שנים, שוב אני לא רוצה להיכנס לפרטי הפיילוט, כי הוא עוד בהבשלה, אבל הרעיון הוא, לא בתוך הדירות דירות ציבורי, דירות בשוק החופשי.

רבקה כהן בנלולו: שבעלי הדירות של השוק החופשי ירוויחו ובעצם בסופו של דבר, אנשים יאבדו את הזכאות שלהם, כי הילדים שלהם יגדלו ואז יגידו להם אין.

עאידה תומא סלימאן: שנייה, אני רוצה להבין יותר את הפיילוט, יכול להיות שאתם כבר מיודעים עליו.

דני גיגי: מיודעים.

דני גיגי: זה עולה כל כמה שנים.

עאידה תומא סלימאן: אני יודעת כמה זה מתסכל לדון בדברים, שכבר שנים אתם דנים בהם, אבל אתם רוצים שאני יצטרף לדרישות, תתנו לי להבין.

עאידה תומא סלימאן: הפיילוט מדבר על זה, שזכאים לסיוע, או זכאיות לסיוע בשכר דירה, זה מה שאני מבינה, יקבלו סיוע מוגבר בשוק החופשי, כאילו, ייצאו ישכרו דירות ויקבלו סיוע, מה בדיוק?

עאידה תומא סלימאן: תסביר לי.

עשהאל צור: שוב, אז לכן אני הקדמתי ואמרתי שהפיילוט עדיין בבנייה, מי בדיוק יהיו אלה שיקבלו אותו, זה נושא שהוא עדיין בבחינה, אבל כן נקודה שאני יכול להגיד, למי שאולי הבין אותי לא נכון, לא מדובר על לתת לאנשים תקופה מוגבלת, בדירות דיור ציבורי.

קריאה: הבנו, הבנו.

עשהאל צור: אוקי, זה מה שרציתי להבהיר.

דני גיגי: זה יצא כבר בדה מרקר לפני שלושה חודשים.

רבקה כהן בנלולו: ואחרי כמה שנים שיעברו להם הילדים, אז תגידי להם, טוב, זהו נגמר לכם הסיוע, קחו 700 ₪ ולכו תתמודדו עם בעלי בתים שינצלו אותם בשוק החופשי ואני רוצה להתייחס רגע, גם לסוגייה שלא עלתה פה, אם אפשר, לנושא של גם, שזה מאוד חשוב, כי זה קשור לנשים שהן נפגעות אלימות, גם הנושא של המזונות, בחזקת הגיל הרך, שהיום יש הפחתה וירידה במשמורת ויש חלוקה.

עאידה תומא סלימאן: שנייה, את התפרצת.

רבקה כהן בנלולו: אני מבינה, אבל - -

עאידה תומא סלימאן: התחלת לדבר, את לא נתת את השם לפרוטוקול.

רבקה כהן בנלולו: אוקי, ריקי כהן בן לולו.

עאידה תומא סלימאן: ריקי, את וותיקה מספיק, כדי לדעת איך מתדיינים פה.

רבקה כהן בנלולו: נכון.

עאידה תומא סלימאן: נכון, אז יאללה.

רבקה כהן בנלולו: תודה, אז גם הדברים שאנחנו רואים עכשיו, בעצם בגלל שבעצם, יש הרבה מקרים שגברים נלחמים עם הנשים, על הסוגייה של המזונות, בסופו של דבר, כשיש נגיד, אם היא זכאית לדיור ציבורי ועכשיו כבר אין את הבית העיקרי, בסדר, אז הסיוע בשכר דירה הוא מתחלק לשני הבתים, לכאורה, כי אין את הבית, היא מאבדת את הזכאות לדיור ציבורי.

רבקה כהן בנלולו: הילדים בעצם נפגעים מזה, כי אין להם את קורת הגג היציבה ובעצם, זה דבר שהוא קורה וגם, עצם העניין הזה, כן - -

עאידה תומא סלימאן: איך זה קורה?

עאידה תומא סלימאן: יש משמורת משותפת, בואי נגיד.

