הוועדה לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, כנסת 24, פרוטוקול מספר 17, 2021-11-16 10:00

גבי לסקי: בוקר טוב.

גבי לסקי: אני מאוד נרגשת לפתוח את הדיון של וועדה לשוויון מגדרי ומעמד האישה בנושא שלא מספיק מדברים בו ולא מספיק מטופל.

גבי לסקי: אני רוצה להודות ליו"ר הוועדה, חברת הכנסת עאידה תומא סולימאן שקיבלה את הבקשה של חברת הכנסת נעמה לזימי ושלי לקיים את הדיון הזה היום.

גבי לסקי: חברות וחברים, אני שמחה באמת לפתוח את הדיון, כחלק משבוע המודעות לקהילה הטרנסית כאן בכנסת, וזה המקום הראוי לקיים את הדיון החשוב הזה.

גבי לסקי: החברות והחברים שנמצאים, גם פה וגם בזום, מכירים מקרוב את הקשיים של הקהילה הטרנסית.

גבי לסקי: מכירים מקרוב את האלימות, את האפליה, את הפגיעה המוסדית שלא מאפשרת באופן רציף להגן על הזכויות של חברות וחברי הקהילה.

גבי לסקי: אנחנו גם מודעים ומודעות לנתונים הקשים.

גבי לסקי: אבל אנחנו גם יכולות, ביום הזה, להגיד גם לעצמנו שיש התקדמות מאוד גדולה - גם בקהילה וגם בחברה הישראלית.

גבי לסקי: לא מספיק, ולכן אנחנו עדיין צריכות את היום הזה.

גבי לסקי: אני רוצה שהיום נשמע את החברים והחברות בקהילה, לתת קול ומקום מכובד, לשמוע מה הצרכים של הקהילה.

גבי לסקי: אנחנו גם נשמע את משרדי הממשלה.

גבי לסקי: אני מקווה לשמוע מהמשרדים שיש התפתחות גדולה ברצון וביכולת ללכת צעד קדימה, רציני ואמיתי, כדי לממש את הזכויות של חברות וחברי הקהילה באופן כזה שאנחנו נדאג שלא תהיה אפליה יותר.

גבי לסקי: שהנשים והגברים בקהילה לא יהיו מודרים, שתהיה סובלנות, שלא תהיה אפליה, ושאנחנו נכיר בחברות וחברי הקהילה - במרכזיות שלהם בחברה הישראלית.

גבי לסקי: אין שום סיבה בעולם שהם יהיו מופלים ומודרים, בשום תפקיד ובשום מקום.

גבי לסקי: אני מעזה לומר: גם בתוך הבתים פנימה, שאנחנו לא מחוקקות לתוך הבית, אבל שאנחנו גם נוכל להשפיע על הקבלה של חברות וחברי הקהילה בכל המקומות וגם בתוך המשפחה.

גבי לסקי: אני מאוד שמחה לפתוח ולשמוע את הדברים של לינור אברג'יל, טרנסיות ישראל, שתציג בפנינו גם את הדו"ח ואת הרצונות של הקהילה, שאנחנו נוכל לשמוע ואחר כך גם ליישם.

לינור אברג'יל: בוקר טוב לכולם, תודה רבה לכבוד יושבת הראש וחברת הכנסת נעמה.

לינור אברג'יל: שמי לינור, אני מייסדת ומנכ"לית עמותת טרנסיות ישראל.

לינור אברג'יל: טרנסיות ישראל זו התאגדות של מאות ואפילו אלפי נשים טרנסיות, עובדות מין בעבר ובהווה, שהתנגדו לחוק איסור צריכת זנות תשע"ט-2019.

לינור אברג'יל: למעשה, כהתארגנות קהילתית אנחנו קיימות כבר שנים רבות.

לינור אברג'יל: בטרנסיות ישראל חברות טרנסיות שמגיעות מקבוצות מודרות ומוחלשות, טרנסיות מזרחיות, טרנסיות אתיופיות, טרנסיות ערביות, טרנסיות ממשפחות דתיות.

לינור אברג'יל: אנחנו נזרקנו מהבית ומהחברה רק בגלל מי שאנחנו.

לינור אברג'יל: בגלל אפליה ממוסדת, לא היה לנו מעולם לאן לפנות חוץ מאחת לשנייה.

לינור אברג'יל: בטרנסיות ישראל אנחנו בעצמנו ממלאות את הוואקום של המדינה.

לינור אברג'יל: כשמישהי חוטפת מכות ברחוב ולא יכולה לעבוד, אנחנו אוספות כסף ומשלמות לה שכר דירה, קונות לה אוכל ועוזרות עם טיפולים רפואיים.

לינור אברג'יל: ככה עשינו תמיד.

לינור אברג'יל: מתחת לרדאר - לא רק של הרשויות, אלא גם של החברה האזרחית והמגזר השלישי, כי גם שם אף אחד לא ראה אותנו.

לינור אברג'יל: אז הגיע החוק לאיסור צריכת זנות והכריח אותנו לצאת גם לרחוב, לתקשורת, להיות אקטיביסטיות ולהקים עמותה.

לינור אברג'יל: התרגלנו לחיות בשוליים, כשהמדינה דחפה אותנו לשם.

לינור אברג'יל: הקמנו בעצמנו את המנגנונים שלנו, של הקהילה לעזור אחת לשנייה, אבל אז באו והחליטו לרסק אותנו לגמרי.

לינור אברג'יל: דיברו כאן עלינו, על מה טוב לנו ומה אנחנו צריכות, בלי לשאול אותנו.

לינור אברג'יל: העבירו את החוק הזה בלי לתת אף פיתרון לבעיות האמיתיות של טרנסיות: דיור, זכויות, בריאות וטרנספוביה.

לינור אברג'יל: כשאחת החברות שלנו שוכבת בבית חצי מתה, אנחנו אוספות כסף לשלם לה שכר דירה, חשבונות ואוכל.

לינור אברג'יל: הכרחתם אותנו להפוך גם לפעילות פוליטיות, בזמן שאנחנו עסוקות בלשרוד בקושי ולעזור לחברות שלנו להישאר בחיים.

לינור אברג'יל: הכרחתם אותנו להיכנס לפעילות פוליטית.

לינור אברג'יל: הקמנו את טרנסיות ישראל כעמותה רשמית, כדי שתפסיקו לדבר עלינו ולחוקק כל מיני חוקים מעלינו.

לינור אברג'יל: אנחנו עושות גם את זה בהתנדבות.

לינור אברג'יל: כתבנו ניירות עמדה, גייסנו תמיכה רחבה של ארגוני החברה האזרחית, הגענו להשתתף בדיונים, שלחנו ניירות עמדה ועדיין - כלום לא השתנה.

לינור אברג'יל: לא מתייחסים אלינו, משתיקים אותנו בוועדות, מתעלמים וממשיכים לדבר מעלינו.

לינור אברג'יל: התוצאה היא מדיניות רצחנית.

לינור אברג'יל: לפני מספר שבועות צעירה טרנסית פלסטינית התאבדה אחרי שהוציאו אותה מהוסטל לצעירות כי היא לא מספיק נשית.

לינור אברג'יל: מה הפיתרון שהציעו בוועדה הזאת?

לינור אברג'יל: להרחיב מענים שגם ככה לא רלוונטיים לנו.

לינור אברג'יל: כבר יותר משנתיים אנחנו דורשות שימחקו לנו רישומים במשטרה - רישומים שפתחו למי שמנסה לשרוד במדינה שרוצה שהיא תמות.

לינור אברג'יל: הבקשות שלנו לקדם מתווה למחיקת הרישומים, עד היום נתקלו בהתעלמות מוחלטת.

לינור אברג'יל: אבל הקריאות להגביר את האכיפה המשטרתית עלינו ולשלוח אלינו עוד משטרה - אלה נשמעות שוב ושוב, גם בוועדה הזאת, וזוכות לתמיכה.

לינור אברג'יל: אני מרגישה מגוחכת לומר את המובן מאליו, אבל כנראה זה לא ברור: המשטרה לא מגנה ולא עוזרת לטרנסיות - בטח שלא לטרנסיות מזרחיות, אתיופיות או ערביות, ובטח שטרנסיות מזרחיות, אתיופיות וערביות שעובדות במעגל הזנות.

לינור אברג'יל: טרנסיות בישראל הן חצי אחוז מהנשים בישראל, ולכן אחוזים כל כך נמוכים מהאוכלוסייה הם השוליים של השוליים של הבטן הרכה של ישראל.

לינור אברג'יל: אני רוצה לספר לכן על חווית הסרסור הקשה שטרנסיות עוברות למגל הזנות.

לינור אברג'יל: התהליך של טרנסית מנער, או זכר, להתאמה מגדרית לאישה ונקבה כרוכה בתלאות רבות והרבה אומץ.

לינור אברג'יל: זה מתחיל ביציאה מהארון הטרנסי והבנה שיש לך זהות מגדרית שאינה תואמת את המין הביולוגי אליו הוסללת.

לינור אברג'יל: ברוב המקרים התוצאה תהיה זריקה מהבית לחיי רחוב בגיל נורא צעיר.

לינור אברג'יל: משם, לצורך המאבק להתחיל את התהליך השלם - שינוי נראות שעולה המון כסף: לייזר, הורמונים, שיער, איפור, ייעוץ והכוונה שהם רק תחילת התהליך.

לינור אברג'יל: משם למגורים בעיר המקלט, תל אביב, עם בעלי דירה שלא רוצים להשכיר לך דירה.

לינור אברג'יל: הצורך למצוא עבודה שתממן לך גם את המגורים וגם את תחילת התהליך, כשבכלל את בכיתה י"א או י"ב.

לינור אברג'יל: הוועדה להתאמה מגדרית בתל השומר וזמן המתנה של חמש שנים לניתוח מציל חיים מביאה אותך לחיות עם מחלה שאין לה פיתרון מיידי.

לינור אברג'יל: ועדיין לא דיברתי על הניתוחים להשלמת המראה הנקבי.

לינור אברג'יל: ניכור חברתי, אלימות, לעג וזלזול הם רק מנות הפתיחה בתפריט הזה.

לינור אברג'יל: כשאין לטרנסית עורף משפחתי ואין לה תמיכה, ויש לה מדינה שמוליכה אותה לעבודות מין, וברוב המקרים יהיה מצב גם שלא תהיה לה שפה, נראות או אזרחות - עבודות המין הן הפיתרון היחידי שמציל חיים.

לינור אברג'יל: אותו סרסור שאליו דיברתי הוא הסרסור של המדינה.

לינור אברג'יל: המדינה לא נותנת לטרנסיות לעבור תהליך אמיתי, כי למה שהמדינה, קופת החולים או בתי החולים יתייחסו לחצי אחוז מהאנשים בישראל?

לינור אברג'יל: אנחנו בטרנסיות ישראל מנסות ללא חת לדבר מול חברי הכנסת, ואפילו בזמן שאני רושמת את המסמך הזה בפעם העשירית אני לא יודעת בכלל אם הייתי זוכה - במקרה הזה זכיתי - להקריא אותו.

לינור אברג'יל: כמה קל לשלוח אלינו משטרה, כאילו להציל אותנו.

לינור אברג'יל: לא רק לעמוד מול אותן נשים וטרנסיות שבאות ואומרות בפה מלא: יש בנות שבוחרות בעבודת המין.

לינור אברג'יל: אותן נשים שלא ירצו להיות מוסללות להיות יועצות יופי בפארמים או בדוכני מזון.

לינור אברג'יל: טרנסיות מערי פריפריה, ממשפחות דתיות, מזרחיות, אתיופיות וערביות, שאין להן את האפשרות - למי שיושבות כאן בוועדות - להיות עורכות דין, לוביסטיות, חברות כנסת.

לינור אברג'יל: זה טבעי עבורכן לשלוח אותנו לעבוד בעבודות שירות בשכר מינימום.

לינור אברג'יל: אני כאן, בשם טרנסיות ישראל שדורשות קידום, שתסירו את כל החסמים שאתם יצרתם קודם.

לינור אברג'יל: אם יהיו לנו אותן אפשרויות לבחור, אחר כך יהיה אפשר לדבר על איסור צריכת זנות.

לינור אברג'יל: כשאנחנו מדברים על להסליל טרנסיות לעבודות כמו מקצועות היופי - זה לא פיתרון לטרנסיות.

לינור אברג'יל: זה לא 'אז לכו תעבדו בהיי-טק'.

לינור אברג'יל: בואו תנו לנו לסיים כיתה י"ב.

לינור אברג'יל: בנות שנשלחות מהבית בגיל נורא מוקדם.

לינור אברג'יל: אנחנו כבר נושקים ל-2022 ומשרד הרווחה מדבר על עוד מעט, ויש לנו עוד תוכניות במגירה ועוד חתימות ועוד קצת תוכניות, אג"חים חברתיים של SFI שעדיין לא נחתמו.

לינור אברג'יל: קרנות פילנטרופיות: קרן שוסטרמן שאומרת - בואו, תחתמו כבר על הבית הטרנסי, משרד הרווחה.

לינור אברג'יל: ועדיין, הבירוקרטיה שפשוט אין לה ערך לחיי אדם.

לינור אברג'יל: אנחנו יושבים כבר כמה חודשים על הדבר הזה.

לינור אברג'יל: טרנסיות ועובדות מין מושפלות ועוברות גיהנום מול אכיפה משטרתית והשפלה על ידי תפיסתן בשעת מעשה, עם פנסים ומצלמות גוף, ערומות מול שוטרים.

לינור אברג'יל: למרות שהבטיחו שתהיה עובדת סוציאלית מלווה בחוק ההפללה, לא עבדה עד עכשיו שום עובדת סוציאלית מלווה מול המשטרה.

לינור אברג'יל: לסיכום, אני מבקשת מיו"ר הוועדה והנוכחים והנוכחות: אל תשאלו אותנו בעוד ועדות מה אנחנו צריכות.

לינור אברג'יל: בשנת 2022 אתם כבר צריכים לבוא עם פתרונות לאוכלוסיית הנשים והטרנסיות בעבודות המין.

לינור אברג'יל: אנחנו לא צריכות משטרה, ואנחנו לא צריכות שתשבו שעות ותדונו ביניכם איך להציל אותנו.

לינור אברג'יל: אנחנו כבר עושות את זה שנים.

לינור אברג'יל: במקום להעביר עוד משאבים לאכיפה, או למענים לא רלוונטיים, או לעמותות לובי שעושות קריירה מלדבר אלינו - בואו תתמכו במנגנונים חברתיים של הקהילה הזאת שכבר קיימת.

לינור אברג'יל: אני אומרת: תעזרו לארגונים, למגזר השלישי - מעברים, טרנסיות ישראל, פרויקט גילה, ברית הלביאות, המרכז הגאה.

לינור אברג'יל: אלה ארגונים שעובדים בשטח עם טרנסיות.

לינור אברג'יל: לא ארגונים אחרים שעוזרים גם וגם וגם.

לינור אברג'יל: כשאתם רוצים לדבר על הקהילה הטרנסית ועל נשים בזנות, פשוט בואו ותדברו איתנו.

לינור אברג'יל: טרנסיות ישראל, עם ארגמן - איגוד החשפניות.

לינור אברג'יל: הם הארגונים היחידים שהקימו עובדות המין בישראל.

לינור אברג'יל: אני אחדש גם לכולם: אנחנו לא בגיבוי של אף אחד מהסרסורים ולא בעזרת שום עבריינים.

לינור אברג'יל: אנחנו קמנו כי באמת דחקו אותנו לפינה.

לינור אברג'יל: תודה רבה.

גבי לסקי: תודה רבה, לינור.

גבי לסקי: הדיון הזה היום הוא באמת כדי לשמוע, ואני מאוד מקווה שאנחנו נצא היום עם בשורות טובות מהמשרדים בעניינים בדיוק שהעלית.

גבי לסקי: אני מפנה עכשיו לאלישע אלכסנדר, מנכ"ל עמותת מעברים.

אלישע אלכסנדר: שלום לכולם.

אלישע אלכסנדר: תודה רבה על הדיון.

אלישע אלכסנדר: אני מאוד רוצה להתחבר לדברים של לינור.

אלישע אלכסנדר: כבר באמת לא צריך לשאול אותנו מה אנחנו צריכים, כי אנחנו אמרנו את זה באין ספור ועדות וניירות עמדה, וזה הזמן להתחיל ליישם.

אלישע אלכסנדר: אני אדבר ממש בקצרה על רשימה של דברים שפשוט אפשר ליישם אותם: הם נמצאים, נכתבו ונאמרו.

אלישע אלכסנדר: קודם כל אני רוצה לדבר על הנתונים שיש לנו מהשטח.

אלישע אלכסנדר: אני מעמותת מעברים - מרכז הידע הטרנסי הגדול בישראל.

אלישע אלכסנדר: אנחנו מפעילים את מערך עו"ס טרנס בתמיכת ומימון הרווחה.

אלישע אלכסנדר: אנחנו מקבלים בסביבות 150 פניות בחודש וזה רק נהיה יותר ויותר עמוס.

אלישע אלכסנדר: לאחרונה אנחנו עדים לעלייה בפניות של אנשי מקצוע - בין היתר כי פשוט חסרים נהלים והכשרות, כולל לאנשים שהם בעצם עובדי מדינה.

אלישע אלכסנדר: אנחנו ממש מבקשים: צריך להגביר את הנושא של הכשרות וכתיבת נהלים רלוונטיים, כדי שלא יפנו אלינו שנייעץ להם.

אלישע אלכסנדר: אני אתן בתור דוגמה: יש את משרד החינוך, את שפ"י.

אלישע אלכסנדר: אנחנו ישבנו ביחד וכתבנו טיוטה מאוד יפה של המלצות, איך לשלב תלמידים טרנסים בבתי ספר, אבל זה עוד לא פורסם.

אלישע אלכסנדר: כבר עברו שבע שנים, משהו כזה, והגיע הזמן שזה יפורסם.

אלישע אלכסנדר: כלומר, הפנטזיה שלנו זה חוז"ר מנכ"ל, אבל לפחות המלצות.

אלישע אלכסנדר: לפחות שיהיה משהו רשמי ולא יבואו אלינו כדי לשאול.

אלישע אלכסנדר: דבר נוסף: השבוע זה שבוע המודעות, ובסוף השבוע יש לנו את יום הזיכרון.

אלישע אלכסנדר: יש הרבה סיבות לאובדנות בקהילה שלנו.

אלישע אלכסנדר: אחת מהן, מוכחת על פי מחקרים, זה הנושא של הקושי לשנות את סעיף המין.

אלישע אלכסנדר: כלומר: העדר סעיף מין תואם זה משהו שחושף אותנו לאפליה, לאלימות.

אלישע אלכסנדר: גם אם אני נוסע לחו"ל עם דרכון שלא תואם זה יכול מאוד לסכן אותי, וזו גם אמירה של המדינה.

אלישע אלכסנדר: כלומר, כל עוד המדינה לא מכירה במגדר שלי, למה שמישהו ברחוב יכיר במגדר שלי?

אלישע אלכסנדר: כבר הייתה ועדה שהתכנסה, ועדה בין משרדית של משרד המשפטים, משרד הבריאות ומשרד הרווחה.

אלישע אלכסנדר: כולם הסכימו שאפשר לסדר את זה ולהעביר את זה למשרד המשפטים.

אלישע אלכסנדר: אני לא יודע מה קרה בנידון.

גבי לסקי: אנחנו נשמע את הנציגים אחר כך.

אלישע אלכסנדר: נהדר ונפלא.

אלישע אלכסנדר: בנוסף, משרד הבריאות - היו הרבה הבטחות.

אלישע אלכסנדר: אני לא רוצה לחזור עליהן, אבל הנוהל הפנימי של הוועדה, שצריך להיות מפורסם, קיצור תורים וכולי, וגם הנוהל של משרד הרווחה שאני יודע שהוא בעבודה, אבל באמת צריך לקדם את זה.

אלישע אלכסנדר: לבסוף, משהו שלא היה בוועדה הבין המשרדית זה נושא של ביטוח לאומי.

אלישע אלכסנדר: בזכות לינור וטרנסיות ישראל נוצר נוהל חדש ומצוין, אבל הוא לא מיושם.

אלישע אלכסנדר: זה נהדר שיש נוהל, וזה מבורך, אבל אנחנו מאוד מבקשים להתחיל ליישם אותו בשטח, אחרת זו חתיכת נייר.

אלישע אלכסנדר: אלה הדברים שרציתי להגיד, אבל באמת הגיע הזמן ליישם ולא שרק נעלה את הדברים עוד פעם ועוד פעם.

