ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 24, פרוטוקול מספר 54, 2021-11-16 14:30

שרן השכל: אנחנו פותחים את הישיבה.

שרן השכל: אני שמחה לפתוח את הדיון היום בעניין הקונסרבטוריונים, תקציבי הקונסרבטוריונים.

שרן השכל: דיון מאוד מאוד חשוב.

שרן השכל: היה לי חשוב לזמן את כולם כדי לקיים אותו.

שרן השכל: בסוף אנחנו מבינים שכל התרבות והאומנות או מוזיקה נשענת בסוף על אותם ילדים שמתחילים את הלימוד ואת האהבה לכלים ולמוזיקה בגיל מאוד מאוד צעיר.

שרן השכל: אני זכרתי שאצלי, כשאני הייתי קטנה, היו מגיעים לבית הספר ובוחנים את כולם על כל מיני כלים.

שרן השכל: ולכל תלמיד התאימו כלי.

שרן השכל: ואחרי שהתאימו לו כלי, כל אחד היה יכול לשלם, לדעתי זה היה מאה חמישים או מאתיים שקל לחודש, והיית נכנס לתזמורת בית הספר, ולומד באמת על כלים קלאסיים.

שרן השכל: עכשיו תקשיבו, זה פתח עולמות.

שרן השכל: אני אישית לא הצטרפתי לתזמורת הבית-ספרית, אבל המשמעות של מה שראיתי, מה שזה עשה לילדים אחרים, היתה מדהימה.

שרן השכל: זה פותח אופקים, וזה חינוך בפני עצמו.

שרן השכל: ומאוחר יותר זה אותם תלמידים שבסוף לומדים גם להיות צרכני מוזיקה וצרכני אומנות.

שרן השכל: אם מדברים על הסיבסוד של הסימפוניות והקונצרטים ואומרים אנשים לא מגיעים.

שרן השכל: ברגע שמחנכים אותם מגיל צעיר להגיע, לרכוש את זה, לחוות את זה, להנות מזה, לאהוב את זה, שם זה מתחיל.

שרן השכל: הפיתוח, ברמה הרגשית והאישית, שזה עושה לילדים, זה משהו שלדעתי בסוף צריך להגיע למינעד כל כך רחב.

שרן השכל: מאוד הופתעתי לשמוע, אני לא יודעת מתי, ואני מניחה שזה היה תהליך מאוד מאוד ארוך, אבל הורים הגיעו ואמרו שהרישום לקונסרבטוריונים, כדי שהילד שלהם ילמד לנגן על כלי מוזיקה, אלה סכומים מאוד מאוד גבוהים, שהם לא מסוגלים לעמוד בהם.

שרן השכל: ולכן יש ירידה בכמות הנרשמים והתלמידים שבעצם לומדים נגינה.

שרן השכל: אנחנו לא בברית המועצות, ובבית הספר לא מחייבים כל תלמיד חובה ללמוד על איזה שהוא כלי.

שרן השכל: אבל אנחנו רוצים לעודד, רוצים לסייע ולעזור.

שרן השכל: אנחנו מבינים שיש פערים אדירים בין רשויות שהן חזקות לרשויות שהן חלשות, במערכת החינוך, בדיונים שאנחנו מקיימים.

שרן השכל: ואנחנו מבינים שהפערים האלה צומחים עוד יותר כשמדובר על קונסרבטוריונים.

שרן השכל: משום שחלק מאוד גבוה, שליש הרי מגיע מהרשות, לפי מה שהבנתי, תיכף יציגו את זה בפנינו.

שרן השכל: שליש מהרשות, שליש ממשרד התרבות או החינוך, ושליש מההורים.

שרן השכל: משהו כזה.

שרן השכל: רשויות חלשות לא יכולות לסייע, הורים במצב סוציואקונומי נמוך לא יכולים להרשם.

שרן השכל: המטרה היא לבוא ולראות איך אנחנו משפרים את המצב, איך אנחנו מייעלים את התקציבים שיש, איך אנחנו מרכזים לשם בעצם את המשאבים הנדרשים, או שהובטחו.

שרן השכל: ולשם כך התכנסנו היום.

שרן השכל: אנחנו ביקשנו מהממ"מ.

שרן השכל: להכין לנו מצגת שתסביר לנו החכ"ים, שאולי קצת פחות מבינים את המבנה ואת התקציב, לבוא ולהציג לנו מה המצב הקיים, ואיפה אנחנו עומדים.

שרן השכל: בבקשה.

אתי וויסבלאי: תודה רבה.

אתי וויסבלאי: מרכז המחקר והמידע של הכנסת הכין לבקשת ועדת החינוך מסמך בנושא התמיכה של משרד החינוך בקונסרבטוריונים, שבעצם מעדכן שני מסמכים קודמים שכתבנו בנושא הזה, ב-2016 וב-2018.