רבקה כהן בנלולו: יפה.

עאידה תומא סלימאן: ואז, היא מגישה בקשה ל-

רבקה כהן בנלולו: ואז, אין לה שלושה ילדים, כל הזמן בבית.

עאידה תומא סלימאן: לא יאומן.

רבקה כהן בנלולו: אני רוצה להתייחס רגע לעניין של המזונות, כי אם מבקשים מהנשים לוותר על המזונות, שהמזונות שלהם הם בטוחים עד גיל 18, או עד שינוי בפסק הדין, אבל אם לאותה אישה, לצורך העניין, יש חובות והיא תגיע לרשמת של הוצאה לפועל, הוצאה לפועל יגיד לה, למה את לא תובעת את הגבר למזונות ובעצם המדינה עצמה, שמה אותה בין הפטיש לסדן, לכי תתבעי מזונות, או אל תתבעי מזונות, או כן תיקחי מזונות, או הבטחת הכנסה, כשהבטחת הכנסה, אנחנו יודעים, הכי קל לשלול אותה, הכי קל, מספיק שאיחרת ברבע שעה למעגלי תעסוקה וכבר חודשיים אין לך הבטחת הכנסה, מספיק שעברת עוד איזה שקל וכבר נוצרים לך מנגנונים.

רבקה כהן בנלולו: המציאות הזאתי שמדינת ישראל, היום, שולחת שוטרים לפנות נשים נפגעות אלימות, מהאוהל למדרכה, או מתוך דירות של דיור ציבורי לרחוב ובמקביל, יושבת ועושה כנסים, לכאורה, לנשים שהוצאו מהבית, קוראת להן תצאו, אבל לאן הן יצאו?

עאידה תומא סלימאן: טוב, אני חייבת להגיד שאנחנו יכולות לשבת פה עוד שעות ולשמוע כל פעם, עוד פיסת מידע שמטלטלת אותי מחדש ומזעזעת אותי, אבל מה שברור, שאנחנו כבר שנים מדברות על זה, פשוט אני מאוד קשה לי להגיד את זה, אבל כנראה משרד הבינוי והשיכון וגם האוצר חיים בעולם אחר.

עאידה תומא סלימאן: למה אתם רק מעדכנים את הנהלים לרעה?

עאידה תומא סלימאן: כבר שנים מדברים, על שמשנים את הנהלים, כדי לפתור בעיות, בינתיים אני רואה שמהר מאוד, כל עניין המזונות וחלוקת המשמורת נכנס ישר.

עאידה תומא סלימאן: לוקחים אותו בחשבון, כבר מחלקים את הסיוע, אבל בנושאים אחרים, שיכולים לעבוד לטובת הנשים שנאבקות יום יום, איך להבטיח את מקומם של הילדים ואת פרנסתם.

עאידה תומא סלימאן: זה מתעכב.

עאידה תומא סלימאן: עכשיו אני מבינה שקבוצות הנשים, כנראה, לא יודעות לעשות לובינג באוצר ואצל מקבלי ההחלטות, כמו שקבוצות הגברים, שפתחתי את הדיון בזה מקושרים ויודעים לעשות את הלובינג ולשנות ישר מאוד את הנהלים.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהאטימות הזו, שבה מתייחסים לכל הנושא, לראות את הפקחים זורקים את הדברים של הילדים מהמקלט, בימים שאנחנו יודעים שיש גשם בחוץ.

עאידה תומא סלימאן: זה לא מתקבל על הדעת.

עאידה תומא סלימאן: אני ממש לא מצליחה להבין, איך יכול להיות שבדיקת קריטריונים ובדיקת תבחינים, יכולה להיתקע כל כך הרבה שנים ועוד להוסיף, תיקנו 1700 , במקום שבעה אחוז דיור ציבורי.

עאידה תומא סלימאן: את מי זה משרת?

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להבין, את משרד האוצר, את מי זה משרת?

קריאה: את מי שרוצה לחסל את הדיור הציבורי.