אלישע אלכסנדר: תודה רבה.

גבי לסקי: תודה, אלישע.

גבי לסקי: מיכל סטולר מפרויקט גילה.

מיכל סטולר: לינור ואלישע כבר הציגו את רוב הדברים, ואני אחזור על זה שיש דו"ח בין משרדי שנכתב.

מיכל סטולר: רוב ההמלצות לא יושמו עד עכשיו, ואני רוצה לגעת בחלק קטן מזה שנוגע לבריאות, כי זה תחום שאני מתעסקת בו הרבה.

מיכל סטולר: בדיוק בימים אלו סיימתי מחקר שערכתי בנושא במסגרת עבודת התזה שלי.

מיכל סטולר: מה שאני גיליתי לא מפתיע את מי שנמצאות בשטח, וזה שרוב מי שרוצות לעשות ניתוחים להתאמה מגדרית מממנות אותם באופן פרטי.

מיכל סטולר: מי שכן פונות לוועדה, אלה מי שאין להן ברירה: מהגרות, מי שנסמכות על קצבאות נכות.

מיכל סטולר: בעיקר נשים טרנסיות, שהניתוחים שלהן יותר יקרים והן רוצות יותר ניתוחים הרבה פעמים.

מיכל סטולר: אלה מי שאין להן תמיכה כלכלית מהמשפחה.

מיכל סטולר: אלה מי שפונות למענים הציבוריים, שהם לא מספיק טובים, לא מספיק נגישים.

מיכל סטולר: צריכות לחכות גם חמש שנים אחרי שעוברות ועדה שאורכת שנה, להתמודד עם קשיים בהנפקת טופסי 17 שהקופות לא תמיד נותנות, בגלל שהקופות לא מכירות את הוועדה הזאת.

מיכל סטולר: גם את המידע על הוועדה, צריך לקבל מחברות, כי האתרים הממשלתיים בכלל לא נותנים מידע, או שהמידע בהם הוא לא רלוונטי.

מיכל סטולר: למשל, באתר של שיבא רשום שהוועדה לוקחת שנתיים, למרות שכבר ב-2014 זה השתנה ונדרש מעקב רק של שנה.

מיכל סטולר: שוב, הדברים האלה כבר נאמרו.

מיכל סטולר: היינו בפורומים עם משרדי הממשלה ואמרנו את כל זה.

מיכל סטולר: הגיע הזמן להתחיל ליישם ולשנות.

מיכל סטולר: אנחנו לא צריכים לחכות שבע שנים לפרסום של נוהל.

מיכל סטולר: זה לא נתפס.

מיכל סטולר: היה רשום בחוזר מנכ"ל מ-2014 שנוהל צריך להתפרסם תוך 45 יום.

מיכל סטולר: מה קרה?

מיכל סטולר: למה אנחנו צריכות לשמוע מפה לאוזן, במקום שמשרדים ממשלתיים יגידו לנו מה הזכויות שלנו?

מיכל סטולר: זה חלק מהאחריות של השירותים הממשלתיים.

גבי לסקי: תודה.

גבי לסקי: יש נציגים ממשרד הבריאות שאחר כך יתנו מענה ונשמע מה יש להם להגיד.

גבי לסקי: אם יש לנו עוד שאלות אנחנו נוכל לענות.

גבי לסקי: עמית פל, עובדת סוציאלית, אחראית על הקשר עם הקהילה הטרנסית בקופת חולים לאומית.

עמית פל: שלום.

עמית פל: קוראים לי עמית, לשון פנייה את.

עמית פל: אני עובדת סוציאלית ופסיכותרפיסטית.

עמית פל: אני עובדת בקופת חולים לאומית, בעיקרון בתחום הבקרה והרצף הטיפולי בתחום בריאות הנפש.

עמית פל: מלפני שנה, בעצם ביום שיצאתי מהארון כאישה טרנסית בעבודה, גם אחראית על הקשר לקהילת הקשת הטרנסית בקופה.

עמית פל: דיברנו על קופות חולים.

עמית פל: בתפקיד הזה אני עושה הרבה מאוד דברים מגוונים.

עמית פל: אני בעצם מענה לפניות מכל הגופים וגם פניות פרטיות של אנשים על הקשת, שיכולים לפנות אלי בכל דרך, כדי לפתור בעיות שבדרך אחרת מאוד קשה לפתור אותן: בירוקרטיה, התחייבויות לכל מיני מקומות.

עמית פל: קיבלתי פנייה ממש היום בבוקר על רופא שלא קיבל איזשהו טופס נכון, אז הוא לא רשם טיפול הורמונלי למישהי שבטיפול, ואנחנו יודעות מה עלול לקרות אם מפסיקים טיפול.

עמית פל: אני משמשת גורם יועץ לכל אנשי ונשות המקצוע לגבי טיפול בקהילה, ואני באמת רואה, וגם רופאים, רופאות ופסיכיאטריות אומרות - אין לנו את הידע.

עמית פל: באמת מתקשרות אלי לגבי כל דבר - גם רפואי וגם פסיכיאטרי.

עמית פל: אני לפעמים קוראת או מעיינת בתיקי מטופלים ומטופלות כדי לראות שכותבים נכון בתיק שלהם, לפי לשון הפנייה שהם ביקשו.

עמית פל: יש לי גם את המעמד והיכולת בעבודה לעשות דברים ולהפנות לוועדות חריגים, פשוט כדי לעזור לקהילה.

עמית פל: זה באמת משהו שהוא בנפש שלי.

עמית פל: אני גם כותבת מכתבים לטיפול הורמונלי.

עמית פל: אני מספרת את זה, כי אני חושבת שכל גוף שמטפל באנשים צריך שיהיה לו מנטור או מנטורית מהקהילה, כייעוץ.

עמית פל: כשאני מייעצת, אני מייעצת קודם כל כי אני אישה טרנסית ורק אחר כך כאשת מקצוע, כי פשוט אין הבנה.

עמית פל: ואין הבנה על הדברים שאנחנו עוברות בתהליך.

עמית פל: אני לא שונה בהשפעה של ההורמונים או בבירוקרטיה שאני צריכה לעבור בעצמי כדי להשיג דברים.

עמית פל: אני חושבת שכנוהל, כל גוף, כל קופת חולים, כל ארגון רווחה ובתי חולים, צריכים גם יועץ או יועצת מהקהילה, כי זה פשוט משפר את הטיפול, מייעל אותו וחוסך זמן, ומאוד קשה לעסוק בבירוקרטיה.

עמית פל: זה הדבר הראשון שרציתי להגיד.

עמית פל: אני עושה גם דברים אחרים: אנחנו מנסות להקים עכשיו בית מאזן דרך סוטריה, שיהיה בנוסף לבתים המאזנים האחרים לקהילה הטרנסית, מתוך הבנה שלפעמים מאוד קשה להיות במסגרות אשפוז רגילות.

עמית פל: הייתה גם כוונה לעשות מחלקה כזאת באחד מבתי החולים וזה כרגע ירד.

עמית פל: שוב, כמענה נוסף ולא כמענה בלעדי, צריך שתהיה גם מסגרת כזו.

עמית פל: כך גם מסגרות טיפוליות ייעודיות, ואני יודעת שעובדות על זה.

עמית פל: אני הייתי בהשתלמות במרכז לטיפול הקשת הטרנסית בהמבורג - בניין ענק בפקולטה לרפואה, ששם נותנים את כל הטיפול שצריך, וזה פשוט היה מאוד מרגש.

עמית פל: ניסיתי להכניס עבודה גם בצבא, של עצמי, נגיד, במילואים.

עמית פל: אני יודעת שהצבא מאוד מתקדם והוא מטפל נפלא, ויש אנשי מקצוע טובים, אבל כל מי שמרכזת את התחום זאת מש"קית, שכמה שהיא עושה עבודה מעולה - אני עדיין חושבת שצריך קצת יותר.

עמית פל: אלה הדברים שרציתי להגיד.

עמית פל: אני רק רוצה להגיד בנימה אישית: אני סיימתי ועדה להתאמה מגדרית לפני חצי שנה.

עמית פל: אני בת 51.

עמית פל: הניתוח שלי ביולי 2025, ואני חושבת שזה לא יכול להימשך ככה.

עמית פל: תודה.

גבי לסקי: תודה רבה, עמית.

גבי לסקי: שרית בן שימול, בבקשה.

שרית בן שימול: תודה רבה.

שרית בן שימול: בוקר טוב.

שרית בן שימול: אני שרית בן שימול ואני מנהלת את ארגון ברית הלביאות - ארגון של הורים לילדים טרנסג'נדרים ומגווני מגדר.

שרית בן שימול: אני אמא לילד טרנס בן 21.

שרית בן שימול: בארגון שלי חברות וחברים משפחות עם ילדים מגיל 3 ועד גיל 24, ועוד.

שרית בן שימול: אחר כך הם כבר פחות תחת הארגון שלנו.

שרית בן שימול: אני חושבת שצריך רגע לשים על המפה את השיח סביב הילדים האלה, שהם קיימים בתוך הקהילה ואי אפשר להמשיך להתעלם מהם.

שרית בן שימול: צריך להבין שגיוון מגדרי קיים, ללא כל קשר - לא לגיל ההתבגרות, לא להתפתחות מינית, לא לגובה, לא למשקל, ולא לאיזו משפחה גדלת בה.

שרית בן שימול: ילדים מרגישים חוסר התאמה למין הביולוגי שלהם מהרגע שהם מתחילים להבין את עצמם ומתחילים לראות שיכול להיות שמה שהחברה רואה בהם - הם רואים משהו אחר.

שרית בן שימול: נכון, יש גם כאלה שמגיעים לתובנה הזאת בגילאים מאוחרים יותר, סביב גיל ההתבגרות או בגילאים הרבה יותר בוגרים; זה לא סותר.

שרית בן שימול: אבל צריך לשים את השיח שבסופו של דבר, נכון להיום, המודעות חייבת לעלות לעובדה הזאת, שיש ילדים מגילאי שנתיים, שלוש, חמש, שבע.

שרית בן שימול: גני ילדים, בתי ספר, יסודי, חטיבה, תיכון וצבא, והילדים האלה צריכים לקבל מענה.

שרית בן שימול: הקשיים שיש כרגע לילדים האלה, הם בכמה מישורים: הראשון הוא בעצם במשרד החינוך.

שרית בן שימול: אין היום, כמו שנאמר, שום נוהל מובנה ומסודר שנותן מענה שהוא לא במשיכה, אלא בדחיפה.

שרית בן שימול: שמישהו מוריד הנחיה מה צריך לעשות, אם כרגע מגיעה משפחה ולילד יש צורך שיפנו אליו בלשון פנייה אחרת.

שרית בן שימול: זה רק אם אותה גננת תגדיל ראש, או אותה מורה תתחליט להיות צדיקה, או אותה מנהלת תחליט להיות לוחמת.

שרית בן שימול: אז היא תפנה, והיא תוכל להזמין את חוש"ן (ארגון החינוך וההסברה של הקהילה הלהט"בית), היא תוכל להזמין ארגונים כדי שיתנו הדרכה, והיא תוכל לפנות גם למשרד החינוך כדי לקבל מענים שגם קיימים בתוך משרד החינוך.

שרית בן שימול: אבל אף אחד לא גורם לאותה מורה לבוא ולפנות ולקבל את המענים האלה.

שרית בן שימול: כך שהילדים האלה בעצם מסתובבים עם איזושהי תחושה שגם ככה קשה להם להביע את עצמם וקשה להם להביא את עצמם לידי ביטוי, וכשהם כבר מדברים את זה, הם לא מקבלים בעצם שום מענה.

שרית בן שימול: לא פעם אנחנו מקבלות תשובות של - חכו, זה לא הזמן עכשיו לצאת, זה לא הטיימינג הנכון.

שרית בן שימול: אנחנו נמצאים לפני מסיבות בת מצווה, זה לא הזמן לדבר על זה עכשיו.

שרית בן שימול: יש פה צורך קיומי.

שרית בן שימול: הילדים האלה לא עושים את זה כי זה מגניב.

שרית בן שימול: הילדים האלה לא באים ומביעים את חוסר ההתאמה המגדרי שלהם כי זה קול, משהו חברתי או נורא נחמד.

שרית בן שימול: זה לא לעשות פירסינג באוזן.

שרית בן שימול: זה להיות בגוף הלא נכון.

שרית בן שימול: זה להבין שהנשמה שלך מתקיימת בגוף הלא נכון.

שרית בן שימול: הילדים האלה צריכים לקבל מענים - הן בעולמות החינוך, שזה אומר מעבר חברתי, לפנות אליהם בלשון הפנייה המבוקש, לפנות אליהם בשם שלפעמים הם בוחרים לשנות.

שרית בן שימול: לתת להם מענים מבחינת מה שקורה בתוך כל מסגרות החינוך, מהיום הראשון ועד שהם מסיימים את בית הספר והלאה.

שרית בן שימול: איך להגיע לשירותים, איך לצאת לטיולים שנתיים, תלבושת בית ספר שהם יוכלו ללבוש מה שהם רוצים, חלוקה מגדרית שיש בתוך בתי הספר - באיזה שיעור ספורט הם חייבים להשתתף; האם הם חייבים להיות בשיעור של בנות או של בנים.

שרית בן שימול: ואם אני א-בינארי?

שרית בן שימול: ואם אני לא מגדיר את עצמי באופן בינארי - נולדתי כנקבה ואני מזדהה כזכר?

שרית בן שימול: אז מה אני אמור לעשות?

שרית בן שימול: למה אין לי את אפשרות הבחירה?

שרית בן שימול: אני יכולה לדבר יומיים רק על מה שקורה במשרד החינוך.

שרית בן שימול: אני רוצה להעלות עוד שתי נקודות סופר חשובות.

שרית בן שימול: בעולם של מערכת הבריאות: מערכת הבריאות, כמו שכבר נאמר פה - להיכנס לוועדה להתאמה מגדרית מתחיל רק מגיל 18.

שרית בן שימול: צריך להבין שהילדים האלה הרבה פעמים נמצאים בליווי ובטיפול כבר הרבה מאוד שנים, הם כבר קיבלו את האישור של אנשי הטיפול ושל כל הגורמים שבדקו שאכן מדובר במשהו עקבי ולא משהו חד פעמי.

שרית בן שימול: אף אחד לא בא לעשות שום שינוי כי בוקר אחד קמתי והחלטתי שמשהו לא נראה לי.

שרית בן שימול: הילדים האלה מלווים על ידי אנשי מקצוע, על ידי עובדות סוציאליות שמתמחות בנושא, פסיכולוגים ופסיכיאטרים, כדי לזהות ולהבין שאכן מדובר בדיספוריה מגדרית.

שרית בן שימול: מה שישפר את איכות החיים שלהם, זה שיאפשרו להם לחיות במגדר הנכון.

שרית בן שימול: וכן - לפעמים זה גם כולל טיפול רפואי.

שרית בן שימול: טיפולים הורמונליים יש אפשרות לעשות היום, במחלקות אנדוקריניות במגוון בתי חולים בארץ.

שרית בן שימול: אבל לגבי כל מה שקשור לניתוחי התאמה מגדרית, הם צריכים להמתין לגיל 18.

שרית בן שימול: אני רק אתן נקודה אחת פה: ניתוח להתאמה מגדרית לבנים, FTM (נקבה אל זכר) שנולדו כנקבות ורוצים להתאים את החזה הנשי לחזה גברי, מבוצע בארץ באופן פרטי מגיל 14.

שרית בן שימול: זאת אומרת שמשפחה שיש לה את האפשרות הכלכלית או ביטוח רפואי מספיק מפואר, יכולה לאפשר לילד שלה לעקור מתוכו את הנגע הזה שהוא לא יכול להסתובב בגללו ברחוב, וללכת ולעשות את אותו ניתוח על ידי מיטב המומחים והמנתחים - לעשות את זה בגיל 14 כבר.

שרית בן שימול: אבל אם ידך לא משגת, והמשפחה שלך לא יכולה להרשות לעצמה, אז לך תמתין לגיל 18, תתחיל את התהליך של הוועדה בגיל 18, כדי שאולי בעוד שנתיים, שלוש, ארבע, יאפשרו לך לעשות את הניתוח הזה.

שרית בן שימול: נושא נוסף בעניין הבריאות - אני מציגה את הדברים שרלוונטיים לילדים המאוד צעירים.

שרית בן שימול: זה הנושא של שימור פוריות.

שרית בן שימול: היום, במגוון תחומים אחרים, במידה וילדים צריכים לעבור איזשהם הליכים רפואיים כאלה או אחרים, מאפשרים להם על ידי המדינה לשמר פוריות, כדי שבמידה ולכשיתבגרו הם יחליטו שהם ירצו ילדים ביולוגיים, תהיה להם אפשרות לממש את היכולת להביא ילדים ביולוגיים.

שרית בן שימול: אצלנו, זה משהו שצריך לממן באופן פרטי.

שרית בן שימול: המימון הוא הרבה מאוד כסף.

נעמה לזימי: יש לך ידע על עלויות?

נעמה לזימי: כמה זה עולה?

שרית בן שימול: בוודאי שיש.

שרית בן שימול: עלות של שימור פוריות היא 16 אלף שקל לנקבות שצריך לשאוב מהן ביציות - שלא לדבר על ההליך הכירורגי המורכב שצריך לעבור כדי לעשות את זה.

אלישע אלכסנדר: כ-23 אלף.

שרית בן שימול: לזכרים צריך לקחת בחשבון שאמנם ההליך של שאיבת הזרע הוא פשוט, עד כמה שהוא מתסכל, אבל השמירה שלו - כל שנה צריך לשלם על זה.

שרית בן שימול: אז, כשעושים שימור פוריות לנערה בת 15 ששאבו ממנה זרע והיא צריכה לשמור אותו 15 שנה עד שתחליט לממש את זה, זה עוד נושא שהוא מורכב ובעייתי, ואין לו נכון להיום מענה.

שרית בן שימול: בעולם של משרד הפנים: הנושא של שינוי סעיף המין בתעודת הזהות.

שרית בן שימול: שינוי סעיף המין בתעודת הזהות מתבצע או מגיל 18, או מגיל 16 במידה ומגישים.

שרית בן שימול: צריך לגשת לוועדה להתאמה מגדרית כדי לשנות סעיף מין בתעודת הזהות, כשאני לא מצליחה להבין מה הקשר, אבל נגיד.

שרית בן שימול: מה עושה אותו ילד בן 8 שנולד כנקבה, מסומן כנקבה בכל המערכות - הן בתוך המערכות של קופות החולים, הן בתוך כל המערכות של בית הספר?

שרית בן שימול: הוא חי את חייו בהתאמה חברתית, שכולם מכירים אותו בדיוק במגדר הנכון לו, ובכל רגע נתון הוא חשוף לסכנה לצאת מהארון, כי בכל המקומות ובכל המערכות הוא מופיע בעצם במין הביולוגי שהוא נולד בו.

שרית בן שימול: זה נושא שכשניסינו להגיע לאיזושהי עמדה בוועדה שהייתה בשנה שעברה והגיעו למסקנות, אז אמרו - אוקי, אפשר אולי להוריד את זה לגיל 15, כדי שכשהם מקבלים את תעודות הזהות בגיל 16 לא יצטרכו מיד לגשת ולשנות את סעיף המין בתעודת הזהות.

גבי לסקי: תודה רבה.

גבי לסקי: אני רוצה לשאול שאלה: נמצאת פה עו"ד דפנה גוטליב ממשרד המשפטים.

גבי לסקי: שאלה בעניין הזה: עלו פה כבר כמה שאלות בנוגע למשרד החינוך וילדים יותר קטנים.

גבי לסקי: אני לא חושבת שהוועדה דנה בעניינים האלה, נכון?

דפנה גוטליב: יש פה נציגות של משרד החינוך שתוכל להסביר את זה אולי טוב ממני.

דפנה גוטליב: בצוות המקורי משרד החינוך כן היה, אבל לקראת השלמת העבודה משרד החינוך יצא בעצם מהצוות.

דפנה גוטליב: אז במסקנות הסופיות אין לנו התייחסות לנושאים של משרד החינוך.

גבי לסקי: אין התייחסות של משרד החינוך?

גבי לסקי: אז אחר כך נדבר עם משרד החינוך על זה וכנראה שאנחנו נצטרך לעשות גם הבנה ודיון בעניינים הספציפיים האלה, שקשורים לצעירים יותר.

גבי לסקי: תודה.