אתי וויסבלאי: אני אתחיל מרקע קצר על הנושא של החינוך המוזיקלי בבתי הספר.

אתי וויסבלאי: בעצם בחינוך היסודי המוזיקה כיום נכללת באשכול אחד ביחד עם מה שנקרא חינוך, תרבות ואורח חיים בריא.

אתי וויסבלאי: זה כולל גם את חינוך גופני, זהירות בדרכים, שעת חינוך, כישורי חיים, וגם את מקצועות האומנויות, מחול, קולנוע, תיאטרון, אומנות חזותית ומוזיקה.

אתי וויסבלאי: בסך הכל בין כיתות א' לו' הוקצו בין חמש לשש שעות שבועיות לכל המקצועות האלה ביחד.

אתי וויסבלאי: כשחלק מהמקצועות כמובן, כמו חינוך גופני, כישורי חיים, זה"ב, הם מקצועות חובה, ומקצועות האומנויות הם לא מקצועות חובה.

אתי וויסבלאי: ככה שלא נשאר להם הקרבה.

אתי וויסבלאי: בחטיבות הביניים יש אשכול שנקרא בחירה והעשרה, שכולל גם את מקצועות האומנויות, וגם מקצועות נוספים, כמו חינוך פיננסי שדובר פה, רובוטיקה ועוד.

אתי וויסבלאי: לפי ההוראות של משרד החינוך האשכול הזה נועד גם לאפשר תוספת שעות למקצועות האחרים שנלמדים בבית הספר.

אתי וויסבלאי: כך שיכול להיות שבית הספר יוכל להקדיש עוד פחות שעות מזה למקצועות באשכול.

אתי וויסבלאי: כשבסך הכל למשך השלוש שנים של חטיבת הביניים תשע שעות שבועיות שנתיות, כלומר שלוש שעות בשנה, או כל הרכב אחר שבית הספר מעוניין בו.

אתי וויסבלאי: בחטיבה העליונה לומדים רק תלמידים שמעוניינים להרחיב את המוזיקה, לומדים מוזיקה במגמות מוזיקה, כשבסך הכל יש מאה ארבעים ושישה בתי ספר עם מגמות מוזיקה במשרד החינוך, מתוך, אם נשים לב, אלף שלוש מאות תיכונים.

אתי וויסבלאי: שאם אתם רואים שם, רואים מאוד טוב שבאשכולות הגבוהים יותר יש יותר בתי ספר עם מגמות מוזיקה.

אתי וויסבלאי: ותלמידים שלומדים נגינה יכולים לגשת לבגרות במוזיקה.

אתי וויסבלאי: בשנים האחרונות יש עלייה קטנה, במיוחד דווקא בשנת הלימודים תשפ"א יש עלייה יותר משמעותית במספר התלמידים שניגשים לבגרות במוזיקה.

אתי וויסבלאי: מה שחשוב עוד להגיד לגבי מגמות מוזיקה זה שתלמידים שלומדים במגמות האלה מחוייבים ללמוד נגינה מחוץ לבית הספר באופן פרטני, על חשבונם.

שרן השכל: ואני מבינה בעצם שאלו שיש להם את המגמות זה בעצם יש תוספת תשלום שההורים בעצם משלמים על המגמה?

שרן השכל: אז הם גם משלמים על המגמה, גם משלמים על השעות מחוץ לבית הספר.

אתי וויסבלאי: כן, ורק מי שלומד נגינה באופן פרטני מחוץ לבית הספר יכול לגשת לבגרות במוזיקה.

אתי וויסבלאי: כשרוב התלמידים, בערך שישים אחוז, קצת פחות, הם תלמידי הקונסרבטוריונים.

אתי וויסבלאי: כלומר רוב מי שניגש לבגרות במוזיקה הם תלמידי הקונסרבטוריונים.

אתי וויסבלאי: שזה מסביר את הנושא של מה התפקיד של הקונסרבטוריונים במערכת החינוך בלימודי המוזיקה.

אתי וויסבלאי: אז אם בעצם הקונסרבטוריונים הם בהגדרתם, לפי משרד החינוך, מוסדות לחינוך מקצועי למוזיקה, שנלמדות בהם מיומנויות הביצוע, בנגינה ובשירה.

שרן השכל: מה מספר התיכונים במדינת ישראל?

שרן השכל: אלף ארבע מאות, ומתוכן יש מאה ארבעים ושש מגמות, כעשרה אחוז.

שרן השכל: כמה יש בחברה הערבית והדרוזית, מגמות מוזיקה?

אתי וויסבלאי: מגמות מוזיקה אני לא בטוחה.

בצלאל קופרוסר: << דובר >> שלוש מגמות בחברה הערבית, במעלות,

עלי סלאלחה: זה לא מגמות.