עאידה תומא סלימאן: שנייה, במקום דיור ציבורי, שהוא בבעלות המדינה, אתם מעבירים את זה לקבלנים, שיהיה להם חופשי, יבנו ולא ישלמו עבור הקרקעות כמו שצריך ולא יתרמו לפתרון הבעיה בתוך המדינה, אם זה לא שלטון בשרות ההון, אני לא מבינה כלום.

עאידה תומא סלימאן: בינתיים יש אזרחים ואזרחיות שנזרקים לרחובות ומדברים על 1700 שעדיין מתדיינים, אמרת לי.

עאידה תומא סלימאן: שמתדיינים, איך לעשות את זה ואיך לקנות את ה-1700 דירות ואיפה לקנות אותם ובאיזה מחיר לקנות אותם ואני בטוחה, שזה סוג הדיון שמתקיים עכשיו, אבל בינתיים, הבטחנו שפתרנו את הקבלנים משבעה אחוז דיור ציבורי, את זה כבר עשינו, עכשיו נחכה.

אוהד אמר: וב- 2019 שר האוצר כחלון התחייב לעדכן את הסכומים, ב-2019 שר האוצר כחלון התחייב לעדכן את סכומי הסיוע בשכר דירה, בגלל הבחירות זה לא קרה ועד היום זה לא קורה ואז הן צריכות להסתדר עם 1100 ₪ בשוק של נדל"ן שמשתגע.

דני גיגי: עאידה, יש פה מישהי שבאה, בשם תקווה, שממש חשוב לי, היא עשתה מאמץ, היא הגיעה לפה, היא אישה שאני רוצה שתדבר, זה חשוב לשמוע את הסיפור שלה.

דני גיגי: אני מצטער שאני אומר את זה, אבל אני הבאתי אותה לפה ואני רוצה שישמעו אותה, בסדר?

דני גיגי: זה ממש חשוב לי.

עאידה תומא סלימאן: כולם יודעים איפה נקודת החולשה שלי.

עאידה תומא סלימאן: שאומרים לי קולה של אישה, אז יודעים שקונים אותי.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה תקווה.

טספה וורקו: שלום.

טספה וורקו: שמי וורקו טספה, אני בת 25, אם חד-הורית לשלושה ילדים.

טספה וורקו: אני עברתי אלימות במשפחה, אם זה מצד אבא של האחים שלי הקטנים, אם זה מצד אחי האלכוהוליסט, ואם זה מצד האבות של הילדים שלי והגעתי למקלט נשים מוכות, שזה כבר הגיע לרמה של ממש, אני לא יכולתי כבר לנשום ואני חייה עם חובות ושהייתי כמה חודשים טובים במקלט לנשים מוכות וביקשתי דיור ציבורי, דיור לילדים שלי, מקום בו שיוכלו לישון ובלי דאגות, בלי כלום.

טספה וורקו: לפני שהבאתי את הילדים שלי, כבר הייתי בנערות בסיכון, כי לא ידעתי מה זה פנימייה, באמת, כדי ללמוד ולהתקדם בחיים שלי, גם שהיום הבן שלי, נתתי את הבן שלי לאבא שלו וכל ה- אני הייתי תמיד במצב כזה של, אני רוצה רק את הילדים שלי, לא רוצה כלום, תכוונו אותי, תעזרו לי, תעודדו אותי, קבלתי עד כדי כך את המצב הזה, שכאילו, בא לי למות, בא לי למות, לא בא לי את החיים האלה.

טספה וורקו: שלוש פעמים סירוב קיבלתי מזה, לפני שהבאתי את הילדים שלי, גם כמעט נאנסתי עם אלימות, לאף אחד לא פניתי, כי פחדתי מהמשפחה שלי ומהאחים שלי, אנשים קנו אותי באלכוהול, אנשים קנו אותי בדברים אחרים, לא אכלתי כלום, אני בחיים שלי לא סיפרתי כלום, לאף אחד לא שיתפתי את זה.