גבי לסקי: אני עכשיו רוצה לעבור לטיטי קטן מעל"ם.

טיטי קטן: שלום לכולם.

טיטי קטן: אני טיטי קטן, אני רכז בלב 24/7 בחיפה, של עמותת על"ם.

טיטי קטן: הדבר שאני רציתי להעלות היום זו הפרדה מגדרית בתוך מענים לאוכלוסיות בסיכון בכלל, ובטח לנוער וצעירים על רצף הזנות.

טיטי קטן: אני יכול לדבר מהחוויה האישית, קודם כל.

טיטי קטן: אני בן 36, אני טרנסג'נדר בעצמי, אני גם אחראי על מרחב הטרנס אצלנו בפרויקט.

טיטי קטן: אני חושב שהקושי המרכזי שלנו היום עם הסוגיה של ההפרדה המגדרית קשור בעובדה שהצעירים והצעירות שלנו, עוד לפני שהיה להם רגע להניח את הראש, שמישהו בכלל יפגוש אותם, יגיד להם שלום ויבין מיהם, מהם ומה הם צריכים - הם צריכים קודם כל להחליט אם הם בן או בת.

טיטי קטן: לפי זה הם יכולים לקבל את השירותים שמגיעים להם, וגם זה, כמו שאנחנו מכירים - צעירה יכולה להעיד על עצמה שהיא טרנסית ובכל זאת להיות מנועה מלקבל מענה.

טיטי קטן: אני יכול להגיד שאצלנו בלב חיפה, במהלך כל השנים האחרונות המענה היה מעורב מגדרית.

טיטי קטן: הדבר המרכזי שאנחנו רואים זה שזה מאפשר.

טיטי קטן: אני לפני כמה ימים עשיתי אינטייק לצעיר, שסיפר לי שיש לו שאלות ביחס לזהות המגדרית שלו.

טיטי קטן: שאלתי אותו אם הוא טרנס, טרנסית או מה בדיוק.

טיטי קטן: הוא אמר לי - אני, עוד לא היה לי רגע לנשום.

טיטי קטן: ואני חושב שיש בזה משהו שמתמצת מאוד את החוויה.

טיטי קטן: בסופו של דבר, במקום שתהיה לנו מדיניות של דלת פתוחה אנחנו נאלצים להעביר את אותם צעירים וצעירות את המסכת הזאת, שבתוכה הם צריכים לקבל איזושהי החלטה שהיא לא מחוברת ולא קשורה למקום בחיים שבו הם נמצאים, ועל פי זה לקבל או לא לקבל את השירותים שמגיעים להם.

טיטי קטן: אני חושב שהדבר המרכזי שאפשר להגיד - בטח במצבי סיכון מתקדמי, שלצערי זו מנת חלקם של לא מעט אנשים על הקשת הטרנסית, בטח בגילאים הצעירים ובטח מהחברות היותר מסורתיות - ההפרדה הזאת, להגיד שיש לנו מענים לנשים, יש לנו מענים לגברים וגם אם לצורך העניין יש תוכניות להקים מענים ייחודיים לאוכלוסייה הטרנסג'נדרית, בסופו של דבר מה שאני רואה שההפרדה הזאת מייצרת כבר היום, הלכה למעשה, זה שאנחנו מכניסים את הצעירים והצעירות האלה למצבי סיכון.

טיטי קטן: אנחנו מגבירים את תחושת הבדידות שלהם, אנחנו מקשים עליהם לדמיין שהם יכולים לקבל מענה, שהחיים שלהם מתישהו יוכלו להיות אחרת.

טיטי קטן: בטח במקום שמיועד לסייע להם ולהיות עם דלת פתוחה, אז גם שם אנחנו מערימים עליהם קשיים ולחצים.

טיטי קטן: אני חושב שבסופו של דבר, צריכה להיות אפשרות הבחירה לכל צעיר או צעירה, לבחור אילו מענים היא מעוניינת לצרוך, ביחס למקום שלה בחיים ולאופן שבו היא או הוא מבינים מה הכי נכון להם באותו רגע, וכמובן גם מה הכי פחות מסכן אותם שזה עוד אספקט שכדאי לדבר עליו.

טיטי קטן: אני חושב שזה חשוב שיהיו גם מענים ייחודיים לקהילה הטרנסית, אבל בסופו של דבר יש גם הרבה מאוד צעירים וצעירות שלא יצרכו מענים כאלה בגלל שזו סכנת חיים.

טיטי קטן: גם זה דבר שאנחנו צריכים להחזיק בראש.

גבי לסקי: תודה, טיטי.

גבי לסקי: נמשיך עם על"ם.

גבי לסקי: יש פה גם את סאהר מונדאר.

סאהר מונדר: הי לכולם.

סאהר מונדר: אני רוצה להסביר לכם כמה דברים שקורים לי פה במדינה שלנו.

סאהר מונדר: אני גרה פה כטרנסית.

סאהר מונדר: אני לא רואה שיש לי ביטחון.

סאהר מונדר: קורים לי הרבה דברים בכביש - בחיפה, בתל אביב, בכל מקום.

סאהר מונדר: אני מתקשרת למשטרה, והמשטרה לא עוזרת לי.

סאהר מונדר: הם עושים לי בדיקה אם שתיתי אלכוהול, בגלל שאדם ערבי או גזען בא אלי לאוטו והרביץ לי.

סאהר מונדר: קרו לי הרבה סיפורים בחיים שלי.

סאהר מונדר: אני לא יודעת.

סאהר מונדר: אני מתרגשת מזה.

סאהר מונדר: אני אוהבת את ישראל אבל אני לא יכולה לחיות במקום שבו אין לי ביטחון.

סאהר מונדר: אני באתי מרמת הגולן כדי להסביר את זה, שאני צריכה ביטחון כלפיי.

סאהר מונדר: שכשמישהו יגיד לי משהו בכביש, המשטרה תעשה לו משהו.

סאהר מונדר: בגלל שאנחנו מבחינה נפשית לא בסדר בכלל.

סאהר מונדר: יש הרבה מה להגיד, אבל בשבילי אני מחזיקה את זה.

גבי לסקי: אנחנו שמחות שאת איתנו פה היום, ותודה על הנסיעה הארוכה שעשית בשביל להגיע לפה היום.

גבי לסקי: תודה רבה.

גבי לסקי: אני מבקשת מאור קשת מהאגודה למען הלהט"ב גם לדבר וגם להציג את הסקר שרצינו להציג.

אור קשת: כן.

אור קשת: אני אהיה קצר, כי אני אשמח לשמוע את משרדי הממשלה ואת ההתייחסות שלהם.

אור קשת: אני מודה גם לך, חברת הכנסת גבי לסקי ולנעמה לזימי, על היוזמה של הדיון החשוב הזה.

אור קשת: אני מודה גם לחברים ולחברות ממשרדי הממשלה, שמול חלקם יש לנו המון עבודה בשוטף.

אור קשת: אנחנו יודעים שיש להם הירתמות לנושא הזה.

אור קשת: תראו, ב-30-20 שנה האחרונות זה לא סוד שהמאבק של הקהילה הגאה התקדם מאוד קדימה, דרך סדרה של מאבקים תקשורתיים, משפטיים ופוליטיים.

אור קשת: אבל, צריך גם להודות בזה שבתוך אותיות הלהט"ב, האות טי"ת - הקהילה הטרנסית - איפשהו נזנחה ונשארה מאחור.

אור קשת: יש לזה כל מיני סיבות שזה לא המקום להיכנס אליהן, אבל אני חושב שהשליחות והמשימה שלנו - גם ארגוני הקהילה הגאה וגם נבחרות ציבור ומשרתי ציבור - זה לשים את הנושא של המאבק בטרנספוביה והמאבק להכרה ולשוויון של הקהילה הטרנסית בחזית המאבק של הקהילה הגאה.

אור קשת: זאת השליחות שלנו וזאת המשימה שלנו, והשאלה איך עושים את זה.

אור קשת: עכשיו, יש המון זירות שבהן יש אפליה והדרה.

אור קשת: יש אין ספור צרכים, וקשה באמת לדעת מאיפה להתחיל את הדיון הזה.

אור קשת: אני חושב שעל השולחן יש איזשהו עניין קונקרטי, שאפשר להתחיל בו.

אור קשת: זה עניין קונקרטי וצנוע, שנקרא הדו"ח הבין משרדי לקידום הקהילה הטרנסית.

אור קשת: זה מהלך פורץ דרך שקרה לפי שנה בממשלה: מינוי של נציגות משלושה משרדי ממשלה חשובים ובכירים, שיש להם זיקה רחבה מאוד לסוגיה הזאת, שעשו עבודה באמת מקצועית והגישו כבר לפני חצי שנה מסקנות לשרים הרלוונטיים.

אור קשת: צריך לומר: המסקנות האלה הן לא מסקנות רדיקליות.

אור קשת: כלומר, מראש, אני חושב שהצוות לקח לעצמו מנדט לעסוק בנושאים פנים משרדיים, שהם יותר מנהליים.

אור קשת: הם לא הלכו לכיוונים של חקיקה וכיוונים תקציביים, אלא הגישו המלצות שבעינינו הן מאוד טריוויאליות ופשוטות.

אור קשת: היום, חצי שנה אחרי שהדו"ח הונח בפני השרים, אנחנו עדיין מתקשים להבין מה בדיוק יצא ממנו.

גבי לסקי: אנחנו פה בדיוק בשביל שאנחנו נשמע גם כן מהמשרדים האלה.

אור קשת: אנחנו יודעים ששרי הרווחה והבריאות בחרו לאמץ את כל ההמלצות שנוגעות למשרדים שלהם, אבל אנחנו כן רואים שיש המון קשיים ביישום שלהן, ויש עיכוב ביישום שלהן.

אור קשת: מול משרד המשפטים, אנחנו אפילו לא מבינים איפה הוא עומד ביחס לאישור של ההמלצות.

אור קשת: האם הם מאמצים חלק מההמלצות, האם את כל ההמלצות?

אור קשת: מה בדיוק קורה?

אור קשת: אז שוב - יש כל כך הרבה דברים לעשות, אבל אפשר להתחיל מהעניין הקטן הזה: לקחת את הדו"ח זה ולהתחיל ליישם אותו בשטח.

גבי לסקי: אוקי.

גבי לסקי: תודה, אור.

גבי לסקי: אנחנו עוד מעט נגיע גם למשרדי הממשלה כדי שנשמע מה קורה עם ההמלצות.

גבי לסקי: מאחר שאנחנו ביום המודעות, באמת חשוב לי לתת לכל הארגונים אפשרות לדבר.

גבי לסקי: רובי מגן, מנהל המרכז הגאה.

רובי מגן: כן, תודה רבה.

רובי מגן: המרכז הגאה, שהוקם לפני 14 שנים, זה בעצם גוף עירוני.

רובי מגן: אני אספר שנייה בקצרה מה אנחנו עושים.

רובי מגן: שליש מהתקציב של המרכז הגאה הולך לקהילה הטרנסית ולפרויקטים של טרנסיות בזנות.

רובי מגן: אני רוצה רגע לשים את הדגש על ארבע זירות של נשים טרנסיות בזנות: באר שבע, תל אביב, חיפה וירושלים.

רובי מגן: אלה במקרה גם ארבע ערים שיש בהן בתים גאים.

רובי מגן: חלקם ממש גופים עירוניים שעובדים בתוך העירייה, בתוך הממסד, כדי לשנות את המציאות של אנשים להט"בים.

רובי מגן: אני רוצה רגע לפנות למשרדי הממשלה ולהזכיר את היכולת הגדולה מאוד שיש לנו, מתוך הממסד ומתוך גוף ממוסד ועירוני, להפעיל את כלל המערכת כדי לתת פיתרון כוללני.

רובי מגן: אני אספר רגע שרק בתל אביב, יש את המרכז הגאה, את הרשות לחוסן ושוויון מגדרי וחברתי שעובדת ישירות עם מנכ"ל העירייה.

רובי מגן: את מנהל שירותים חברתיים, שזו הרווחה שלנו, ואת מנהל חינוך.

רובי מגן: לכולנו יש גופים וכולנו מפעילים תוכניות לטיפול באוכלוסייה הלהט"בית ובאוכלוסייה הטרנסית.

רובי מגן: רגע לחשוב קדימה על המשך הצעדים, המשך התקצובים והמשך התוכניות.

נעמה לזימי: יש לי שאלה.

נעמה לזימי: במרכזים האלה, בערים המטרופוליניות - האם יש גם דמות בתוך המרכזים שמתמקדת באוכלוסייה הטרנסית?

נעמה לזימי: בחיפה אני יודעת שאין.

נעמה לזימי: למרות שיש מיקוד ויש אכפתיות.

רובי מגן: אז בתל אביב, כמובן שאנחנו נמצאים במקום אחר.

רובי מגן: אנחנו כבר 14 שנים עובדים על התוכניות האלה, וגם יש לנו קצת יותר גב וכיסים תוך העירייה, וגם אנחנו קצת יותר ותיקים וכבר בתוך המערכת.

רובי מגן: אבל, בהחלט.

נעמה לזימי: אין תיקנון.

רובי מגן: לנו יש מספר תיקנונים לאוכלוסייה הטרנסית.

רובי מגן: יש גם את גילי שמנהלת את תחום מענים קהילתיים, וגם יש לה מנטורית לנשים טרנסיות, ויש לנו עו"ס להט"ב, ועוד עובד סוציאלי שמתעסק רק בזה.

רובי מגן: יש לנו עוד קבוצות רבות שאנחנו מפעילים, לנשים טרנסיות מבוגרות, לנשים טרנסיות צעירות, לגברים טרנסים.

נעמה לזימי: והכל מתוקצב ומתוקנן?

רובי מגן: הכל מתוקצב מאצלנו.

רובי מגן: אבל אנחנו בקצה, וגם, אנחנו מאוד היינו רוצים שהמודל שלנו יאפשר לערים נוספות שדרך מה שעושה המשרד לשוויון חברתי כבר בחרו לקחת על עצמן את הטיפול באוכלוסייה הלהט"בית.

רובי מגן: אנחנו מבקשים לקחת את המודל שלנו, וקודם כל לעזור לנו להתקדם קדימה, כי אנחנו נמצאים באיזשהו קצה.

רובי מגן: העירייה לא יכולה ללכת עד אין סוף וכל כולה לקחת את האחריות לבד.

רובי מגן: אז אנחנו מבקשים את העזרה הזאת ממשרדי הממשלה, וגם לעזור לנו להפעיל את התוכניות האלה, במיוחד בערים הגדולות האלה.

נעמה לזימי: מה שאתה אומר מאוד חשוב.

נעמה לזימי: כי בסופו של דבר אנחנו מדברים פה לא רק על תקציבים, אלא אנשים שיהיו אחראים לממש אותם.

אלישע אלכסנדר: כרגע אין תקציב צבוע לקהילה הטרנסית ברשויות המקומיות.

אלישע אלכסנדר: אין משהו צבוע.

רובי מגן: אצלנו יש.

אלישע אלכסנדר: זאת החלטה שלכם, זה לא הכרח.

רובי מגן: לא, לא.

רובי מגן: אצלנו יש, בספר התקציב.

אלישע אלכסנדר: אבל זה לא תקציב צבוע מהמדינה שמכריח אתכם להפנות תקציב.

גבי לסקי: לא מהמדינה, אבל כן עירוני.

נעמה לזימי: לכן אני רוצה לשאול: האם הרווחה מוכנה פה, לפחות בערים המטרופוליניות שאין אצלן, להגיד שהיא מוכנה להגיד לרשויות - תקן, לפחות של בן אדם.

נעמה לזימי: זה אמנם מעט, זה לא מספיק וזה לא כל המודל שהצגת, אבל זו בטח כברת דרך מול האין.

נעמה לזימי: שיעסוק במובחן באוכלוסייה הטרנסית בתוך הערים הללו, שהן מטרופוליניות גם במובן שהן מנקזות אליהן ושם נוצרת כל זירת הזנות, הפגיעה, חסרות בית.

נעמה לזימי: כל הדברים שהם באמת בעייתיים, שלא נותנים להם מענה מובחן.

נעמה לזימי: זה צריך להיות מטופל בצורה ספציפית ולא מפוזרת.

נעמה לזימי: בית הקהילות בחיפה עושה עבודת קודש, אבל הוא מדולל בתקנים.

נעמה לזימי: ברור לי שזה מצב לא פשוט - אחרי הסיפור של זהבה גם דיברתי עם מי שעובדים ופעילים שם ועם שותפות.

נעמה לזימי: ברור לי שהמצב הזה היה טראומטי וקשה, וגם חוסר האונים הזה של העדר התקנון.

נעמה לזימי: בואו, משרד הרווחה או המשרד לשוויון חברתי יכול לעמוד בעוד שלושה תקנים.

נעמה לזימי: זה לא מה שיגמור אותנו.

נעמה לזימי: אבל מה שאתה אומר הוא שיש מודל שאפשר להתחיל לעבוד איתו, ולהתחיל לתקנן אותו כבר, ולהציע לרשויות - קחו.

רובי מגן: זה מודל שגם הוכיח הצלחה.

רובי מגן: אני גם אגיד שזהבה הייתה אצלנו בקבוצות ובליווי.

גלית גבע: אם יורשה לי להגיב, כמשרד הרווחה.

גלית גבע: שמי גלית גבע ואני מנהלת אגף בכיר קהילה במנהל תקון במשרד הרווחה.

גלית גבע: ראשית, הבתים הגאים בארבע הרשויות הם באמת פלטפורמה להרבה שירותים שאנחנו מפעילים שם, עם תקנים שהרווחה מממנת כבר.

גלית גבע: כלומר, אם אלה הקליניקות, אם זה עו"ס להט"ב, כמו שצוין שם.

גלית גבע: היום אנחנו במגמה להכפיל את מספר העובדים הסוציאליים ללהט"ב, את ההיקף התקציבי שלנו היום להרחבה של המענים במחלקות לשירותים חברתיים - וגם בבתים, כלומר, זה היינו הך - ברשויות המקומיות, של עו"ס להט"ב, שההתמחות שלו באמת תהיה בנתינת מענה מותאם לאוכלוסיית הלהט"ב ברשויות המקומיות.

גלית גבע: כלומר, אנחנו כן יכולים לעשות איזושהי חשיבה לגבי הנושא של הכשרות, כי אנחנו גם כן עושים היום מערך ייחודי עם לומדה לכל הנושא של הכשרות לעובדים סוציאליים, ולשם יש גם מודולה של נושא הטרנסיות.

גלית גבע: לכן, אנחנו שם.

נעמה לזימי: אנחנו צריכים להגיע בסוף לתוכן.

גבי לסקי: נכון, אבל אנחנו תכף נשמע את המשרדים.

גבי לסקי: אני רוצה שנדבר אחר כך בסופו של דבר על הנושא.

גבי לסקי: אנחנו נסיים עם הארגונים.

נעמה לזימי: זה לא מערך השירותים, וגם גל לא סיים.

נעמה לזימי: אלה המקומות שבדיוק אנחנו צריכים עכשיו רגע לנבור.

נעמה לזימי: כשאת אומרת עו"ס להט"ב.

רובי מגן: אבל העו"ס להט"ב מטפל בכלל האוכלוסייה הלהט"בית.

רובי מגן: ויש לו בתל אביב אפשרות לטפל ב-15 תיקים בלבד במקביל.

גלית גבע: כרגע אנחנו מרחיבים את התקינה של העו"ס להט"ב.

רובי מגן: אני יודע.

רובי מגן: אבל אני רק רוצה, כדי שלא נסתובב סביב עו"ס להט"ב - זה לא המענה שאנחנו מדברים בוועדה הזאת לנשים טרנסיות.

רובי מגן: לנו יש מודל מדהים, שמתוקצב גם על ידי העירייה וגם על ידי כספים שאנחנו עובדים קשה מאוד להשיג כל שנה, ולא יודעים אם נצליח להשיג אותם בכל שנה.

רובי מגן: אפשר לשכפל אותו לשאר הערים, וזה מענה מדהים.

רובי מגן: אנחנו מגיעים בניידת עירונית לזירות זנות פעם בשבוע, עם המנטורית, כפי שציינת, שזה משהו שצריך לקרות ועם עובד סוציאלי נוסף שאנחנו מממנים את התקן שלו בעצמנו.

רובי מגן: זה צריך לקרות בכל הערים הגדולות שיש בהן את הזירות האלה.

רובי מגן: זה לא מאוד קשה.

גלית גבע: זה נשמע אפשרי.