טספה וורקו: אף פעם אף אחד מהגורמים לא עזר לי, מלבד להכניס אותי לבוץ, לקבור אותי חייה ואני דרשתי וביקשתי מהם את – אני רוצה רק להצליח ללמוד – לא, אף אחד, שהיום אני רואה את הילדים שלי גדלים, אני אומרת מה אני אמורה לתת לילדים שלי, בעוד כמה חודשים, לא יהיה לי כבר את הבטחת הכנסה, אני מפחדת לתבוע את המזונות, אני מפחדת כי המכה האחרונה שלי שהייתי במקלט נשים מוכות, זה בגלל האבא של הבן שלי, הוא שבר עלי בקבוק בירה ואף אחד לא התייחס לזה ועדיין אני עם צלקת בגבה, שעדיין אני רואה אותה, יום, בוקר, צוהריים, לילה, ערב.

טספה וורקו: אין לי למי לפנות, אין לי דרך ללכת, הייתי ישנה בחוץ, שמתי את הילדים שלי, הבאתי את הבן שלי לאבא שלו, כי לא היה לי מקום.

טספה וורקו: שמתי את הבת שלי אצל סבתא שלה למשך כמה חודשים, התחלתי לעבוד, אנשים בחוץ הייתי חייבת להם כסף, הם פשוט גררו אותי מפה לשם עד שאני יביא להם את הכסף, הם לא נתנו לי לנוח, הייתי בורחת ממקום למקום, הדבר היחידי שהיה לי, זה רק באמת, כאילו, להוציא את עצמי מהמצבים האלה, של דיור, הדיור הזה, יש לי שלושה ילדים, אני מוסרת את הילדים לאבות שלהם, כי אין לי, זה אבות שגרמו לי לנזק, אנשים שלא פחות הזיקו לי גם בחוץ והיום שאני באה לפה, בזכות דני, כדי להראות, שלוש פעמים סירוב, קיבלתי ממשרד השיכון וועדת החריגים כבר שלוש פעמים פסלו אותי מזה.

טספה וורקו: למה?

טספה וורקו: למה?

טספה וורקו: אני רוצה את הילדים שלי בחזרה לחיים הטובים, שיהיה להם קורת גג, שיהיה להם מקום אחד קבוע, לא מבקשת יותר מזה, מצידי חדר ואני יישן בסלון, מצידי אני יישן בשירותים, אותי זה לא מעניין, הילדים שלי חשובים לי בחיים האלה, שום דבר לא ביקשתי, גם אחרי שהבאתי את הבן שלי, בגיל 14 וחצי, כדי לצאת מהמקום הזה, כדי לצמוח בחיים שלי, אבל לא, אף אחד לא נתן לי ועזר לי וליטף אותי ואמר לי תקווה אנחנו פה בשבילך, אף אחד.

טספה וורקו: אף אחד לא בא ועזר לי.

טספה וורקו: נשבר לי.

עאידה תומא סלימאן: סטפה, שאת אומרת ששלוש פעמים סרבו לך, מה היו אומרים למה היו מסרבים?

טספה וורקו: גודל המשפחה.

עאידה תומא סלימאן: גודל המשפחה?

קריאה: בגלל שהילד אצל האבא.

עאידה תומא סלימאן: אה בגלל שאחד הילדים נמצא אצל האבא.

גבי לסקי: כי אין לה איפה לגור, אז הילדים אצל האבא.

טספה וורקו: נשאר לי כמה חודשים ספציפיים שהבן שלי בן שנה וחצי עוד חצי שנה, אני גם יצטרך למסור את הילדים שלי לאבא שלהם, שבכלל הם נמצאים במקום לא לא - -

קריאה: לא טוב.

טספה וורקו: אני לא יודעת, אני לא יודעת איפה אני יהיה עוד חצי שנה, אני מקבלת ביטוח לאומי, אני בהריון בסיכון, כל הריון שלי היה בסיכון, משבוע 13 להריון של הבן שלי, אני מקבלת את הביטוח לאומי, אני לא עומדת עדיין בקריטריונים של לקבל דיור ציבורי, זה עניין של חודש שישי, חודש שישי נגמר לי החוזה, זה התשלום האחרון גם שיהיה לי, לשלם את השכר דירה ולשלם את החובות שלי וזה על סך רק 4,200 ₪ שאני חייה איתם, עם סיוע בשכר דירה.

טספה וורקו: קשה לי.

טספה וורקו: קשה לי, באמת, אני פונה אליכם בכל לשון של בקשה, אני רוצה להחזיר את הבן שלי, גם אם זה אומר, על החיים שלי, אני רוצה את הבן שלי,

עאידה תומא סלימאן: שנייה, שנייה

טספה וורקו: הבן שלי שילדתי רצו לקחת בגלל שאחי היה אלכוהוליסט והם אמרו לי את לא יכולה, כי את קטינה, נכון שאני קטינה, איפה הייתם כל השנים שרציתי להתקדם?

עאידה תומא סלימאן: טוב, אני, אין לי מה להגיד.

עאידה תומא סלימאן: זה קשה לי לראות אישה צעירה כל-כך שכבר עברה את כל זה.

עאידה תומא סלימאן: בגיל 25.

דני גיגי: אין להם איך לעזור לה, זאת הבעיה, אם היה לי איך לעזור לה, הייתי עוזר לה, אין.

נטליה פתחוב: יש איך לעזור, אם מישהו יבוא וייקח את המושכות לידיים היום, לא עוד שנה, לא עוד שנתיים, היום.

עאידה תומא סלימאן: בסדר, בסדר, תשמעו, אנחנו מכירים איך זה עובד, זה פשוט אטימות שאני לא מצליחה להבין אותה.

עאידה תומא סלימאן: אין לי, הייתי רוצה שישבו מולכן, את השרים, לא את הפקידים, את השרים, שכן יכולים לבוא ברגע אחד ולהגיד, עכשיו, עכשיו, אני מכנסת את הוועדה ואני משנה קריטריונים, גם שר האוצר, גם שר הבינוי והשיכון, אבל זה לא יכול להימשך, עד שלא יראו אתכן - שבעיניי, כנראה, למקבלי ההחלטות, אתן שקופות.

עאידה תומא סלימאן: אף אחד לא רואה אתכן - זה לא יכול להיות שאחרי ארבע שנים, אנחנו עדיין באותה נקודה ודנים באותם נקודות ודנים באותם קריטריונים ועכשיו אני יקבל מכתב שיגיד לי שמתכוונים לשנות את הקריטריונים ותקום וועדה ו- ו- ו- זה מה שקיבלתי ב-2017, שתדעו לכם.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להבין, כאשר דנים במקרה אחד, כמו תקווה, יש מישהו מהרווחה בתוך הדיון הזה, מישהו שבא עם ראייה שאומרת, איך מצילים את הילדים האלה, כי זה לא רק להציל אותה, זה להציל שלושה ילדים שיעלו לרווחה עוד מה שנים.

ענבל חרמוני: הם פנו, עוד הגדילו ראש, לוועדת חריגים וביקשו לשמוע מאיתנו קצת, אני יודעת שהם פנו לאיגוד, כי הם ככה, אומרים לעצמם, גם נראה לי, כי אין להם מספיק הכוונה.

דני גיגי: דקה לכל תיק, יש דקה לכל תיק.

דני גיגי: דקה

עאידה תומא סלימאן: שנייה, שנייה, אני לא יכולה לראות, איך גוזרים עתיד של משפחה ושל ילדים בלי התערבות של אנשי מקצוע.

עאידה תומא סלימאן: לא אנשי מקצוע בקריטריונים של משרד הבינוי והשיכון, אלא אנשי מקצוע שמהרווחה, שבאים ואומרים, תשמעו, ברגע שאתם מחליטים החלטה כזו, זה מה שייקרה, זה ההשלכות של ההחלטות.

עאידה תומא סלימאן: זה לא מתקבל על הדעת.