גלית גבע: זה משהו שאנחנו יכולים לדון בו ולחשוב איך אנחנו מקדמים את זה.

גבי לסקי: אני אשמח באמת שהמודל התל אביב יקודם.

גבי לסקי: אני הייתי חברת מועצת העיר בתל אביב גם.

גבי לסקי: באמת אפשר לעשות מפגש איתכם, עם המשרד, כדי ללמוד את המודל, שהוא באמת מאוד מוצלח.

גלית גבע: אנחנו נשמח מאוד, וזה נראה לי גם הטיימינג המתאים מבחינת הצומת שאנחנו נמצאים היום עם הגדלת ההיקף התקציבי לטובת הנושא של תקינה ברשויות המקומיות.

גלית גבע: זה נראה לי מאוד מותאם.

נעמה לזימי: אם אני מבינה גם מלינור, הסיפור של הגשת טפסים הוא עניין מאוד לא פשוט.

רובי מגן: אני רק אציין שרוב התקציבים של טיפול בטרנסיות זה בכלל מתקציבים של החלטת הממשלה וחוק איסור צריכת זנות.

רובי מגן: זה לא תקציבים שהוקצו מתוך הרווחה.

רובי מגן: אלה תקציבים שהממשלה גם ככה נתנה אותם, את ה-30 מיליון, אז נשים טרנסיות פשוט נכנסות בקטגוריה של שורדות זנות או עובדות מין, אבל רוב התקציבים האלה הם תקציבים של החלטת הממשלה ולא תקציבים מיוחדים שניתנים לרשויות כרגע.

גבי לסקי: אז גם על זה אנחנו צריכים לחשוב, איך אנחנו יכולים באמת לייצר אולי יחידה תקציבית לעניין הזה.

נעמה לזימי: אני רציתי להגיד משהו אחר כשדיברתי על הטפסים, לא סתם.

נעמה לזימי: גם הסיפור של דיור ציבורי שאנחנו עושות עליו עבודה - אלו דברים שעובד סוציאלי מלווה הוא הכרחי.

נעמה לזימי: צריך להבין את הצורך לעשות הבחנה.

נעמה לזימי: לא מדובר רק בקצה של הקצה, אלא גם במענים שמרימים את האוכלוסייה הזו מעלה.

אלישע אלכסנדר: אני רק רוצה להגיד שכבר בשנה האחרונה יש מענה מצוין שהרווחה מתקצבת.

אלישע אלכסנדר: אמנם באמת מהתקציבים של חוק הפללת הלקוח ורצוי שאלה יהיו תקציבים של להט"ב, אבל יש לנו מענה עו"ס טרנס.

אלישע אלכסנדר: עו"ס להט"ב - הכפלה שלו זה מבורך, זה מצוין.

אלישע אלכסנדר: לצערי, לא כל העו"ס להט"ב יודעים איך לטפל באוכלוסייה הטרנסית.

נעמה לזימי: או לא עומדים בעומס.

גבי לסקי: לא, וגם לא יודעים.

גבי לסקי: הם גם לא יודעים.

גבי לסקי: עכשיו נפנה לעוד עובדת סוציאלית, לגל ויינשטיין מבית דרור.

גבי לסקי: אולי יש גם כל מיני פתרונות בעניין הזה.

גל ויינשטיין: שלום לכולם.

גל ויינשטיין: קוראים לי גל ויינשטיין ואני עובדת סוציאלית בבית דרור, שזו קורת גג זמנית לנוער להט"ב.

גל ויינשטיין: בית דרור מופעל על ידי עמותת אותות וממומן ומפוקח על ידי משרד הרווחה, חסות הנוער.

גל ויינשטיין: אנחנו נותנים מענה למשהו כמו שמונים בני ובנות נוער להט"בים בשנה שזקוקים לקורת גג סביב משבר של יציאה מהבית או עזיבה של מסגרת.

גל ויינשטיין: מתוכם, משהו כמו 60 אחוז הם טרנסים, טרנסיות וא-בינארים.

גל ויינשטיין: אנחנו מסגרת קצרת מועד, שאחרי הסיום של השהות בה חלק מהנערים והנערות חוזרים הביתה וחלק ממשיכים למסגרות חוץ ביתיות ארוכות טווח.

גל ויינשטיין: לצערי אנחנו נתקלים בבעיה מאוד גדולה של העדר מענים חוץ ביתיים שמתאימים לנערים ונערות מהקשת הטרנסית.

גל ויינשטיין: בית דרור כיום זו המסגרת היחידה במדינת ישראל שנותנת מענה שמותאם לצרכים הייחודיים של הקהילה, וזו כאמור מסגרת זמנית שמוגבלת לשלושה חודשים.

גל ויינשטיין: לכן, אנחנו חושבים שיש צורך אקוטי בהקמת מסגרת ארוכת טווח בחסות הנוער בשביל נוער להט"בי, בדגש על נוער טרנסי.

גל ויינשטיין: ממש חשוב שתהיה מסגרת שתצליח להכיל את כל מי שלא מצליח להשתלב במסגרות הקיימות.

גל ויינשטיין: אבל לא כל הטרנסג'נדרים בעצם מעוניינים במסגרות ייחודיות לקהילה.

גל ויינשטיין: יש כאלה שמאוד רוצים דווקא להשתלב במסגרות קיימות.

גל ויינשטיין: יש כל מיני סוגים של מסגרות.

גל ויינשטיין: אי אפשר גם שמסגרת אחת תיתן מענה לכולם.

גל ויינשטיין: בגלל זה עשינו בשנה האחרונה הרבה מאוד עבודה בשביל להפנות בני ובנות נוער טרנסים למסגרות חוץ ביתיות שונות - משרד הרווחה, מסגרות פוסט אשפוזיות, הוסטלים של חסות הנוער ועוד.

גל ויינשטיין: ניסינו במה שיכולנו, כי אנחנו באמת לא ארגון שמתמקד בהכשרה וייעוץ, לספק במשאבים שיש לנו הכשרה בסיסית לצוותים.

גל ויינשטיין: ניסינו להוות דלת פתוחה להתייעצות, אבל לצערי אנחנו רואים עכשיו גל של נערים ונערות שנפלטים מהמסגרות הכלליות וחוזרים אלינו לעוד סיבוב בקורת גג.

גל ויינשטיין: זה מאוד מצער, כי במקום לסיים כמו כל שאר הנערים והנערות ששוהים איתם במסגרות עד גיל 18, ואחרי זה לעבור ישירות למענים שמתאימים לאחרי גיל 18, הם נאלצים דווקא בגילאים הכי קריטיים לעשות סיבובים והם לא מצליחים לקבל מענה הולם ומתאים.

גל ויינשטיין: אנחנו בימים אלה מול משרד הרווחה בתהליך כתיבה של נוהל שאמור להסדיר את העבודה עם נוער טרנסי במסגרות חוץ ביתיות.

גל ויינשטיין: זה נמצא בעבודה כבר תקופה ועוד לא פורסם, אבל גם כשהוא יפורסם, אני מקווה שמאוד בקרוב, יהיה צריך להקצות משאבים ותשומת לב ליישום של זה בשטח.

גל ויינשטיין: הנוהל למשל אמור להסדיר באיזה חדר יישן נער טרנס: בחדר לבד, בחדר עם עוד נערים ונערות טרנסים, בחדר להט"בי?

גל ויינשטיין: באיזה תא שירותים נערה טרנסג'נדרית תשתמש במסגרת שהיא לאו דווקא להט"בית?

גל ויינשטיין: זה גם אמור לעגן את מה שאמור להיות ממש מובן מאליו, כמו איך פונים לנערים ונערות, וזה שצריך לפנות אליהם איך שהם מבקשים, בלשון הפנייה שנוחה להם ובשם שמתאים להם.

גל ויינשטיין: לכן, נראה לנו שמאוד חשוב לפרסם את הנוהל הזה בהקדם האפשרי.

גל ויינשטיין: בינתיים, מה שקורה בשטח זה שכל מסגרת פועלת לפי ראות עיניה.

גל ויינשטיין: הרבה פעמים, מעדר ידע הם בעצם עובדים לפי תפיסות מאוד מיושנות, שלא תואמות את כל הצרכים של האוכלוסייה ופוגעות בנערים ובנערות.

גל ויינשטיין: כמו שאמרתי, בסוף חלקם נפלטים או שאחרים פשוט משלימים עם המצב.

גל ויינשטיין: יש כאלה שמוותרים אולי על חלקים בזהות שלהם כדי שתהיה להם מסגרת, גם את זה אנחנו פוגשים.

גל ויינשטיין: אני חושבת שלנערים ונערות טרנסים וטרנסיות וא-בינארים מגיעות מסגרות שמותאמות להם ורגישות לצרכים שלהם, שמיטיבות איתם, שהם יכולים להרגיש בהן חופשיים ולהיות עצמם.

גל ויינשטיין: אני מאמינה שהפיתרון לזה הוא אפשרי ובר ביצוע.

גל ויינשטיין: לסיכום: יש שלושה דברים עיקריים שאני חושבת שצריך לעשות.

גל ויינשטיין: אחד זה להקים בהקדם האפשרי מסגרת להט"בית.

גל ויינשטיין: זה ממש צורך אקוטי שאנחנו מרגישים מהשטח.

גל ויינשטיין: מסגרת להט"בית בחסות הנוער שמתאימה גם לטרנסג'נדרים וטרנסג'נדריות.

גל ויינשטיין: צריך לפרסם נוהל מסודר לשילוב טרנסים במסגרות חוץ ביתיות, וצריך להקצות תקציב להכשרה מעמיקה ומתמשכת לצוותים במסגרות הקיימות - איך לעבוד עם נערים ונערות מהקשת הטרנסית.

גבי לסקי: האמת שאנחנו שואלות איך אין דברים כאלה עד היום.

נעמה לזימי: אין היום נוהל במסגרות החוץ ביתיות?

גל ויינשטיין: לא.

גל ויינשטיין: ממש כל מסגרת פועלת איך שנראה לה.

גל ויינשטיין: אם זאת מסגרת שהיא קצת יותר ידידותית אז הם ינסו לעשות שילוב בחדרים, נגיד עם עוד נערים להט"בים.

גל ויינשטיין: אבל גם, זה לא מספיק.

גל ויינשטיין: לא משנה כמה מנסים.

נעמה לזימי: ולא קיים נוהל טיפולי?

נעמה לזימי: נוהל אחיד?

גל ויינשטיין: ממש לא.

גל ויינשטיין: יש גם הרבה מסגרות שמסרבות לנו, ואומרות שהן לא יכולות לקבל נערה טרנסית.

מיכל סטולר: בעצם הגוף היחיד שפרסם נוהל זה האגף לבריאות הנפש של משרד הבריאות.

מיכל סטולר: שום משרד ממשלתי אחר לא פרסם נוהל, לא פורסמו הנחיות, ובגלל זה כל אחד עושה מה שבא לו.

מיכל סטולר: כולל אפליה, כולל פנייה בלשון לא נכונה ובשם לא נכון.

אלישע אלכסנדר: עכשיו, גם כדאי לציין שהאגף לבריאות הנפש זה רק אגף בתוך משרד הבריאות.

אלישע אלכסנדר: זה לא לכל המשרד.

גל ויינשטיין: גם אני אגיד שבבית דרור היה בעבר מענה לזה, היה איזה פלסטר.

גל ויינשטיין: היו לנו נערים ונערות שנשארו בארוך טווח במסגרת שכל הזמן מתחלפים בה נערים ונערות.

גל ויינשטיין: זה הופסק, והיום בעצם המסגרות צריכות להתמודד עם הבעיה שאנחנו מציפים.

גל ויינשטיין: זה רחוק מלהיפתר.

גבי לסקי: תודה רבה גל.

גבי לסקי: אני אתן עכשיו לאלון שחר מהבית הפתוח לדבר.

גבי לסקי: אז אנחנו מסיימים עם הארגונים ונתחיל לשמוע את המשרדים.

אלון שוסטר: תודה רבה, חברת הכנסת לסקי על הדיון וחברת הכנסת לזימי.

אלון שוסטר: אני רוצה לקחת את השיחה מאיפה שאורי מגן מהמרכז הגאה סימן לנו.

אלון שוסטר: לשמחתנו, בתל אביב יש עירייה שלוקחת אחריות על הקהילה הגאה באופן כללי ועל הקהילה הטרנסית בפרט, וזה ששליש מהתקציב שם מיועד מראש לקהילה הטרנסית זה נהדר וזה מהמם.

אלון שוסטר: במקומות אחרים בארץ אין רשות מקומית ואין עירייה שלוקחת אחריות.

אלון שוסטר: הדוגמה הירושלמית היא דוגמת קצה.

אלון שוסטר: הבית הפתוח בירושלים לגאווה ולסובלנות מפעיל מרכז קהילתי רב תחומי לקהילה הגאה מזה 25 שנים.

אלון שוסטר: להגיד שעיריית ירושלים עומדת מאחורינו - זה יהיה קצת מוגזם.

גבי לסקי: אפילו יותר ממוגזם.

אלון שוסטר: נכון.

אלון שוסטר: כן יש בשנים האחרונות שיתופי פעולה נקודתיים, והמנגנון של עו"ס להט"ב דרך משרד הרווחה פועל.

אלון שוסטר: הוא חייב להיות גדול יותר.

אלון שוסטר: התקן שמספיק היום ל-15 מטופלות ומטופלים הוא לא מספיק, זה אנדרסטייטמנט.

אלון שוסטר: הדרך שיש לנו היא עוד ארוכה.

אלון שוסטר: אני כן רוצה לציין שבמסגרת שיתוף פעולה עם המשרד לשוויון חברתי אנחנו מתכננים תוכנית פיילוט שבמסגרתה תהיה תוכנית ייחודית לחיזוק והעצמה של הקהילה הטרנסית הירושלמית.

אלון שוסטר: זאת תהיה תוכנית שנעשה במסגרתה טיפול צרכים, וסדנאות, קבוצות חברתיות, תוכנית מנהיגות, תמיכה לבני משפחה של טרנס והיבטים של תעסוקה.

אלון שוסטר: את כל הדברים האלה אנחנו מקוות לעשות כתוכנית שאחר כך אפשר יהיה ללמוד ממנה, ובתקווה לשכפל אותה גם לרשויות מקומיות שהן לא באזור המרכז ותל אביב.

אלון שוסטר: אני רוצה גם להתייחס לדברים שאמרת בתחילת הדיון, חברת הכנסת לסקי.

אלון שוסטר: התחלת מלהגיד שאנחנו מכירות את הקשיים והאפליה והאלימות שהקהילה הטרנסית חווה.

אלון שוסטר: זה נכון מאוד.

אלון שוסטר: אני רוצה שנזכור ונזכיר לעצמנו גם שהקהילה הטרנסית, בעצם הקיום שלה ובעצם המאבקים שלה, מביאה איתה בשורה גדולה.

אלון שוסטר: בשורה של שחרור, בשורה של אפשרות לשנות את הפרדיגמות שדרכן אנחנו חושבות על המציאות ועל עצמנו בתור בני אדם, על מגדר.

אלון שוסטר: אני מקווה שזה משהו שילך איתנו בראש לאורך כל הדרך.

אלון שוסטר: תודה רבה.

גבי לסקי: תודה רבה.

מאיה עוראבי: הי, אני רוצה להגיד משהו מאוד חשוב.

מאיה עוראבי: קוראים לי מאיה עוראבי, אני מפרויקט גילה, אחות אחריות מרפאת קשת להתאמה מגדרית מוולפסון.

מאיה עוראבי: זו מרפאה שהוקמה מהצורך האמיתי באמת לקצר תורים ולשנות מציאות.

מאיה עוראבי: לצערי הרב, אנחנו נתקלים במחסומים של משרד הבריאות ובעיות באישור ועדה של תל השומר להתאמה מגדרית.

מאיה עוראבי: זו ועדה שדיברו עליה מספיק והעלו אותה וכמה היא בעייתית.

מאיה עוראבי: אנחנו באים כדי להציל חיים ולמנוע גזר דין מוות, על ניתוח שהוא בעוד חמש שנים או עשר שנים, ומבצעים ניתוחים בתוך חודשיים מזמן הביקור.

מאיה עוראבי: אני ממש רוצה שזה ייגמר.

מאיה עוראבי: שכל הבירוקרטיה הזאת, שבאמת עוצרת טרנסית מלהגשים את עצמה ולעשות ניתוח עליון, שמבחינתה זה כל כך מציל חיים ועושה לה התאמה ושלום בינה לבין עצמה, לבין הנפש שלה.

מאיה עוראבי: לאפשר לה.

מאיה עוראבי: לאפשר לטרנסג'

מאיה עוראבי: נדר שהוא חי במלחמה יום יומית לשים את הביינדר החונק הזה, ולצאת להסתובב ברחוב ולהרגיש נוח יותר כשהוא משטיח את החזה, באמצעות משהו מאוד מחריד לשים אותו על הגוף.

מאיה עוראבי: אנחנו נותנים לו את הפיתרון - בוא ותעשה ניתוח.

מאיה עוראבי: אנחנו באנו באמת מהנקודה הזאת להגשים לך את החלום.

מאיה עוראבי: אנחנו שוב נתקלים במחסום הזה של משרד הבריאות ושל הכללים המאוד לא מובנים ומיותרים.

גבי לסקי: אז אני בדיוק עכשיו, אני מבקשת באמת שנדבר עם נציג של משרד הבריאות.

גבי לסקי: אני מבקשת לדבר עכשיו עם ד"ר רז גרוס, שיש לו מה לומר על הדברים האלה.

גבי לסקי: אני מקווה שנשמע דברים טובים.

ד"ר רז גרוס: תודה רבה.

ד"ר רז גרוס: תודה על הפגישה החשובה והמאוד מרגשת הזאת.

ד"ר רז גרוס: אני יושב ראש הוועדה הארצית להתאמה מגדרית.

ד"ר רז גרוס: אני שנה ותשעה חודשים בתפקיד הזה.

ד"ר רז גרוס: אני מרגיש שליחות גדולה להיות בו.

ד"ר רז גרוס: אני אגיד מה שאמרתי בכל פורום, בפורומים פתוחים ובשיחות יותר פרטיות: אני מסכים עם האמירה האחרונה.

ד"ר רז גרוס: אני חושב שהעיקרון שאנחנו צריכים לחתום אליו הוא של הסכמה מדעת, כמו שמקובל בעולם, ושהסובייקטיביות של הפונות והפונים היא הקובעת, על כל הקשת המגדרית.

ד"ר רז גרוס: אין שום התיימרות לפרמטרים אובייקטיביים.

ד"ר רז גרוס: כך שאני יושב כאן כיושב ראש הוועדה ואומר שיש סימן שאלה לגבי הצורך בקיומה של הוועדה.

ד"ר רז גרוס: אני לוקח על עצמי את הסיכון להגיד את זה.

ד"ר רז גרוס: אני חושב שהשמעתי את זה פחות או יותר מהיום הראשון.

ד"ר רז גרוס: כל עוד הוועדה קיימת, אנחנו משתדלים - ואני חושב שבסך הכל די בהצלחה - לעשות את התהליך יותר קצר, יותר פשוט, יותר ידידותי.

ד"ר רז גרוס: אני אתן כמה דוגמאות: למשל, לקבל חוות דעת חיצוניות, גם של אנשי בריאות הנפש, גם של אנדוקרינולוגיה, ועל ידי כך לצמצם את מספר הפגישות בוועדה.

ד"ר רז גרוס: את הפגישות עם המנתחים אני רואה בעצם כפגישות טרום ניתוח.

ד"ר רז גרוס: זאת אומרת, לא כחלק מאיזה תהליך רגולציה אלא פגישות טרום ניתוח ורק עם המנתחים הרלוונטיים.

ד"ר רז גרוס: לא בהכרח כל אחת וכל אחד צריכים לפגוש את כל הכירורגים.

ד"ר רז גרוס: עוד דברים ששינינו ממש מההתחלה, כשנכנסתי לתפקיד - ביטלתי את המעמד של הוועדה, הפאנל, הטריבונל הזה שהיו צריכים להתייצב בפניו אחרי הפגישות עם כל המומחים.

ד"ר רז גרוס: גם הוא נראה לי מיותר.

ד"ר רז גרוס: ואבחונים פסיכודיאגנוסטיים שהיו עושים לכולם - עוד חמישה-שישה מפגשים, על כל מה שכרוך בזה.

ד"ר רז גרוס: זה גם בוטל לחלוטין.

ד"ר רז גרוס: אז אני חושב שהתהליך היום נראה אחרת.

ד"ר רז גרוס: אני מסכים לגמרי עם מיכל ואלישע ואחרות ואחרים שיושבים כאן, שאנחנו צריכים לתת לזה ביטוי או נראות גם בנוהל עבודה פנימי שיפורסם ברבים, כדי שאנשים יבואו עם תחושה יותר נוחה.

גבי לסקי: אז מה קורה עם הנוהל הזה באמת?

ד"ר רז גרוס: אז הנוהל הזה בשלבים מתקדמים של כתיבה.

ד"ר רז גרוס: אני יודע שזה הובטח כבר קודם.

ד"ר רז גרוס: זה דרש גם איזשהו תהליך פנימי בתוך הוועדה, כדי שכולם יהיו באיזשהו קונצנזוס, ואני כתבתי הבוקר שאני בתחילת השבוע הבא אשלח טיוטה לכל הנוגעים והנוגעות בדבר, במשרד ובקהילה.

ד"ר רז גרוס: נפרסם אותו בהקדם.

גבי לסקי: זאת אומרת:

גבי לסקי: אנחנו יכולים לעשות מעקב בעוד חודש מהיום לראות איפה הנוהל הזה עומד?

גבי לסקי: אם זה כבר פורסם?

ד"ר רז גרוס: כן.

ד"ר רז גרוס: בהחלט.

ד"ר רז גרוס: כמה נקודות שרציתי להתייחס אליהן כאן:

ד"ר רז גרוס: אני מקווה שנוכל להכריז על זה בצורה רשמית, אבל אנחנו בימים אלה מוסיפים ביוזמה של בית החולים אח שהוא מהקהילה שיתכלל את הטיפול באנשים מהקהילה הטרנסג'נדרית.

ד"ר רז גרוס: גם בכל מה שקשור בוועדה וגם בכל מה שקשור בענייני בריאות אחרים, ואנחנו עובדים לתת מענה מעבר להגדרת התפקיד של הוועדה.

ד"ר רז גרוס: אני יכול להגיד בהקשר למשל של ביטוח לאומי שהוזכר כאן, שאני שמח לתת חוות דעת לביטוח לאומי לפי הנוהל שלינור באמת קידמה.

ד"ר רז גרוס: אם אתם ואתן נתקלות בבעיות בקהילה, תפנו אלי כפי שכבר קורה הרבה פעמים.

ד"ר רז גרוס: אני מדגיש את הנגישות האישית שלי, לכל מי שלא מכיר או מכירה, לפנות אלי בכל שאלה ובכל סוגיה.

ד"ר רז גרוס: לגבי ההמתנה לניתוחים: אני חושב שזאת אולי הבעיה העיקרית.

ד"ר רז גרוס: המתנה של ארבע-חמש שנים לניתוח תחתון היא שערורייתית.

ד"ר רז גרוס: זה ניתוח מציל חיים הרבה פעמים.

ד"ר רז גרוס: אני יכול לבשר בהקשר הזה מהלך שנעשה בתוך שיבא, להוספת ניתוח שלישי בחודש.

ד"ר רז גרוס: עד כה נעשו שני ניתוחים בחודש, ויש לנו כמאה ממתינות וממתינים לניתוח.

ד"ר רז גרוס: בחשבון פשוט מדובר על המתנה של למעלה מארבע שנים לפי 24 ניתוחים בשנה.

ד"ר רז גרוס: אנחנו ב-28 באוקטובר, לפני כשבועיים, הוספנו ניתוח שלישי, ובימים אלה, בנובמבר, יש מנתח מחו"ל שעושה את הניתוחים להתאמה מגדרית מנקבה לזכר, ויבוצעו עוד מספר ניתוחים מעבר לשני הניתוחים הקבועים.

ד"ר רז גרוס: בביקור של שר הבריאות בוועדה בתחילת אוגוסט האחרון דובר על הוספת ניתוח רביעי בחודש שיקצר את ההמתנה בחצי.

ד"ר רז גרוס: כלומר, לכשנתיים - שנתיים וחצי, שעדיין היא המתנה מאוד ארוכה.

גבי לסקי: אז אני רוצה להבין: זאת אומרת, אנחנו משני ניתוחים בחודש, מתי אנחנו עוברים לארבעה ניתוחים בחודש?

ד"ר רז גרוס: עברנו לשלושה כבר.

גבי לסקי: עברתם כבר לשלושה ויש כוונה לעשות רביעי?

ד"ר רז גרוס: זו הכוונה.

ד"ר רז גרוס: הניתוח השלישי בעצם נוסף לאחר פנייה אישית שלי למנכ"ל שיבא, להוסיף ניתוח בחודש.

ד"ר רז גרוס: זה בעצם היה מהלך תוך שיבאי, והחל מאוקטובר הוסף ניתוח שלישי.

ד"ר רז גרוס: הוא מקצר בחמישים אחוז את ההמתנה, והשאיפה היא להוסיף ניתוח רביעי כדי לקצר את ההמתנה בחצי.

ד"ר רז גרוס: עדיין זאת תהיה המתנה ארוכה.

גבי לסקי: אז מה אנחנו צריכים כדי שיהיה ניתוח רביעי?

אלישע אלכסנדר: אפשר רק הבהרה אם מדובר בניתוח או ניתוח תיקון?

ד"ר רז גרוס: לא, לא, מדובר בניתוח.

ד"ר רז גרוס: מ-8 באוקטובר החלו למעשה שלושה ניתוחי תיקון.

ד"ר רז גרוס: החליטו להתחיל בניתוחי תיקון.

ד"ר רז גרוס: אבל לא, מדובר חד משמעית על ניתוח שלישי בחודש.

ד"ר רז גרוס: לגבי ניתוח רביעי, זאת שאלה שאולי משרד הבריאות יוכלו לענות עליה.

ד"ר רז גרוס: אני רוצה להגיד עוד כמה דברים לגבי הניתוחים.

ד"ר רז גרוס: אני רוצה להתייחס למה ששרית אמרה, מברית הלביאות.

ד"ר רז גרוס: בוועדה הבין משרדית של דינה זילבר אני הייתי בעד הורדת גיל הפנייה לוועדה לניתוח.

ד"ר רז גרוס: אני חושב שההגבלה לגיל 18 בעצם מנציחה פערים חברתיים, כי כמו ששרית אמרה, מי שידם של ההורים משגת יכולים לעבור את הניתוח הזה בחלון מוקדם יותר.

ד"ר רז גרוס: אני חוזר על מה שהמלצתי בוועדה עם דינה זילבר, להפחית את הגיל לגיל מוקדם יותר.

ד"ר רז גרוס: אני אדבר בשתי מילים על הניתוח לנישוי פנים.

ד"ר רז גרוס: ניתוחי נישוי פנים שנעשים בכמה מרכזים - גם אצלנו בשיבא, גם בבתי חולים אחרים, הם ניתוחים שלמרות השם הקצת מטעה, ניתוח משני, הם ניתוחים קרדניליים לדרך שבה אנשים יכולים לעבור מגדרית.

ד"ר רז גרוס: אני חושב שהמשרד כרגולטור צריך להבהיר לקופות שהניתוחים האלה נמצאים בסל השירותים שנקבע, ולא צריך להערים שום קשיים בפני אנשים שעברו את הוועדה ולטעמי גם לפני שעברו אותה, כדי לעבור את הניתוח.

ד"ר רז גרוס: אנחנו כן שומעים, ואני הרבה פעמים נדרש לכתוב מכתבים, להסביר ולשכנע את הקופות מדוע הניתוח הזה הוא לא ניתוח קוסמטי.

ד"ר רז גרוס: זו פרוצדורה רפואית לכל עניין ודבר, וכמו שאמרתי הרבה פעמים היא מצילת חיים.

ד"ר רז גרוס: יכולתי לתת דוגמאות.

ד"ר רז גרוס: אני אתייחס לעוד נקודה אחת שכבר הוזכרה כאן:

ד"ר רז גרוס: בהמלצות של הוועדה הבין משרדית דובר על הכשרת אנשי מקצוע בכל מקצועות הבריאות.

ד"ר רז גרוס: אני חושב שההכשרה הזאת צריכה להיכנס לקוריקולום של כל בתי הספר לרפואה, סיעוד, פיזיותרפיה - כל מקצועות הבריאות.

ד"ר רז גרוס: אני חושב שזה גם צריך להיות מוסדר, ואנחנו בשיבא כבר התחלנו להכין לומדה בעזרת נינה הלוי, שאני לא יודע אם היא כאן אבל היא נציגת הציבור בוועדה.

ד"ר רז גרוס: גם במכון לסימולציה רפואית אצלנו אנחנו עובדים על סדנת הכשרה שנוכל להציע אותה באופן ארצי, אני מקווה, לכל מקצועות הבריאות.

ד"ר רז גרוס: יש הרבה מאוד בורות והרבה מאוד סטיגמה וטרנספוביה אפילו, וחינוך נכון יכול מאוד לעזור לזה.

ד"ר רז גרוס: לגבי הוועדה לשינוי רישום ללא ניתוח: אני אולי אשאיר לשיר ומשרד המשפטים להתייחס לזה.

ד"ר רז גרוס: אני רק אגיד, למי שתהה או תהתה כאן: היסטורית, מאחר שצריך תעודה ציבורית כדי לשנות את סעיף המין בתעודת הזהות, אף משרד ממשלתי לא הרים את הכפפה הזאת ומשרד הבריאות לקח את זה על עצמו.

ד"ר רז גרוס: זו ועדה מצומצמת, שניים או אולי שלושה מפגשים ואנחנו שמחים מאוד שזה יעבור למודל של הצהרה ושלא יהיה צורך כלל לעבור את הפרוצדורה הזו.

ד"ר רז גרוס: אנחנו כן משאירים את האופציה למי שרוצה לעשות שינוי רישום ולהמשיך לוועדה עם ניתוח, לקבל את האישור הזה גם מאיתנו.

ד"ר רז גרוס: אבל אין ספק שזה לא צריך לחנות במשרד הבריאות.

ד"ר רז גרוס: זו לא שאלה רפואית.

ד"ר רז גרוס: במודל שאני מאמין בו של הגדרה עצמית והסכמה מדעת אין באמת צורך להעביר את זה אצלנו, ואני מקווה שהעניין יוסדר במשרד המשפטים בהקדם.

אלישע אלכסנדר: אפשר רק שהוועדה תבקש לו"ז ברור לגבי כל הדברים הנפלאים האלה?

גבי לסקי: כן.

גבי לסקי: זה בדיוק היה השלב הבא.

גבי לסקי: אז דיברנו כבר על הנוהל, שאנחנו בעוד חודש נדבר על זה.

גבי לסקי: באמת, הנושא של הלומדה: אתה חושב שכבר בשנת הלימודים החדשה זה יהיה מוכן כדי שבכל המקומות זה יהיה כבר מיושם?

גבי לסקי: כמה זמן אתם צריכים עד שהדבר הזה יוכל להתרחש לפי דעתך?

גבי לסקי: טוב, אני רוצה לעבור למשרד המשפטים בינתיים.

גבי לסקי: נחזור לד"ר גרוס.

גבי לסקי: אז באמת, כפי שנאמר פה קודם על ידי אור מאגודת הלהט"ב, וזה הוזכר על ידי חברים וחברות אחרים, ישבה ועדה במשך תקופה ממושכת - הצוות הבין משרדי לקידום האוכלוסייה הטרנסית בישראל.

גבי לסקי: הם קיבלו מסקנות ביניים ולאחר מכן מסקנות סופיות שטרם פורסמו, ונמצאות על שולחנו של שר המשפטים כרגע, למרות שיש כמה המלצות למשרדים השונים.

גבי לסקי: באמת ד"ר גרוס התייחס להמלצות לגבי משרד הבריאות, אבל אני אשמח אם עו"ד גוטליב, תספרי לנו מה המצב כרגע מבחינת הדו"ח וההמלצות מבחינת משרד המשפטים.

דפנה גוטליב: אז קודם כל חשוב לי להגיד שכמו שאמרת גם, אלה המלצות שמוגשות לשרים.

דפנה גוטליב: זה הוגש לשלושת השרים הרלוונטיים, שזה בריאות, רווחה ומשפטים.

דפנה גוטליב: במובן הזה, זה לא דו"ח מחייב עד שהשרים מחליטים או לא מחליטים לאמץ, ומה שיהיה מחייב זה רק מה שמחליטים לאמץ.

דפנה גוטליב: כלומר, היה כאן איזשהו שיח שהשתמע ממנו אולי שכבר הדו"ח הוא משהו מחייב.

דפנה גוטליב: הוא לא.

דפנה גוטליב: אלה המלצות של צוות מקצועי.

דפנה גוטליב: אז באמת הדו"ח הוגש לשרים.

דפנה גוטליב: כן חשוב להגיד שאני מבינה את התחושה והתסכול ויש לי שיח על זה עם אור הרבה פעמים, ועדיין הדו"ח הזה בעצם הוגש בתקופת ממשלת מעבר ולכן הוא הוגש לשרים רק בממשלה הנוכחית.

דפנה גוטליב: אז זה לא שזה באמת מחכה מיולי, אלא זה הוגש בעצם רק כשהיו לנו שרים להגיש להם את זה.

דפנה גוטליב: אז אני אגיד בקצרה: יש בעצם כמה המלצות רוחב, שהן רלוונטיות לכל המשרדים, ויכול להיות שכל משרד גם יודע להגיד מה קרה עם זה, אבל בגדול ההמלצות האלה הן עדיין בבחינה.

דפנה גוטליב: תכף אני אגיד מה ההמלצות, אבל אלה המלצות שאמורות להיות איזושהי פנייה של הצוות לכל משרדי הממשלה.

דפנה גוטליב: המכתב הראשון הוא בעצם פנייה לנציב שירות המדינה, וזה עדיין לא נשלח.

דפנה גוטליב: הנושאים האלה הם עדיין בבחינה.

גבי לסקי: בבחינה של מי?

דפנה גוטליב: אצלנו כרגע זה עוד בבחינה של שר המשפטים.

דפנה גוטליב: בסוף אלה כן המלצות שאנחנו מגישים לשר.

דפנה גוטליב: אני לא יודעת מה הסטטוס מבחינת השרים האחרים, אולי יידעו להרחיב.

דפנה גוטליב: בגדול, זה אמור להיות מכתב מטעם הצוות לנציב שירות המדינה בנושא של שילוב של אנשים על הקשת הטרנסית בשירות הציבורי.

דפנה גוטליב: בשלב הראשון ההצעה היא לאיזשהו מודל שהוא יותר וולונטרי, ואחר כך גם בחינה של צורך לערוך אולי תיקוני חקיקה שיבהירו שאיסור הפליה מחמת מין ונטייה מינית כולל גם זהות מגדרית, ואולי בחינה גם של הנחיצות בכלים נוספים כדי להגביר באמת את השלוב של אנשים על הקשת הטרנסית בשירות הציבורי.

דפנה גוטליב: כאמור, זה מכתב שהוא פנייה לנציב לשקול את הדברים האלה.

דפנה גוטליב: הדבר השני זה מכתב למנכ"לי משרדי הממשלה.

דפנה גוטליב: גם לגבי הנגשת טפסים ממשלתיים בעצם בשפה - בעיקר לגבי טפסים מעתה מהלאה, להפוך אותם להיות ניטרליים מגדרית.

דפנה גוטליב: דיברנו על זה שגם אפשר יהיה לדרוש שלא תהיה בכלל הזדהות מגדרית מקום שהדבר לא הכרחי, ולהמליץ גם לשקול להוסיף את הקטגוריה אחר.

דפנה גוטליב: שוב, אלה המלצות של הצוות למנכ"לי משרדי הממשלה שכל אחד רשאי לעשות כהבנתו.

דפנה גוטליב: עוד נושא במכתב הזה אמור להיות הנושא של הכשרות עובדים.

דפנה גוטליב: זה רלוונטי בעיקר למשרדים שהם מקבלי קהל, גם לקיים סדנאות להיכרות עם האוכלוסייה הטרנסית ולהכיר את הייחודיות, המורכבות והרגישות שדרושה במפגש של מערכות ממוסדות עם האנשים מהקהילה.

דפנה גוטליב: הדבר השלישי זה לשקול אפשרות למינוי רפרנטים ייעודיים במשרדי הממשלה.

דפנה גוטליב: בעצם, לקבוע איזשהו גורם ממונה בכל משרד, לפי הצורך - לא בכל משרד זה בהכרח רלוונטי - שהוא ישמש איזושהי פונקציה מתכללת.

דפנה גוטליב: זה לוקח אותי להמלצות של משרד המשפטים.

דפנה גוטליב: באמת, אחת ההמלצות הייתה להפעיל מנגנון לפניות ציבור בנושאים משפטיים, שזה דבר שבעצם אתמול אפילו יצאה על זה איזושהי הודעה לתקשורת.

דפנה גוטליב: זה הופעל כבר לפני אבל עכשיו היה ממש פרסום אקטיבי.

דפנה גוטליב: זו בעצם מין תיבת דואר, שהמטרה שלה היא שיהיו פניות ציבור בנושאים משפטיים שקשורים להפליה, הדרה או יחס לא הולם כלפי אנשים על הקשת הטרנסית, ושאפשר יהיה לפנות אלינו, אל משרד המשפטים.

גבי לסקי: אז זה כבר קיים?

גבי לסקי: ומה הכתובת?

דפנה גוטליב: זה קיים, כן.

דפנה גוטליב: אני יכולה גם לשלוח את זה, אבל זה TRANS-RIGHT@JUSTICE.GOV.IL.

דפנה גוטליב: כאמור, אתמול זה גם הופץ בתקשורת, אבל אני יכולה להעביר את זה לוועדה פשוט, את ההודעה גם.

דפנה גוטליב: הדבר הנוסף זו התאמת הסיוע המשפטי.

דפנה גוטליב: בעצם קיום הכשרה ייעודית לצוותי הסיוע המשפטי והגדרת רפרנטים ייעודיים לליווי פניות בנושא הקהילה הטרנסית.

דפנה גוטליב: השר נכון לקדם את ההמלצה הזאת.

דפנה גוטליב: הנושא הנוסף זה קידום פתרונות לחנינה ומחיקת רישום פלילי.

דפנה גוטליב: אז כאן, בעצם חלק מההמלצה היא תמיכה ביוזמת הנשיא ושר המשפטים ליציאה בקריאה מיוחדת למי שנידונו בעבר בבית המשפט בגין עבירות על הימצאותן במעגל הזנות להגשת בקשות למחיקת רישום פלילי.

דפנה גוטליב: הקריאה המיוחדת הזאת בעצם כבר יצאה.

דפנה גוטליב: החלק השני של ההמלצה הוא פנייה למשטרת ישראל ולשר לביטחון פנים, בבקשה לבחון אפשרות להנגשת דרכי הגשת הבקשות לביטול הרישום המשטרתי, לאוכלוסיות במעגל הזנות בכלל ובפרט לקהילה הטרנסית.

דפנה גוטליב: זה גם מכתב שיש כוונה להוציא אותו.

דפנה גוטליב: מעבר לזה, למיטב ידיעתנו יש גם פניות בעצם של הארגונים בנושא הזה שאני חושבת שהמשרד לביטחון פנים ומשטרת ישראל מכירים, אבל בכל מקרה יש גם כוונה להוציא מכתב.

גבי לסקי: אז יש לי שאלת המשך.

גבי לסקי: זאת אומרת, הפנייה כבר נעשתה שחברות וחברי הקהילה יכולים לפנות לחנינה או לביטול רישום?

דפנה גוטליב: הקריאה המיוחדת לעניין של מחיקת רישום פלילי וחנינה - זה יצא כבר.

גבי לסקי: יצא.

גבי לסקי: אבל תהיה המלצה לנשיא לתת חנינה?

דפנה גוטליב: לא, זו הייתה קריאה מיוחדת מטעם הנשיא ושר המשפטים.

לינור אברג'יל: רק תיקון: זאת הייתה יוזמה של טרנסיות ישראל ואחותי, שפנתה למשרד לחנינות בבית הנשיא ולמשרד המשפטים.

לינור אברג'יל: הם אישרו את זה, כמובן, בעזרת הנשיא.

לינור אברג'יל: אבל הבעיה העיקרית היא שזה לא נשאר במשרד המשפטים, כי רוב הטרנסיות עם תיקים במשטרה שלא מגיעים בכלל למשפט.

דפנה גוטליב: אז זה החלק השני שדיברתי עליו.