ענבל חרמוני: אני לא חושבת שזה מעניין אותם.

ענבל חרמוני: אבל זה לא מעניין אותם - -

עאידה תומא סלימאן: שנייה, שנייה, לא, לא, לא, שמעו, אנחנו כבר יודעים את כל מה שתגידו, בואו נהיה דוגרי, אתם רואים שאני מבינה את הכאב הזה, אז בואו, אנחנו באיזשהו שלב חייבים לסיים את הדיון.

עאידה תומא סלימאן: לא יכולים למשוך עוד ועוד ועוד.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה לקחת את הדיון למקום אחר.

עאידה תומא סלימאן: אז אני רוצה לתת לחה"כ גבי לסקי, שיושבת בשקט, למרות שהיא היחידה בעולם הזה, שיש לה את הזכות להתפרץ לדיון, לתת לה לדבר.

עאידה תומא סלימאן: בבקשה.

גבי לסקי: האמת היא שכל מה שאני רוצה להגיד, אני איתך במאה אחוז, אני פשוט חושבת כבוד היו"ר, שנראה לי שאנחנו צריכות, אם זה לא מתקדם, להניח על שולחן הכנסת, גם חוק על חובת תסקיר רווחה לוועדות חריגים, זאת אומרת להכניס אותכם בכוח אל תוך וועדות החריגים.

רות מנע: יש דוחות שפוטנציאלים, אבל - -

גבי לסקי: אז שיהיה שם עו"סית מלווה בתוך כל התיקים האלה.

גבי לסקי: אז זה דבר אחד ויכול להיות שאנחנו באמת לא יכולות לחכות לקריטריונים ועד באמת שישנו ויש כמה דברים שאנחנו צריכות להעלות בחקיקה, שאי אפשר לפגוע בנשים סופגות אלימות, בגלל חקיקה אחרת, א' הנושא הזה של ילדים, שאין לה מאיפה לקחת, אז הנושא של ילדים לא צריך להיות רלוונטי ובוודאי שזה לא יהיה עילה, שאין להם קורת גג, לא להביא את הילדים איתה ואז בגלל שהיא מעבירה אותם, כי אין לה איפה להשאיר אותם, אז שזה יהיה לרועץ וגם בנושא של מזונות והנושא של הבטחת הכנסה, נראה לי שבסופגות אלימות, אנחנו צריכות לתקן, להגיש הצעת חוק, אנחנו נתחיל להכין ביחד, אז אם זה לא בא מהמשרדים, אז זה יבוא מהכנסת.

עאידה תומא סלימאן: אני גם לא מצליחה להבין את הנושא הזה, של תקופת ההמתנה, של 12 חודשים, תקופת הכשרה של הביטוח הלאומי, אחרי שהן עוברו, ממזונות להבטחת הכנסה, כאילו, מה ההיגיון בנושא הזה, אני לא מבינה, אחרי שהמדינה, אישרה לה לעבור, ממזונות להבטחת הכנסה, היא צריכה לחכות 12 חודשים, כי יכול להיות, מה?

עאידה תומא סלימאן: שמצבה ישתנה?

עאידה תומא סלימאן: כי יכול להיות שהיא פתאום תהיה לא זכאית?

עאידה תומא סלימאן: אני לא מבינה את זה.

עאידה תומא סלימאן: קטונתי בלהבין את זה, להגיד לכם את האמת, אם זה לא רק עניין של דחיית תשלומים, של שיקולים כלכליים של האוצר ולא של אף אחד אחר, אני גם כן אפנה לביטוח הלאומי בנושא הזה וכנראה גם נצטרך לשנות את החוק וזה גם כן.

ענבל חרמוני: בהגדלת הסיוע בזמן שמחכים להגדלת הדירות, 1,000 ₪ בחודש.

עאידה תומא סלימאן: זה כן.

עאידה תומא סלימאן: תשמעו, כן גברתי ויש לך שתי דקות.

רביד ראכלין: אפילו דקה, זה נאמר מקודם לגבי - - -

עאידה תומא סלימאן: שם לפרוטוקול.

רביד ראכלין: שמי רביד ראכלין, אני אם חד-הורית לשבעה ילדים, אני לא זכאית לדיור ציבורי, כי אני מקבלת מזונות.

רביד ראכלין: בעבר ניסיתי לעבור להבטחת הכנסה, בהבטחת הכנסה הסכימו לתת לי, בתנאי שאני ילך לבית משפט ויבוא עם הגרוש ויחתום שאני מוותרת על מזונות, להבין שיש לי אפס מזונות, זה הבטחת הכנסה, זה לא קשור למשרד הבינוי.

רביד ראכלין: הבטחת הכנסה זה מה שרצו, שאני ייוותר על המזונות שלי לכל החיים, להבטחת הכנסה, אני עם שבעה ילדים, כן, אני לא יכולה להסתמך על הבטחת הכנסה.

רביד ראכלין: זה הדבר הראשון.

רביד ראכלין: הדבר השני, כשאמרתי את זה, לא שלוש פעמים, אני שבע פעמים, כל שנה דוחים אותי וכל שנה אני בוועדת חריגים, כל שנה, הפעם אני נמצאת באיזה וועדה פנימית, שאני מטופלת במילגם, לא מודעים לוועדה הזו, בטלפון שאני מתקשרת למשרד הבינוי, לא מודעים, שלחה לי נציגה ממשרד הבינוי שאני נמצאת בוועדה פנימית, בוחנים אם שווה לי לעבור להבטחת הכנסה.

רביד ראכלין: אז אני חייבת לומר משהו, אם אתם בוחנים אותי, אז תקראו לי ובואו נישב ונראה, אם זה בכלל מתאים לי, זה לא מה שמתאים לכם, כי אני בפשיטת רגל, אני בפשיטת רגל ואם אני מוותרת על מזונות, אין לי פשיטת רגל.

עאידה תומא סלימאן: את אחת מ-397 נשים שמסורבות בוועדה.

רביד ראכלין: כן, שבע שנים.

רביד ראכלין: שבע שנים.

רביד ראכלין: וכל פעם באמתלה אחרת,

עאידה תומא סלימאן: אין לי מילים.

רביד ראכלין: ואני מסבירה שאני לא יכולה לעבור להבטחת הכנסה, מביאה להם אישורים שאני בפשיטת רגל ולא עוזר.

עאידה תומא סלימאן: שמעו, את האמת, לא היה לי דיון שהתקשיתי לסכם אותו, כמו הדיון הזה, אני לא יודעת במה להתחיל ובמה לסיים, בלתי מתקבל על הדעת, המצב האבסורדי שאנחנו נמצאות בפניו, אם זה אימהות יחידניות, או אם זה נשים שורדות אלימות ואם זה בכלל, דיירי דיור ציבורי, זה הקבוצות הכי מוחלשות בתוך החברה שלנו ולכן מתייחסים אליכם ככה.

עאידה תומא סלימאן: לכן, לצערי הרב, כנראה, במדינה רק מי שיש לו כוח יכול להשיג את הדברים שהוא רוצה וכל הדיבורים על ערכים ועל ניסיון ותקציב הכי חברתי, ככה אמר, שר האוצר, שהוא מקדם את התקציב החברתי ביותר שהיה למדינה, הוא פספס, פספס אותכם ועוד כמה איזה עשרות דברים אחרים.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שבלתי מתקבל על הדעת, את ההזנחה הפושעת, או האפליה הפושעת הזאת, בטיפול במקרים האלה של הדיור הציבורי.

עאידה תומא סלימאן: לא מתקבל על הדעת, שפותרים את הקבלנים מהאחריות שלהם, בזה שהם משתמשים באדמות, כביכול, מדינה ובמקביל, נותנים 1700 דירות שעדיין מתדיינים איפה ייקנו אותם ואיך יקנו אותם ואם ייקנו אותם, לדיור הציבורי.