לינור אברג'יל: אז זאת הפנייה השנייה שלנו, למשרד לביטחון פנים.

דפנה גוטליב: אז אמרתי: אני יודעת שיש גם פנייה של הארגונים.

דפנה גוטליב: אני אומרת: גם כן יש כוונה של הצוות להוציא מכתב כזה גם מטעמו, אבל שוב, כמו שלינור גם אמרה בצדק - זה לא חונה אצלנו.

דפנה גוטליב: כלומר, לשר המשפטים אין מה לעשות עם זה.

גבי לסקי: אז איפה זה חונה?

גבי לסקי: במשרד לביטחון פנים.

דפנה גוטליב: כן, במשטרה ובמשרד לביטחון פנים.

דפנה גוטליב: אני מניחה שהם יתנו.

לינור אברג'יל: אנחנו הגשנו מכתב לפני שבועיים כבר.

גבי לסקי: אז מתי אנחנו נוכל לשמוע גם אם אתן יודעות על זה משהו?

גבי לסקי: מהמשטרה?

רחלי צימבר: זה כרגע נמצא על השולחן בבחינה.

גבי לסקי: אז אני מתארת לעצמי שאם משרד המשפטים כן הולך להליך של חנינה, אז בטח אלה שיש להן רישום בלבד - אנחנו צריכים אולי להוציא מטעם הוועדה שאנחנו נפנה לשר לקדם את זה במהירות.

דפנה גוטליב: רק אני אדייק, שהחנינה ניתנת על ידי הנשיא, לא משרד המשפטים.

דפנה גוטליב: אז אני אומרת שוב: זה מכתב מטעם הצוות שימליץ דברים, אבל זה לא משהו שהצוות יכול.

גבי לסקי: אבל אנחנו נפנה, נעמה, גם מטעם הוועדה, בהמשך למכתב של הארגונים.

לינור אברג'יל: אנחנו גם נגיש את זה עכשיו למירב בן ארי בוועדה לביטחון פנים.

דפנה גוטליב: אמרו לי כאן לחדד, ויכול להיות שגם אחר כך יחדדו את זה במשטרה: זה לא שהיום אי אפשר לפנות בבקשות למחיקה.

דפנה גוטליב: הרעיון הוא הנגשה של דרך הבקשה.

דפנה גוטליב: עוד המלצה של משרד המשפטים הייתה התאמת מענים לאוכלוסיות במעגל הזנות.

דפנה גוטליב: זו בעצם המלצה שקצת יושבת על צוות היישום שאמון על קידום החלטת הממשלה שנוגעת ביישום חוק איסור צריכת זנות.

דפנה גוטליב: הצוות כאן, באמת המקום שלו היה פחות משמעותי, אבל הצוות כן הדגיש את הצורך במענים ייחודיים ומותאמים לאוכלוסייה הטרנסית, והחשיבות של קידום שלהם כחלק מהמענים שעומדים על הפרק, ועידוד של שימור הקשר עם ארגוני הקהילה.

דפנה גוטליב: צוות היישום, ששוב - זה צוות היישום שעוסק בחוק איסור צריכת זנות, והגורמים שנמצאים בו, נמצאים בקשר עם הארגונים הרלוונטיים, לרבות ארגוני הקהילה הטרנסית.

דפנה גוטליב: אנחנו יודעים שבעבר התקיימו גם ישיבות משותפות עם משרד המשפטים, המשרדים הרלוונטיים והארגונים והקשר להבנתי ממשיך.

דפנה גוטליב: מבחינת המענים שצוות היישום מקדם, הוא מקדם כל מיני מענים וגם מפתח מענים שהם רלוונטיים לאוכלוסייה הטרנסית, ומשרד הרווחה ירחיב על זה אחר כך.

דפנה גוטליב: הדבר האחרון, שאני חושבת שזה מה שביקשו ממני להתייחס אליו, וגם ד"ר גרוס התייחס אליו, זה הנושא של הפעלת מנגנון להנפקת תעודה ציבורית לצורך שינוי המרשם ללא ניתוח, ויצירת מסלול מנהלי נוסף במשרד המשפטים.

דפנה גוטליב: הנושא הזה עדיין בבחינה של שר המשפטים.

דפנה גוטליב: זו ההמלצה, ההמלצה הזאת עדיין נבחנת.

דפנה גוטליב: אני רוצה רק לדייק: הייתה כאן איזושהי הערה של למה בכלל צריך ועדה, אז זה המצב החוקי היום בישראל.

דפנה גוטליב: חוק מרשם האוכלוסין דורש תעודה ציבורית, והנפקת התעודה הזאת חייבת להיות מעשה שלטוני ולכן חייבים איזשהו גורם מנהלי של הממשלה שינפיק את התעודות האלה.

דפנה גוטליב: באמת הייתה את ההמלצה הזאת שנבחנת עדיין על ידי השר.

גבי לסקי: אנחנו יכולים לדעת תוך כמה זמן תהיה החלטה של השר בעניין הזה?

דפנה גוטליב: אני לא יודעת להגיד.

גבי לסקי: אנחנו נפנה לשר, ואם לא יש לנו גם אפשרות לעשות חקיקה בעניין הזה, נעמה.

גבי לסקי: אם זה לא יבוא ישירות מהמשרד, אנחנו נגיש הצעת חוק כדי לשנות את זה.

גבי לסקי: תודה רבה, גם ישבת בדיונים בוועדה אז אנחנו מודות לך גם על העבודה, וגם לעו"ד דינה זילבר.

גבי לסקי: ההמלצות כוללות גם את משרד הרווחה.

גבי לסקי: אני אשמח לשמוע מגלית גבע, מנהלת אגף בכיר קהילה במשרד הרווחה והביטחון החברתי.

גלית גבע: כמו שאמרנו, הנושא של ההמלצה הראשונה שהייתה היא הרחבת היקפי הפעילות של עו"ס להט"ב ברשויות.

גלית גבע: אנחנו היום הכפלנו את ההיקף התקציבי לצורך העסקת עו"ס להט"ב ברשויות המקומיות, ואנחנו הולכים באמת להרחיב את המענה.

גלית גבע: כרגע זה ב-34 רשויות ואנחנו הולכים, או לתגבר חלק מהרשויות להיקפים גדולים יותר - כמו שנאמר כאן, ירושלים שנותנים מענה רק ל-15 מטופלים וזה לא מספיק.

גלית גבע: אנחנו הולכים בחלק מהרשויות לתגבר וגם לפתוח ולהרחיב את זה כך שהפריסה תהיה רחבה יותר ברשויות נוספות.

גלית גבע: אנחנו תקווה שנצליח אפילו גם יותר בהמשך, אבל כרגע מה שהיום על שולחננו זו הכפלה של התקציב הקיים ופריסה רחבה יותר ברחבי הארץ.

גבי לסקי: אני אשמח אם אפשר לתת לנו זמנים.

גלית גבע: זה כבר קורה.

גלית גבע: אנחנו כרגע ממש בהליך של שינוי התקשרות מסוימת על מנת לעשות הסטה.

גלית גבע: זה יקרה בחודשים הקרובים.

רובי מגן: אבל זה עדיין אצלכם, נכון?

רובי מגן: זה לא בערים עדיין.

גלית גבע: טרם עשינו הקצאה לרשויות.

גלית גבע: אנחנו כרגע מתארגנים מבחינת התקשרות מסוימת, משחררים את התקציב ועושים את זה.

גלית גבע: אני מאמינה שבחודשיים שלושה הקרובים זה יוצא לדרך.

גלית גבע: כמובן שזה גם מצריך מבחינתנו איזושהי בחינה של הרשויות.

גלית גבע: יש לנו כאן רשימות המתנה ואנחנו רוצים לתעדף את זה במקומות שבהם באמת הצרכים הם הגדולים ביותר ולא לשכוח גם פריפריה.

גלית גבע: אנחנו צריכים לעשות כאן איזשהו תמהיל מאוד נכון ומדויק, ואנחנו נצא לדרך אחרי שנסיים את התהליך הזה.

נעמה לזימי: אני רוצה לשאול שאלה, ואולי גם יותר נכון להגיד - האם יש בכלל שיתוף פעולה מול משרד השיכון על זה, למענים של דיור וסיוע בדיור לאוכלוסייה טרנסית בוגרת שזקוקה לזה בשלבים מסוימים בחיים?

נעמה לזימי: האם משרד הרווחה מעורב בחשיבה בנושא כזה?

גלית גבע: כרגע אנחנו נמצאים באיזשהו צומת, דווקא עם שותפות שיש לנו בנושא של הטיפול באוכלוסייה שנמצאת במעגל הזנות, על כל הנושא של דיור תחילה.

גלית גבע: עומד על הפרק לצאת פרויקט מאוד גדול בנושא הזה, שאני בטוחה שגם אוכלוסיית הטרנס יהיו שם.

גלית גבע: אנחנו כרגע בתהליך של הבניה.

גלית גבע: יש לנו כבר משקיעים ואנחנו בשלבים מאוד מתקדמים ובהסכמות, גם מול משרד השיכון, שהוא שותף נאמן שלנו כאן והולך איתנו למהלך מאוד משמעותי, אבל אני עוד לא רוצה לפרט על זה כי זה עוד בחיתולים.

גלית גבע: אנחנו בתהליך של הבניה.

גלית גבע: אני מאמינה שעוד כחצי שנה - שנה כבר נוכל לדבר על זה ולשים את זה על השולחן.

גלית גבע: מעבר לכך, אנחנו סיימנו הכנה של לומדה להכשרה של עובדים סוציאליים.

גלית גבע: כלומר, לעובדים הסוציאליים במחלקות לשירותים חברתיים, לרכישת מיומנויות ייחודיות לטיפול באוכלוסייה, יצירת קשר, ראיון טיפול.

גלית גבע: זה משהו שיוצא לדרך.

גלית גבע: בנוסף לכך נפתחה מכללה תעסוקתית בשותפות של המשרד עם עמותת איגי, לצעירים בסיכון.

גלית גבע: שם אנחנו גם נותנים אבחון מקצועי, שילוב בקורסים והכשרות ותעודות מקצועיות.

גלית גבע: בנוסף לזה יש גם שותפות שלנו עם איגי של קבוצות ייעודיות לטרנסים ברשויות המקומיות.

גלית גבע: אני רוצה לדייק: זה לא מהתקציבים של החלטת הממשלה של הזנות, זה מתקציבים אחרים שייעודיים לנושא הזה.

לינור אברג'יל: את אומרת על נוער.

גלית גבע: גם נוער וגם צעירים.

לינור אברג'יל: צעירים ונוער.

לינור אברג'יל: את לא מדברת על טרנסיות בזנות.

לינור אברג'יל: זו בדיוק הנקודה.

לינור אברג'יל: נוער וצעירים בסדר.

לינור אברג'יל: שוב, הסללה למקצועות היופי - אני יודעת מה קורה שם.

לינור אברג'יל: הסללה למקצועות היופי.

לינור אברג'יל: טרנסים וטרנסיות, בואו תלמדו איפור ושיער.

גלית גבע: לא רק.

גלית גבע: אנחנו עושים שם שינוי.

מאיה עוראבי: אנחנו גם לא נוגעים בצוותים אחרים.

מאיה עוראבי: ברופאים, באחיות.

מאיה עוראבי: שטרנסית מגיעה למיון וחוששת בכלל להגיע למיון בגלל חוסר יחס, חוסר מודעות, חוסר בהתנהגות הוגנת ומכילה.

מאיה עוראבי: אז היא לא מגיעה גם עם כאבי בטן שיכולים להיגמר באפנדיציט וסיכון לחייה.

גלית גבע: כן, אבל זה לא המנדט שלי.

גלית גבע: אני אחראית על הרווחה.

גלית גבע: אני מתחברת ומבינה מאוד את המצוקה הזאת, אבל זה לא המנדט שלי לעשות את ההכשרות לצוותים הרפואיים.

גלית גבע: זה מאוד חשוב, אין ספק.

אלישע אלכסנדר: אולי כדאי לציין שהלומדה הזאת היא רק לעו"ס משפחות ומדובר ב-45 דקות על הקהילה הטרנסית.

גלית גבע: לא, אנחנו רוצים להרחיב את זה.

גלית גבע: אנחנו כרגע בתהליך של הרחבה של זה.

גלית גבע: זה גם לא רק לעו"ס משפחות.

רובי מגן: אני רוצה להציע את עצמנו שוב בתל אביב, שיש לנו קליניקה שפועלת כבר המון שנים.

רובי מגן: אנחנו כבר מאוד מתמחים בטיפולים פרטניים לאוכלוסיית הלהט"ב בכלל, ואם צריך שאנחנו נגיע לעשות שיתוף פעולה של הכשרת עובדים סוציאליים או מטפלים, אנחנו גם עושים את זה באופן פרטי.

גלית גבע: אנחנו נשמח, אני בכלל אשמח להכיר, כי באמת על הפלטפורמה של המרכזים יושבים גם הקליניקות שלנו למשפחות, גם העו"ס להט"ב, גם העו"ס מחוזי.

גלית גבע: יש לנו שותפות.

גלית גבע: אני אשמח לשמוע.

גלית גבע: כרגע בנושא של ההדרכות אנחנו חברנו לאגודה והם נותנים לנו מענה, אבל אנחנו תמיד פתוחים להצעות נוספות.

גלית גבע: גם הנושא שאלישע ציין, של השותפות שלנו במסגרת של מעבר לקשת, היא שותפות מאוד משמעותית בכל הנושא של הנגשת מידע לאוכלוסייה, מיצוי זכויות, וטיפול וליווי ראשוני, שזה משהו מאוד משמעותי.

גלית גבע: כמובן שאנחנו נכנסנו לתהליך.

גלית גבע: בשנים האחרונות המשרד ממנף מערך ורצף של שירותים לקהילה והיד כאן עוד נטויה, ואנחנו בתהליכים גם ברצון לעשות עוד שותפויות.

גלית גבע: כרגע אנחנו רוצים גם לפתח עם אחת הקרנות את הנושא של הקמת מרכזים למשפחות ללהט"ב וכמובן לאוכלוסייה הטרנסית.

גלית גבע: תמיכה, ליווי, ייעוץ, הכוונה, על מנת באמת בסופו של יום לתת את הכוח ולתת את הכלים, ולמנוע מצבי סיכון.

גבי לסקי: מה בנוגע להמלצה של גיבוש נהלים?

גלית גבע: אז זה אני נותנת לחבריי.

גלית גבע: יש כאן את חברתי סוזן, שהיא אחראית על כל הנושא של המסגרות החוץ ביתיות, ואת נפתלי יעבץ שהוא ראש המטה שלנו ואחראי על הנושא של גיבוש נהלים.

סוזן דסוקי: קוראים לי סוזן דסוקי ואני מנהלת האגף החוץ ביתי במשרד הרווחה במנהל תקון.

סוזן דסוקי: תחת האחריות שלי בעצם כל המסגרות - גם של הקטינים וגם של הבגירים.

סוזן דסוקי: לכן, אנחנו נותנים מענה לאוכלוסייה הטרנסית, כמו שגל מבית דרור ציינה - גם במסגרות של חסות הנוער, גם בהלנות חירום ובהוסטלים של צעירים, וגם במסגרת המענים לאנשים בזנות.

סוזן דסוקי: אני רוצה להגיד שאנחנו מפתחים הרבה מאוד מענים חוץ ביתיים שמותאמים - חלקם ייעודיים לאנשים מהקהילה הטרנסית.

סוזן דסוקי: בדצמבר ייפתחו שתי מסגרות ייעודיות לאנשים בזנות, כשמסגרת אחת תהיה לטרנסיות ומסגרת אחת תהיה לטרנסים.

סוזן דסוקי: אבל תוך כדי עבודה ופעולה אנחנו מבינים שיש צרכים בשטח ושיש צורך בהתאמת מסגרות קיימות לקהילה הטרנסית.

סוזן דסוקי: סביב הלב חיפה, למשל, שבמקור הייתה מסגרת שייעודית לנשים בזנות, עשינו דיון לא מזמן, בעקבות הצורך שקיים כרגע בשטח.

סוזן דסוקי: אנחנו מנסים לעשות התאמה לאוכלוסייה.

סוזן דסוקי: אבל במכלול השיקולים, אנחנו כל הזמן צריכים גם לחשוב על האוכלוסייה הנוספת שמקבלת את המענים במסגרות שלנו.

טיטי קטן: באיזה אופן האוכלוסייה הטרנסית פוגעת באוכלוסיות נוספות שצריכות את המענה הזה?

סוזן דסוקי: טיטי, עם כל הכבוד, אני ממש מבקשת.

סוזן דסוקי: אני יודעת דבר, ואני לא צריכה שמישהו יגיד לי דברים שאני לא אמרתי.

סוזן דסוקי: אני מאוד מבקשת לתת לי לסיים להציג את הדברים.

סוזן דסוקי: אני אגיד שבמסגרות הקטינים, אבל לא רק - לא כל מי שנמצא בתוך המסגרת מבחינת אוכלוסיית היעד יודעים להתמודד עם נוכחות של טרנסים בתוך המסגרת.

סוזן דסוקי: אני לא מפחדת להגיד את זה.

סוזן דסוקי: אני אומרת שיש לנו צורך ממשי.

סוזן דסוקי: זה על שולחן העבודה שלנו.

מיכל סטולר: מה שאנחנו שומעות בשטח אלה הרבה פעמים לא הצוותים המקצועיים, אלא הפיקוח שמתנגד לשילוב.

סוזן דסוקי: אחר כך אני מאוד אשמח לשמוע, ככל שיש ביקורת וככל שיש דברים לשפר.

סוזן דסוקי: אני יותר מאשמח לדעת איך להתייעל.

סוזן דסוקי: אוכלוסיית היעד מבחינתנו, שצריכה עכשיו ללמוד ולעבור איזשהו תהליך, זו קודם כל אוכלוסיית נותני השירות, שהם העובדים הסוציאליים, מפתחי התחומים אצלנו במטה וגם הפיקוח בשטח.

סוזן דסוקי: גם אנשי המקצוע שנמצאים בתוך המסגרות.

סוזן דסוקי: הלוואי ויכולתי לעמוד פה ולהגיד שכולם יודעים איך להתנהל מול האוכלוסייה הטרנסית, אבל אנחנו עוד לא שם.

סוזן דסוקי: אנחנו מאוד רוצים להיות שם, וכמה שיותר מהר.

סוזן דסוקי: זו אוכלוסיית יעד אחת.

סוזן דסוקי: אוכלוסיית יעד נוספת היא אוכלוסייה שמקבלת את השירות בתוך המסגרת.

סוזן דסוקי: למשל: אם יש לי במסגרת אחת שהיא ייעודית לקטינות ולצעירות, שרובן ככולן נפגעות תקיפה מינית.

סוזן דסוקי: אני לא מכלילה, אבל לחלקן יש לפעמים התמודדויות שקשה להן להתמודד עם נוכחות של טרנסית בתוך המסגרת.

סוזן דסוקי: אנחנו צריכים לעשות עבודה גם עם האוכלוסייה הזאת.

סוזן דסוקי: אני יכולה להגיד שיש לי במעון נעול מסוים גם קטינות, אני לא צריכה להסביר אבל בתוך חסות הנוער.

סוזן דסוקי: שם, נכון שהנוהל עוד לא כתוב, אבל הנוהל וההנחיה בעל פה הם להכניס טרנסית אך ורק למסגרת שמיועדת לבנות ולא לבנים, כדי להגן עליה, ולאפשר לה להיות בחדר בנפרד, כדי גם לתת תחושה של מוגנות לקטינות אחרות, שהן כאמור נפגעות תקיפה מינית.

סוזן דסוקי: הן עדיין לא מרגישות מספיק מוגנות.

סוזן דסוקי: האחריות שלי לתת תחושה של מוגנות לכולם, ואנחנו בדרך, כדי לשנות תפיסות.

סוזן דסוקי: כולנו יודעים איך זה כשמשנים תפיסות, זה לא קורה ביום אחד.

סוזן דסוקי: יש לנו עבודה רבה.

גבי לסקי: השאלה אם בינתיים יש מי שנופלת בין הכיסאות ונפגעת.

לינור אברג'יל: או מתאבדת בגלל זה.

לינור אברג'יל: בגלל שהפיקוח מוציא אותה מדירה בגלל הנראות שלה, והיא זאת שנמצאת בסיכון.

לינור אברג'יל: לצאת מנקודת ההנחה של מה שסוזן אומרת - שטרנסית מהווה איום על נפגעות תקיפה מינית, זו בדיוק הטרנספוביה המדינית וההסללה הזאת שציינתי קודם.