עאידה תומא סלימאן: אני חושבת שהרבה מהפעולות צריכות להיעשות, כדי לשנות מהקריטריונים ואנחנו לא נחכה, כי סמכנו את ידינו ב-2017, על הוועדה שרוצה לשנות את הקריטריונים, בינתיים לא השתנו הקריטריונים ולא בוחנים את התבחינים ולא משנים כלום.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו נפעל לשינויים גם בחקיקה.

עאידה תומא סלימאן: אני ייפנה לשר הבינוי והשיכון ויבקש שיגיע לדיון בוועדה, בנושא הזה.

עאידה תומא סלימאן: אני רוצה להאמין שאחרי שישמע את הסיפורים האלה, ישתנה אצלו משהו ויצא למאבק איתנו, אני רוצה להאמין, כי אחרת אני מאבדת תקווה בכל, אם לא ישמעו את הסיפורים האלה ולא יבינו, עד כמה הם פוגעים, לא רק בנשים הספציפיות האלה, אלא גם בילדים, אלא גם במרקם החברתי העתידי וגם באחריות של המדינה, הרי הנשים האלה ימשיכו להיות במעגל העוני והילדים שלהם יגדלו במצוקה וכמו שתקווה בת 25 וכבר יש לה שלושה ילדים והיא לא יודעת מה לעשות איתם, אם לא יעזרו לתקווה היום, יהיו להם עוד שלושה בעתיד שיצטרכו לתמוך בהם.

עאידה תומא סלימאן: אתם לא מבינים את זה, כאילו, אפילו משיקולים כלכליים גרידה של האוצר, תבינו את זה, מה שאתם משקיעים בו היום, חוסך מכם בעתיד.

עאידה תומא סלימאן: אני אפנה בפירוט לכל משרד, גם לביטוח הלאומי בעניין תקופת ההכשרה.

עאידה תומא סלימאן: גם למשרד הבינוי והשיכון, בעניין הקריטריונים.

עאידה תומא סלימאן: אני מבקשת שתעבירו לי את המידע שביקשתי.

עאידה תומא סלימאן: ולא שבוע ולא שבועיים, אלא תוך השבוע הזה, אני רוצה לקבל את המידע הזה.

עאידה תומא סלימאן: איפה עובר?

עאידה תומא סלימאן: איפה עובדים?

עאידה תומא סלימאן: איפה נמצאים בכל הנושא של בחינת התבחינים, גם הסטטיסטיקה של וועדת החריגים וגם מהאוצר, איפה עומדים בדיונים בעניין ה-1700 ואני יפנה גם כן לשר בבקשה שיגיע לדיון.

עאידה תומא סלימאן: את המקרה, אני רוצה שתעבירו ואם יש לכם מידה, על עוד מקרה בתוך ה-397 מקרים, או מקרים שלא ידעו את דרכם לתוך הוועדה, תאספו את החומר הזה ותשלחו לנו.

עאידה תומא סלימאן: אנחנו רוצים לעקוב אחרי זה ואני רוצה גם כן לקבל תשובות, בעניינה של פאלינה.

עאידה תומא סלימאן: זה לא יכול להיות שהיא תגיע כל שנתיים לוועדה ותמצא את עצמה בעוד ועוד בעיות מצטברות.

מיטל כהן: בבור יותר עמוק.

עאידה תומא סלימאן: כן.

עאידה תומא סלימאן: אני מודה לכולכן.

עאידה תומא סלימאן: לכולכם.

עאידה תומא סלימאן: גם אלה שבאו, כדי לשתף ואני מאוד מקווה שנצליח לספק תשובות, אני יודעת כבר שמגיעים לדיונים כאלה וחושבים לפעמים, שיש לנו תקווה שתצאי מפה ויש בידיים שלך תשובות, לצערי, זה לא מה שקורה במקרים האלה, אבל הקול שלך נשמע היום ואני מאוד מקווה שתהיי בטוחה שאנחנו נעקוב אחרי זה וננסה לבדוק מה קורה, גם במקרה שלך.

טספה וורקו: תודה.