גבי לסקי: להגיד שהיא מהווה איום או סיכון למישהי אחרת, יש פה בעיה.

גבי לסקי: אנחנו מודעות לצערי שיש טרנספוביה, אבל להגדיר את זה כסיכון זה בעייתי.

לינור אברג'יל: אבל הטרנספוביה מגיעה מהפיקוח.

לינור אברג'יל: אבי מוטולה ישב איתנו ואמר בפה מלא: אישה טרנסית לא יושבת בחדר עם נשים, נקודה.

לינור אברג'יל: שימו אותה בחדר נפרד.

לינור אברג'יל: לצאת מנקודת הנחה שטרנסית תאנוס או תפגע במישהי שנפגעת.

גבי לסקי: שהיא מסכנת מישהי אחרת.

גבי לסקי: זה בעייתי.

לינור אברג'יל: אלה בדיוק המסגרות החוץ ביתיות שעושות בלגאן שלם, ומרחבי הלב למזלנו באים ואומרים - לא.

לינור אברג'יל: אנחנו נחזיק את האנשים האלה.

טיטי קטן: אני חייב גם להגיד בנוסף שמהניסיון שלנו, לנערות ולצעירות הנוספות שצורכות את השירות מעולם זה לא היווה בעיה.

טיטי קטן: דווקא הנערות והצעירות שלנו, ובמקרה של זהבה אנחנו גם ראינו את זה מאוד, הן פותחות את הלב ואת המקום.

טיטי קטן: הן מעוניינות לקיים שיח סביב הנושא.

טיטי קטן: הבעיה היא ממש לא הנערות והצעירות.

טיטי קטן: הבעיה היא המערכת, שרואה בנשים טרנסיות איום, ואנשים שהם פוגעים מינית.

טיטי קטן: זאת הבעיה.

סוזן דסוקי: אני רוצה להתייחס.

סוזן דסוקי: קטינה, צעירה, בגירה - אין מצב שהיא תצטרך את אחד מהשירותים שלנו והיא לא תקבל אותו.

מיכל סטולר: זה לא נכון.

מיכל סטולר: זה לא מה שקורה בשטח.

מיכל סטולר: לפעמים הן פשוט מתייאשות אחרי שטרקו להן את הדלת בפרצוף שוב ושוב.

סוזן דסוקי: זאת המדיניות שלי.

סוזן דסוקי: אני, כמנהלת אגף בכיר חוץ ביתי בתקון.

סוזן דסוקי: אני לא אומרת שלא קורות טעויות לפעמים.

סוזן דסוקי: לא הכל בא לשולחן שלי להתייעצות, אבל המדיניות היא שאין מישהי או מישהו שצריכים מענה והם לא יקבלו אותו.

סוזן דסוקי: נקודה.

סוזן דסוקי: יש מסגרות שמתקשות להתמודד עם הדבר הזה, ולכן נעשית עבודה מול כל המסגרות.

סוזן דסוקי: כמו שאמרתי קודם, חלק מהעבודה נעשית ותיעשה ביתר שאת עם אנשי המקצוע, וחלק מהעבודה נעשית מול הנשים.

סוזן דסוקי: אני חייבת להגיד לכם שבאחת מהמסגרות הנעולות שלי, הקושי מאוד קשה - ומה לעשות שטיטי שעובד בעל"ם לא מכיר את כל המסגרות שלי ואני כן.

סוזן דסוקי: במסגרת אחרת שהיא לא תחת ההפעלה של על"ם, הקושי הוא קושי של הבנות עצמן.

סוזן דסוקי: אנחנו עושים עבודה מאוד אינטנסיבית.

סוזן דסוקי: אנחנו נעזרים, אגב, באנשי צוות בית דרור, שיש לו יותר ניסיון בעבודה עם קטינים מהאוכלוסייה הטרנסית והלהט"בית באופן כללי, כדי שיתנו כלים לצוות - שהצוות יוכל גם לתווך את זה לקטינות שנמצאות בתוך המסגרת.

סוזן דסוקי: אז אני אומרת שבפנינו דרך.

סוזן דסוקי: אני לא באה פה ואומרת שהכל בסדר ואני לא מבינה מה הבעיה.

סוזן דסוקי: אני מבינה שיש לנו אתגרים.

סוזן דסוקי: אני רק אומרת שזה על שולחן העבודה שלנו באופן יום יומי ואנחנו מנסים למצוא את הפתרונות ואת הדרך, כדי שהאוכלוסייה הטרנסית תמצא מענה.

סוזן דסוקי: בין אם היא בוחרת להיות במסגרות ייעודיות ובין אם היא בוחרת להיות במסגרות שאינן מיועדות דווקא לאוכלוסייה הטרנסית.

סוזן דסוקי: לגבי הנוהל: אני חייבת להגיד שאני קיבלתי את הנוהל, הסתכלתי עליו ולא הייתי בטוחה שזה הדבר הנכון.

סוזן דסוקי: לכן אני ביקשתי לקיים דיון, והדיון מתקיים אצלי, אם אני לא טועה ב-22 בנובמבר, בצורה של שיתוף ציבור כי אני מאמינה שזאת הדרך.

סוזן דסוקי: אני לא חושבת שאני יודעת הכל, ואני רוצה לשמוע גם את ההערות.

סוזן דסוקי: אני עוד צריכה לבחון.

סוזן דסוקי: יש לנו איזשהו קושי, גם במסגרות.

סוזן דסוקי: יש לי מסגרות שיש לי יותר גמישות ויש לי מסגרות שיש לי פחות גמישות, אבל אני צריכה לעשות את הדיון הזה בצורה מעמיקה ואחראית, כדי שנוכל לפרסם נוהל שאני גם יכולה לעמוד מאחוריו.

גבי לסקי: אוקי, אז יחד עם משרד הבריאות נבקש להתעדכן בעוד חודש מה קורה עם הנוהל הזה.

אלישע אלכסנדר: אני רוצה רק להציע, אם אפשר להיות גורם מקצועי.

אלישע אלכסנדר: אנחנו עו"ס טרנס בפיקוח שלכם, ואנחנו מאוד נשמח לייעץ לכם בכל המקרים האלה, ואני בטוח שגם ארגונים אחרים.

אלישע אלכסנדר: בפעם הבאה שיש לכם דילמות, תפנו אלינו.

נפתלי יעבץ: אני אשמח להשלים.

נפתלי יעבץ: נפתלי יעבץ, ראש מטה מנהל תקון ממשרד הרווחה והביטחון החברתי.

נפתלי יעבץ: אני אומר קודם כל ובהמשך לדברים של גלית וסוזן: אחד מהתהליכים המשמעותיים שעוברים בתוך המנהל בשנה - שנה וחצי האחרונות, כשכל הדבר הזה נעשה תוך כדי שיח שוטף עם כל הארגונים, זה פיתוח מאוד משמעותי של התחום.

נפתלי יעבץ: אני כן רוצה להפנות לשימת לב שאנחנו מדברים אחרי שרק ממש לפני פחות מעשרה ימים עבר תקציב המדינה, ואנחנו בתוך המשרדים מתנהלים הרבה מאוד זמן ללא תקציב מאושר ואין סוף ועדות חריגים, ועדיין - באגף קהילה נפתחו קליניקות לטיפול במשפחות גאות, בית ספר, תוכנית מעבר לקשת לקהילה הטרנסית.

נפתלי יעבץ: באגף החוץ ביתי פותחים עכשיו הלנת חירום ללא מגבלת גיל עליון, דירות המשך, הוסטלים ועוד מרכזים.

נפתלי יעבץ: כל הדבר הזה נעשה בלי תקציב מדינה מאושר, עם הרבה מאוד ועדות חריגים ותוך כדי שיח שוטף עם הארגונים.

נפתלי יעבץ: אני כן אוסיף לגבי אחת מההמלצות הרוחביות של הצוות, שהיא המלצה של הנגשת טפסים ממשלתיים, שאצלנו במשרד אנחנו מדברים כבר על קרוב ל-85 אחוז מהטפסים שכבר בוצע בהם השינוי בפועל בשביל להפוך את הטפסים לניטרליים.

גבי לסקי: מה אתם עושים?

גבי לסקי: ניטרלי או אחר?

נפתלי יעבץ: ניטרלי, ונגישים יותר.

נפתלי יעבץ: כמובן שזה משתנה משירות לשירות ומאגף לאגף.

נפתלי יעבץ: דבר אחרון אני אומר לגבי העניין של הנוהל: קודם כל, בתוך משרד הרווחה התקבלה החלטה לשדרג את הנוהל הזה מבחינת רמת ההשפעה שלו על עובדי השטח ולהפוך אותו למה שנקרא תע"ס: תקנות עבודה סוציאלית.

נפתלי יעבץ: זה ברמה שהיא יותר משפיעה על השטח ומחייבת את גורמי הטיפול.

נפתלי יעבץ: טיוטת הנוהל גובשה מלכתחילה ביחד עם כל הארגונים.

נפתלי יעבץ: לינור, הזכרת את אבי מוטולה שהיה בזמנו, אבל כל הארגונים השותפים לקחו חלק.

נפתלי יעבץ: בימים אלה הנוהל נמצא בדיונים בתוך המשרד, גם בגלל שכל אגף רוצה לבצע את הדיוקים שלו, בעיקר ביחס למסגרות חוץ ביתיות.

נפתלי יעבץ: הנושא של חדר קליטה הוא נושא שנמצא בדיון אם כן או לא, באילו מסגרות ובאיזה היקף.

נפתלי יעבץ: נושא שני שעדיין לא סגור זה הנושא של מתן מענים לקטינים ללא יידוע ההורים, שיש לנו שם איזשהו אתגר משפטי שאנחנו מנסים למצוא את הדרך להתגבר עליו.

נפתלי יעבץ: אני מאמין שאנחנו נוכל בתחילת 2022 להגיע עם עדכון חיובי לוועדה בנושא.

נפתלי יעבץ: כמו שסוזן אמרה, ממש בשבוע הבא ובשבוע שאחריו יש לנו דיונים עם הארגונים.

נעמה לזימי: קודם כל, תודה רבה לכל הנוכחים והנוכחות כאן.

נעמה לזימי: במיוחד גם למשרדי הממשלה, שאני יודעת שלא פשוט כי יש לנו גם ביקורת מאוד גדולה.

נעמה לזימי: אני כן רוצה לומר: אני מבינה שניירות עמדה נכתבים, נשארים, בתהליך והכל.

נעמה לזימי: כמעט לא היה פה אחד שלא אמר שיש משהו בתהליך.

נעמה לזימי: עם כל הכבוד לזה, אני הייתי רוצה לדעת - אם אנחנו נזמן דיון המשך בעוד ארבעה-חמישה חודשים, האם יהיו תשובות?

סוזן דסוקי: בוודאי.

נעמה לזימי: אוקי.

נעמה לזימי: אני אומרת ארבעה-חמישה חודשים כי גם נושא השיכון מאוד חשוב.

נעמה לזימי: כל אחד מדבר מהמקום שלו.

נעמה לזימי: בחיפה, וגם מהשיח שלי עם לינור, אני זוכרת את הסיפור של דיור טרנסים וטרנסיות.

נעמה לזימי: כל הזמן גם ברשימות התפוצה של אישה לאישה שהייתה בעיית דיור, ובתוך בתי קהילות ובכלל.

נעמה לזימי: אז זו סוגיה שהיא חיה ולי חשוב מאוד להבין את העניין הזה של קורת גג לאוכלוסייה שיכולת להיות פתאום חסרת קורת גג, גם המבוגרת יותר.

נעמה לזימי: זה כן חשוב.

נעמה לזימי: אבל כן, הנוהל מול משרד ביטחון הפנים, משרדי המשפטים והרווחה.

נעמה לזימי: אני חושבת שמשהו כמו חמישה חודשים, ארבעה חודשים, זה זמן טוב כדי להבין איפה ניירות העמדה וגיבוש הנהלים עומדים.

נעמה לזימי: זה בהחלט חשוב לנו.

נעמה לזימי: גבי, אני תוהה אם כדאי שנעשה גם דיון המשך בוועדה לביטחון פנים על סוגיות ספציפיות, מובחנות.

נעמה לזימי: אני גם חברה בוועדה לביטחון פנים, נוכל לארגן את זה גם ביחד מול מירב.

נעמה לזימי: היינו רוצות לראות את התהליך הזה מתגבש ולא רק בהכרה והבנה תיאורטית, אלא בסוף - התפקיד של משרדי הממשלה הוא להחיל נהלים, להוריד אותם לשטח.

נעמה לזימי: כמו שאמרת בצדק, יש תקציב.

נעמה לזימי: עבדנו עליו קשה חודשים, ואנחנו באמת נשמח שהתקציב הזה יהיה גם בשורה בהקשר של עדכון משרדי.

נעמה לזימי: אני לצערי אלך.

נעמה לזימי: אני כן רוצה להגיד שלצד מה שאנחנו עובדות עליו ונעשה, הסיפור פה חייב להיות גם עם עניין המשך ואנחנו נבקש דרך הוועדה שיהיה את הדיון הזה.

נעמה לזימי: ננסה כבר להזמין אליו בזמן הקרוב, מתוך כוונה שיהיה עדכון והבנה של כל מה שקורה.

נעמה לזימי: אני מודה לכל מי שכאן.

נעמה לזימי: זה חשוב, לא מובן מאליו, והדרך ארוכהג ם דרך הצעות חוק שזה התפקיד שלנו, המחוקקות, גם דרך משרדי הממשלה שהם עושים את העבודה החשובה הזאת ביום יום כל הזמן, וכמו שאת אומרת - האמת לא אצלנו.

נעמה לזימי: אנחנו צריכות תמיד ללמוד, להכיר, להבין.

נעמה לזימי: נקודות העיוורון שלנו כל פעם מתחלפות וצריך לראות איך אנחנו משפרות.

נעמה לזימי: המקרה של זהבה זה מקרה שלא היה צריך להיות.

נעמה לזימי: זה מקרה שגם אם הוא נעשה ללא כוונת זדון, הוא משהו שיכולנו למנוע אותו.

נעמה לזימי: זה משהו שצריך להיאמר: מקרה שיכל להימנע.

סוזן דסוקי: אני רק אתייחס לזה ממש בקצרה.

סוזן דסוקי: לא התכוונתי, ובאמת גם לשמור על פרטיותה של זהבה זה משהו שאני חושבת שהוא לא פחות חשוב בדיון הציבורי.

סוזן דסוקי: אני רק אגיד שבימים אלה אנחנו מקימים צוות בדיקה כדי שיבדוק את כל המקרה וכל ההשתלשלות שלו.

סוזן דסוקי: זהבה עברה בעצם במסגרות שלי בשלוש מסגרות שונות, ובחלקן קיבלה טיפול טוב יותר ובחלקן אולי חוסר טיפול.

סוזן דסוקי: זה משהו שאנחנו נבדוק אותו ואנחנו נתייחס אליו גם מבחינת המסקנות והפקת הלקחים.

סוזן דסוקי: אני רק רוצה להגיד שאמנם במסגרת אחת זהבה לא קיבלה מענה, אבל בו ביום היא קיבלה מענה במסגרת אחרת שלנו, במסגרת הלב חיפה, והיא שהתה שם בארבעת החודשים האחרונים עד לאירוע המאוד מצער.

סוזן דסוקי: אני ממש מצטערת על המקרה הזה מאוד.

אלישע אלכסנדר: יש פה נציגים של ביטוח לאומי לגבי הנוהל?

גבי לסקי: אנחנו ממש לקראת סיום.

גבי לסקי: גם ממשרד הבריאות מבקשים לחזור לומר כמה דברים.

הדס גול: הדס מעמותת על"ם.

הדס גול: אני רק רוצה להתייחס למה שנאמר פה.

הדס גול: חשוב לי להגיד: צר עולמי כעולם הזנות, אני לא מכירה את המקומות הנעולים שאת מדברת עליהם, סוזן, ויכול להיות שהדברים שם הם אחרים לגמרי.

הדס גול: אני מדברת על המרחבים שאנחנו מכירים.

הדס גול: עשרים שנה בעולמות הזנות מלמדים אותנו שעולמות הזנות הם עולמות אחרים.

הדס גול: המאפיינים שלהם אחרים.

הדס גול: היכולת של הצעירים והצעירות לקבל את המורכבות הזאת היא שונה ואחרת.

הדס גול: לצערי הרב, במרחבי לב רבים ברחבי הארץ לא מכניסים טרנסיות.

הדס גול: לא רק במרחבי לב, גם במרחבי סיוע לנשים בגירות.

הדס גול: רק אתמול קיבלתי טלפון מבאר שבע על שתי נשים טרנסיות שנמצאות שם ואין להן מענה.

הדס גול: הן לא יכולות להיכנס לאף מרחב.

הדס גול: יכול מאוד להיות שהנהלים במשרד זה לא מה שמגביל את זה, אבל השטח לא מכיר את זה.

הדס גול: יש מנהלות בשטח שחושבות שההנחיה היא לא להכניס טרנסיות למרחבים של נשים.

טיטי קטן: לא לאתר אפילו טרנסיות.

הדס גול: לא לאתר, לא להכניס, לא לתת שירות.

הדס גול: במקרה הכי טוב הן מקבלות שירות מחוץ למרחב.

הדס גול: זה בעיניי דבר שחייב להיפתר והוא יכול להיפתר מאוד בקלות עם נוהל מסודר של המשרד שייצא לשטח.

גבי לסקי: הדס, אני מבקשת ממך לפנות ישירות כדי לעזור עם הנוהל.

גבי לסקי: אני רוצה לחזור שנייה למשרד הבריאות, לד"ר גרוס.

שרית בן שימול: אנחנו גם מאוד נשמח לקבל התייחסות של משרד החינוך.

גבי לסקי: משרד החינוך, אתם לא נרשמתם לדיבור, אבל יש לכם התייחסות לדברים שעלו פה?

בן יעקב: אני מנהלת היחידה למיניות ומניעת פגיעה בילדים ובני נוער בשפ"י - שירות פסיכולוגי ייעוצי במשרד החינוך.

בן יעקב: אני רוצה להגיד שכרגע, לצערי הרב, אין לנו נוהל כתוב, מסיבות שכמובן לא תלויות ביחידה המקצועית.

בן יעקב: אני כן יכולה להגיד שאני מנהלת יחידה עם מדריכים ומדריכות שהם יועצים חינוכיים, והם עברו הכשרה על כל הנושא הלהט"בי.

בן יעקב: זה שבעצם אין נוהל כתוב, זה לא אומר שאין מענה.

בן יעקב: ברגע שיש מקרה של מעבר מגדרי בבית ספר - הרבה פעמים המקרים מאוד מורכבים.

בן יעקב: מדובר בקטינים.

בן יעקב: כשיש תמיכה של הורים זה הרבה יותר קל.

בן יעקב: כשאין תמיכה של הורים, או שההורים גרושים, או שאחד ההורים לא מוכן למעבר המגדרי ולא מוכן שיפנו לילד שלו בלשון פנייה אחרת, אנחנו כל פעם מנסים לטכס עצה איך בעצם כן לתת מענה לתלמידים בתוך בית הספר.

בן יעקב: זה מורכב.

בן יעקב: באמת, כמו ששרית אמרה: מדובר על שיעורי ספורט, על ילדים שרוצים נגיד לצאת לטיולים.

בן יעקב: תמיד עולה השאלה איפה הם ישנו.

בן יעקב: רוצים לשנות את השם שלהם, כשבעצם הם קטינים ולא תמיד הם יכולים לשנות כבר את השם בתעודת הזהות.

בן יעקב: זה לא פשוט.

בן יעקב: מקרה אחד לא דומה למקרה שני, ולכן, כשיש מקרה של מעבר מגדרי מדריכי היחידה מלווים באופן אישי את בתי הספר כדי לנסות לתפור תוכנית לאותו תלמיד או תלמידה.

בן יעקב: אני רוצה להגיד שיש מגזרים גם שזו פשוט סכנת חיים אפילו.

בן יעקב: הם נמצאים בסיכון מאוד גבוה, ולכן אנחנו צריכים ממש לפעול מאוד בזהירות.

בן יעקב: הכל נעשה בדיאלוג עם התלמיד או התלמידה הטרנסים, כדי לברר מה מתאים להם, מה הם רוצים.

בן יעקב: לא תמיד מה שמתאים לטרנס אחד מתאים לשני.

בן יעקב: צברנו די הרבה ניסיון בסיפור הזה, זה לא פשוט.

בן יעקב: אנחנו כן מנסים להכשיר את צוותי החינוך.

בן יעקב: הוצאנו תקנה תקציבית שנקראת חינוך לסובלנות, ודרך התקנה התקציבית בתי הספר יכולים להזמין סדנאות והרצאות בנושא של להט"בים.

בן יעקב: אנחנו עושים את זה עם כל הארגונים הגאים - חוש"ן, איגי, מעברים, הבית הפתוח וכולם.

בן יעקב: ההמלצה היא קודם כל באמת להכשיר את צוותי החינוך, ויש לנו גם סדנאות לתלמידים בעל יסודי.

בן יעקב: שם, מגיע הרבה פעמים נציג מהארגון ומדבר על היותו להט"ב, ודרך זה אנחנו מנסים להכשיר לבבות ולפתח סובלנות גם בקרב התלמידים.

בן יעקב: אנחנו גם מכשירים את אנשי המקצוע שלנו, היועצים החינוכיים, שהם בעצם סוכני השינוי בבתי הספר.

בן יעקב: ברגע שיש מעבר מגדרי, הרבה פעמים היועצות החינוכיות יודעות לאן לפנות.

בן יעקב: במקרים מסוימים, כשיש איזושהי בעיה שלא מצליחים לפתור, אנחנו גם עובדים עם אנשי מקצוע שלפעמים מלווים את הילדים האלה מחוץ למערכת החינוך.

בן יעקב: אנחנו יוצרים איתם קשר ומנסים לראות איך אפשר באמת לעשות את המעבר הזה הרבה יותר קל.

בן יעקב: זה לא פשוט.

בן יעקב: יש לנו עוד הרבה מה ללמוד.

גבי לסקי: אני מודה לך על דברייך, אבל אני מפחדת שהדברים הם לא מוסדרים גם בנהלים.

גבי לסקי: גם אם הנוהל אומר - בוא נתאים את הטיפול לילד עצמאית.

שרית בן שימול: אבל זה בדיוק הדבר שדיברתי עליו.

שרית בן שימול: זאת אומרת - אני עם איריס עובדת לשמחתי כבר כמה זמן, והיא מדהימה בדברים שהיא עושה.

שרית בן שימול: אבל בדיוק פה מגיע המקום שזה במשיכה ולא בדחיפה.

שרית בן שימול: זאת אומרת: אם בית ספר יבוא, יגדיל ראש ויפנה ויגיע לאיריס - היא תספק את המענים.

גבי לסקי: אז מבחינתנו זה באמת לא מספיק.

גבי לסקי: אני גם אמליץ לעשות אולי ישיבה משותפת בדיון פה עם ועדת החינוך או הוועדה לזכויות הילד, כדי שבאמת אנחנו נכניס את התהליך הזה של משרד החינוך לתת מענים מחייבים.

גבי לסקי: היועצת של בית הספר יכולה לא להיות מודעות, יש גם יועצות טרנספוביות.

גבי לסקי: בגלל שאין נוהל, אנחנו תלויים באדם ולא במערכת.

רובי מגן: אני מבקש רק, אם באמת מתכנסים, לצרף את יחידת שפ"ח להט"ב שיש בתל אביב.

לינור אברג'יל: רק הערה אחת ממש קטנה, למשרד הרווחה: יש לא רק מענים של מסגרות חוץ ביתיות שצריכים להיות לטרנסיות במעגל הזנות.

לינור אברג'יל: למשל, סל מענים גמיש - הקפיאו אותו.

לינור אברג'יל: צריך לחדש את הדבר הזה.

לינור אברג'יל: עוד מענים לטרנסיות בזנות שלא נעזרות בדרך כלל במקרי חירום.

נפתלי יעבץ: לא הקפיאו, חשוב לציין.

נפתלי יעבץ: סל מענים גמיש לא הוקפא.

גלית גבע: אני לא שמעתי שזה הוקפא.

גלית גבע: הוא לא הוקפא.

לינור אברג'יל: כן, אז כרגע הוא הוקפא.

לינור אברג'יל: זה מה שמודיעים לכל הבנות.

גלית גבע: הוא לא הוקפא.

גלית גבע: הוא ממשיך.

גלית גבע: ההפך: כלומר, מה שקורה עם סל מענים גמיש - היום אנחנו רוצים לטייב אותו ולבחון אותו על מנת להקל על הרשויות המקומיות לממש אותו.

גלית גבע: הוא ממש לא הוקפא.

לינור אברג'יל: אז זה מה שנשמע אצל הבנות שמבקשות סיוע דרך לוינסקי או מקומות אחרים, שזה הוקפא.

נפתלי יעבץ: לינור, התקציב של הסל הגמיש לשנת 2021, ובאמת אני חושב שזה גם משהו טוב שאפשר לומר - הוא מומש.

נפתלי יעבץ: זה משהו טוב, אנחנו מדברים על הרבה מאוד בקשות.

נפתלי יעבץ: 2022 עוד שנייה מתחילה והבקשות ייכנסו לתוך הפול של 2022.

לינור אברג'יל: כנראה שזה מה שהטענה שהוקפא.

גלית גבע: אני חייבת להגיד, לינור, שלא הגיעה אלי אפילו פנייה אחת על הקפאת הסל.

גלית גבע: אני אחראית על כל המחלקות לשירותים חברתיים בארץ.

גלית גבע: לא הגיעה אלי אפילו לא פנייה אחת.

גבי לסקי: אז אלה בשורות טובות ואני שמחה שמדברות כדי לשמוע.

רחלי צימבר: אני רחלי צימבר, אני ראש תחום הקהילה הלהט"בית במשטרת ישראל.

רחלי צימבר: אני מדגישה את הגדרת התפקיד שלי.

רחלי צימבר: המשטרה עשתה התקדמות מאוד גדולה בתחום הלהט"ב בשנתיים האחרונות.

רחלי צימבר: מוניתי לתפקיד לפני מעל שנתיים, ביוני 2019, ולמדנו מהר את החומרים.

רחלי צימבר: אני לא אסקור פה את כל מה שאני עושה בתפקידי, אבל אני אגע בחלק מהדברים שכן נעשו ועדיין נעשים ונמצאים בתהליך.

רחלי צימבר: צריך לזכור שאין הוקוס פוקוס, תהליכים לוקחים זמן אבל יש רצון ויש מאה אחוז תשומת לב.

רחלי צימבר: אני עובדת בעיקר עם ארגוני הקהילה, עם הבתים הגאים, עם אלישע ממעברים בדגש על הקהילה הטרנסית, עם האגודה למען הלהט"ב.

רחלי צימבר: הנושא של המרכז לדיווח שלשם למעשה מגיעות התלונות על להט"בופוביה שיש בהן עניין משטרתי, טיפול משטרתי ולא תמיד מגיעים למשטרה.

רחלי צימבר: אנחנו מנסים לבנות איזשהו הליך לחזק את האמון וכן שיוכלו להגיע בלי חשש למשטרה.

רחלי צימבר: אני עובדת איתם 24/7, ממש זמינה בכל דבר, כולל מעקב אחרי התלונות, הפניה לתחנה רלוונטית, מעקב סטטוסים.

רחלי צימבר: יחד עם האגודה למען הלהט"ב עשינו סקר עמדות.

רחלי צימבר: הם בנו את השאלון לקהילה.

רחלי צימבר: יש לנו כבר את התוצאות, את הממצאים.

רחלי צימבר: זה נמצא ממש בשלב ניתוח ההמלצות.

רחלי צימבר: חלק מדבר על שינוי חשיבתי, תפיסתי, הסרת חסמים, שיטור שייתפס כשירות לאזרח ולא כמאיים, מיקוד בעבירות המטרידות את הקהילה, ועוד.

רחלי צימבר: הנושא הזה צריך לעבור, צריך לשבת יחד עם האגודה למען הלהט"ב ואחר כך גם עם כלל הארגונים הגאים כדי לראות איך אנחנו בונים איזושהי תוכנית להוביל את זה.

רחלי צימבר: יצרנו פנקס כיס, מעין מניפה צבעונית שיש בה הנחיות לשוטרים.

רחלי צימבר: הועברו כ-7,000 יחידות לשוטרי השטח בעיקר למפגש של שוטר-אזרח.

רחלי צימבר: הנחיות שהיו מ-2011 ורועננו ב-2016: הפנייה לטרנסג'נדר, איך פונים, חיפוש על גוף של טרנסג'נדר, עוגנו לנוהל משותף בין אגף המבצעים לאגף החקירות.

רחלי צימבר: הנוהל הזה נכנס לתוך פקודות המשטרה ונמצא כרגע בסבב התייחסות כדי שנוכל להוציא אותו ממש כפקודה לכל דבר עם התייחסות לחיפוש על טרנסג'נדרים.

אלישע אלכסנדר: אפשר לראות אותו לפני הפרסום?

גבי לסקי: אני גם אשמח לראות את זה.

רחלי צימבר: אני אשב איתך אחר כך.

רחלי צימבר: כל החומרים יוכלו לעבור אליכם דרך הלשכה שלנו.

רחלי צימבר: לגבי מה שאמרה עמית פל, נכון שחשוב ייעוץ דווקא ממישהו טרנסג'נדר, אז כן.

רחלי צימבר: אני מעבירה הרצאות והכשרות לשוטרים, ומשלבת את השוטר הטרנסג'נדר שלנו שמביא את הסיפור האישי שלו.

רחלי צימבר: לעניין הזה אני רוצה להגיד שגייסנו ארבעה טרנסג'נדרים - שניים חיילי חובה אבל שניים מהם שוטרי קבע לכל דבר.

רחלי צימבר: אחד מהם כבר שובץ לתחנת משטרה כסייר ומעביר את ההרצאות בנוסף לתפקידו.

רחלי צימבר: טרנסג'נדר נוסף נמצא כרגע במכללה.

רחלי צימבר: גם שם עשינו שינוי, המכללה ערוכה לקלוט, אם זה מבחינת שיבוץ, איפה, באיזה חדר.

רחלי צימבר: הכל נעשה ביחד עם הטרנסג'נדר, עם ראיון מקדים, עם הכנה של הסגל לפני כן, עם ליווי.

רחלי צימבר: יושבת איתי כאן קצינת בריאות הנפש של המכללה.

רחלי צימבר: כולל טיפולים הורמונליים, שמאפשרים להם גם לצאת לטיפול חוץ ובנוסף יש עמדה של טרם שנמצאת בתוך המכללה.

רחלי צימבר: אנחנו מאפשרים להם לעשות את זה פנימה כדי לשמור להם על הרצף של הקורס ולא לנתק אותם.

רחלי צימבר: הטופס בלשכת הגיוס שונה - הוספה רובריקה של אחר למגדר.

רחלי צימבר: זה תהליך.

לינור אברג'יל: מה לגבי אכיפה?

לינור אברג'יל: אכיפה וחוק איסור צריכת זנות?

לינור אברג'יל: הבטיחו שתהיה עובדת סוציאלית ועד עכשיו אין עובדת סוציאלית באכיפה.

רחלי צימבר: אין לי תשובה לזה.

רחלי צימבר: אני רק יודעת שכל השוטרים שעובדים בשטח עברו את הלומדה של נושא אכיפה.

לינור אברג'יל: הלומדה שהגיש המטה למאבק בסחר בנשים.

לינור אברג'יל: לא הלומדה שהגיש המגזר השלישי.

גבי לסקי: אנחנו נקיים דיון בוועדה לביטחון פנים.

לינור אברג'יל: האכיפה היא מידתית, מצולמת עם פנס.

לינור אברג'יל: משאירים את הבחורה עומדת עירומה כדי להודות שהבן אדם שנמצא איתה הוא לקוח.

גבי לסקי: אני מכירה.

גבי לסקי: אנחנו באמת לא נפתח כרגע את הדיון כי זה חשוב מדי בשביל החמש דקות האחרונות ואנחנו ננסה לקיים את הדיון בוועדה לביטחון פנים.

גבי לסקי: תודה למשטרה.

גבי לסקי: העובדה שיש מישהו במשטרה שמתייחס לדברים האלה ומתייחס לקהילה זה שינוי עצום.

גבי לסקי: זה לא מספיק, יש שם עדיין הרבה עבודה, אבל אנחנו צריכות להיות מודעות שבאמת יש שינוי והוא לטובה, למרות שיש עוד הרבה מה לעשות.

גבי לסקי: אנחנו נשמע רק לסיכום כמה דברים שרצו ממשרד הבריאות, את ד"ר רז גרוס ואנחנו נסכם את הדיון.

גבי לסקי: אנחנו נשמח אם תסיים מה שהתחלת להגיד ותתייחס ספציפית להמלצות של הוועדה הבין משרדית.

ד"ר רז גרוס: אני חושב שהנקודה האחרונה שהתייחסתי אליה הייתה נקודת ההכשרות.

ד"ר רז גרוס: שוב, זו המלצה של הצוות הבין משרדי.

ד"ר רז גרוס: אנחנו מתחילים ליישם את זה מקומית בשיבא ונשמח להציע את ההכשרות שלנו גם למקומות אחרים.

ד"ר רז גרוס: אני חושב שההכנסה של זה באופן מחייב צריכה להיעשות דרך המל"ג או דרך ועדות דקאנים.

ד"ר רז גרוס: אני פחות מכיר את האופן שבו מכניסים הכשרות לקוריקולום חובה, אבל בלי ספק זה מאוד נחוץ.

ד"ר רז גרוס: אני חושב שלכל שאר הנקודות הרלוונטיות התייחסתי.

ד"ר רז גרוס: אם יש שאלה ספציפית או נקודה שאתן רוצות שאתייחס אליהן בשמחה.

גבי לסקי: מבחינת הטפסים של משרד הבריאות, אנחנו יודעים אם יש כבר כוונה לשנות?

גבי לסקי: אם כבר שונו?

ד"ר רז גרוס: לאילו טפסים הכוונה?

גבי לסקי: בגלל הבעיות עם הזום אני אשמח שנקבל התייחסות בכתב אחר כך לכל ההמלצות.

גבי לסקי: בסך הכל שמענו ממשרד הבריאות את הנושאים של טיוב הפעילות של הוועדה הציבורית לניתוחי התאמה מגדרית.

גבי לסקי: אנחנו שמענו על הוספת יום ניתוחים וכוונה להוסיף יום נוסף.

גבי לסקי: העובדה שבעצם העבירו את הנושא של התעודה הציבורית למשרד המשפטים, כי לא מדובר בשאלה של בריאות, אז אנחנו גם שמחים שהדבר הזה עובר למשרד המשפטים, אבל עדיין צריכים לקבל ממשרד המשפטים תשובה לגבי ההמלצה.

דפנה גוטליב: זה לא עובר עדיין.

דפנה גוטליב: זו המלצה של הצוות שבבחינה אצל שר המשפטים.

דפנה גוטליב: אני לא יודעת אם זה יעבור.

גבי לסקי: לא, אני אומרת, אנחנו עדיין צריכים לשמוע מה ההחלטה של משרד המשפטים בעניין הזה.

דפנה גוטליב: כרגע זה במשרד הבריאות.

דפנה גוטליב: אין שום מנגנון כרגע במשרד המשפטים.

אור קשת: אני רוצה להעיר הערה קטנה.

אור קשת: בדיונים כאלה, מטבע הדברים אנחנו מאירים את הפינות היותר חשוכות וגם משמיעים המון ביקורת.

אור קשת: היושבות והיושבים מקדימה הם מעין השכפ"צ של הגוף האדיר והענק שנקרא הממשלה, אז חשוב רק לא לקחת את הדברים באופן אישי.

אור קשת: במקרה גם בדיון הזה, אני מסתכל פה על השורה של האנשים והנשים שיושבות פה, אלה אנשים שבאמת יש להם מחויבות לנושא הזה ושאנחנו עובדים איתם.

אור קשת: לא תמיד הכל תלוי בהם, לא תמיד אנחנו מסכימים על הכל, אבל יש פה נציגות של משרדי ממשלה.

אור קשת: זה לא תמיד היה, שכן יש בעיניי מחויבות ערכית ומקצועית לנושא הזה וגם את הדבר הזה חשוב לציין.

לינור אברג'יל: לחלוטין.

לינור אברג'יל: אנחנו מצטרפים.

גבי לסקי: אני רוצה להודות לכל הנציגים ונציגות של הארגונים ולמשרדי הממשלה.

גבי לסקי: אני כן מאמצת את הדברים שלך, אור, וגם שאלון אמר בהתחלה.

גבי לסקי: דיברנו על הקשיים ודיברנו על האפליה, אבל מצד שני אנחנו חייבות לצאת מכאן עם אמירה באמת חיובית כלפי הקהילה.

גבי לסקי: זו קהילה שנלחמת, זו קהילה שמתייצבת להגן על זכויות.

גבי לסקי: זו קהילה שלא מוותרת, זו קהילה שהיא מאוד סולידרית, שנמצאת אחת עבור השנייה ואחד עבור השני באמת בצורה מדהימה, כולל המשפחות, כולל ההורים.

גבי לסקי: בעצם, אתם ואתן הצלחתם לשנות את החברה הישראלית, שהיא חברה שמרנית מטבעה, וזה לא דבר של מה בכך.

גבי לסקי: אנחנו יכולות לצאת מכאן עם האמירה החיובית הזאת.

גבי לסקי: הוועדה תפנה לשרי המשפטים, הבריאות והרווחה בקריאה לאמץ את המלצות הוועדה הבין משרדית.

גבי לסקי: הוועדה פונה למשרד החינוך ומבקשת לוח זמנים לפרסום נוהל שנכתב בשיתוף עם מעברים להמלצות לשילוב ילדים טרנסים בבתי ספר.

גבי לסקי: אנחנו גם נבקש לקיים דיון קונקרטי בנושאים האלה.

גבי לסקי: הוועדה פונה למערכת הבריאות, מברכת על קיצור התורים אבל אנחנו מבקשות לבדוק אפשרויות לקצר עוד יותר, להביא עוד ניתוחים בחודש.

גבי לסקי: אלה באמת ניתוחים מצילי חיים ואנחנו רוצות לבדוק גם במה אנחנו יכולות לעזור בעניין הזה.

גבי לסקי: אנחנו גם פונות מכאן לכל הקהילה, להגיש את הבקשות לחנינה ומחיקת רישומים כדי שאפשר יהיה להתחיל בתהליך הזה, ושחברי וחברות הקהילה יוכלו לצאת החוצה ללא רישומים פליליים.

גבי לסקי: אנחנו גם נפנה לשר המשפטים ונבקש ליישם את ההמלצות הכלליות.

גבי לסקי: לפנות לנציבות שירות המדינה כדי להתחיל באופן יזום לקבל טרנסים וטרנסיות לעבודה בשירות הציבורי, עם כל הכרוך בזה, ושינוי כללי של כל הטפסים בכל המשרדים.

גבי לסקי: דבר אחרון: הנושא הכאוב ביותר, של הרישום.

גבי לסקי: לא המדינה מגדירה את האדם.

גבי לסקי: האדם מגדיר ומגדירה את עצמו ואת עצמה, ואנחנו צריכים לבדוק את האפשרות שזה לא יהיה כרוך באישורים של אחרים אלא שזו תהיה רק פרוצדורה פורמלית, ללא אישורים, כי אנחנו לא צריכות אישור שיגידו לי מי אני ואיך אני מגדירה את עצמי.

גבי לסקי: אני באמת מברכת את כולכם.

גבי לסקי: זה שבוע חשוב.

גבי לסקי: אנחנו פה איתכם ואנחנו נמשיך במעקבים על הדברים שביקשנו.

אלישע אלכסנדר: אפשר לבדוק את היישום של הנוהל של ביטוח לאומי גם?

גבי לסקי: אנחנו גם נשב עם היישום של הנוהל של ביטוח לאומי.

גבי לסקי: לא תמיד אני יוצאת עם ברכות למשרדי ממשלה, והפעם אני כן בהחלט, כמו שאור אמר, מברכת גם את משרדי הממשלה שהם נרתמו כבר זמן לנושא הזה.

גבי לסקי: יחד איתכם אנחנו נוכל באמת לייצר מציאות של שוויון, של העדר בירוקרטיה וביטחון עבור חברות וחברי הקהילה, בדיוק כמו לכל אזרח ואזרחית אחרת.

גבי לסקי: אני מודה לכם, ושבוע מודעות טוב.

גבי לסקי: אנחנו נמשיך לעקוב יחד איתכם ואיתכן על הנושאים החשובים האלה.

גבי לסקי: תודה רבה.