עלי סלאלחה: זה מוסדות פרטיים שמלמדים מוזיקה.

עלי סלאלחה: יש אחת שאני הקמתי בבית ז'אן,

בצלאל קופרוסר: אנחנו עשינו את זה ביחד בבית ז'אן.

בצלאל קופרוסר: אז יש את בית ז'אן, שלצערי דווקא היא נסגרה.

עלי סלאלחה: לא נסגרה, אבל מדשדשת.

בצלאל קופרוסר: יש שלוש שמתוקצבות במגזר הערבי.

בצלאל קופרוסר: אחת במעלות, אחת בשפרעם, ואחת בקלנסואה.

בצלאל קופרוסר: יש לנו עוד אחת שמתוקצבת בסחנין.

בצלאל קופרוסר: ובתל-שבע אצל הבדואים.

בצלאל קופרוסר: ופתחו גם בירקא השנה, הבית ספר למדעים ואומנויות.

אתי וויסבלאי: בסך הכל לפי ההערכות יש מאה שמונים וחמישה קונסרבטוריונים בישראל, מתוכם שישים ושמונה מוכרים מתוקצבים על ידי משרד החינוך השנה.

אתי וויסבלאי: כשמשרד החינוך מכיר בקונסרבטוריונים באמצעות מבחן תמיכה ייעודי.

אתי וויסבלאי: קול קורא, כמו שהוא מכיר בתנועות נוער, בגופים פרטיים אחרים.

אתי וויסבלאי: מבחן התמיכה קובע תנאי סף פיזיים, מקצועיים, מינהליים וקריטריונים לתיקצוב שקשורים בגודל של הקונסרבטוריון, וגם אם הוא נמצא ברשות קטנה או גדולה.

אתי וויסבלאי: בסך הכל יש שלושה סוגים של קונסרבטוריונים.

אתי וויסבלאי: שלב א' בסיסי, ב' ביניים, ג' זה מתקדם, ולגבי כל אחד מהם יש כללי תיקצוב שונים.

אתי וויסבלאי: בסך הכל שישים וארבעה אחוזים מתקציב התמיכה מגיע לקונסרבטוריונים בשלב המתקדם.

אתי וויסבלאי: הגדולים יותר.

אתי וויסבלאי: אם אנחנו מסתכלים בחלוקה של הקונסרבטוריונים, לפי גם אשכול חברתי-כלכלי וגם השלב שלהם, כלומר עד כמה, רמת התיקצוב שלהם, אנחנו רואים שכמחצית מהקונסרבטוריונים המוכרים באשכולות הגבוהים ביותר, וגם שבאשכולות נמוכים יותר יש יותר קונסרבטוריונים ברמה א' וב', שמקבלים תיקצוב יותר נמוך, כי הם קטנים יותר.

אתי וויסבלאי: מבחינת התלמידים בקונסרבטוריונים, אז יש לנו כמעט עשרים ושלושה אלף תלמידים בשנת הלימודים תשפ"א.

אתי וויסבלאי: כשישים אחוזים מתוכם בגיל גן עד יסודי, והיתר בחינוך העל יסודי, עשרת אלפים תלמידים בסך הכל.

שרן השכל: אם אנחנו משווים את זה נגיד עשרים שנה אחורה, יש, מבחינת אחוזים,

אתי וויסבלאי: קשה לדעת עשרים שנה אחורה.

אתי וויסבלאי: יש לנו נתונים כרגע משנת 2015, ומה שאנחנו רואים בעצם שבשנת 2017 היתה עלייה שקשורה בשינויים במבחני התמיכה, שהביאו להכרה ביותר קונסרבטוריונים קטנים.

אתי וויסבלאי: ומאז יש עלייה מתונה, פחות או יותר יציבות.

אתי וויסבלאי: אבל אפשר גם לראות שמשבר הקורונה, שעבר בשנתיים האחרונות, לא היתה פחות הרשמה, לפי הנתונים של משרד החינוך.

אתי וויסבלאי: אם אנחנו עוברים לנושא של התיקצוב, אז פה אנחנו רואים את תקציב תקנת הקונסרבטוריונים בתקציב משרד החינוך, כמו שהוא מופיע במאגר הנתונים של משרד האוצר.

אתי וויסבלאי: ופה רואים מאוד יפה איך בשנת 2017, כשנוספו קונסרבטוריונים התקציב הזה עלה.

אתי וויסבלאי: והוא נשמר מאז.

אתי וויסבלאי: מה שאפשר לשים לב שאם מסתכלים בתקציב שאושר ממה עכשיו, בשבועות האחרונים, אז רואים שהוא קצת יותר נמוך, גם ביחס למה שהיה בשנים קודמות.

אתי וויסבלאי: שזה משהו שכדאי לשים לב אליו.

אתי וויסבלאי: במיוחד מכיוון שברוב השנים יש תוספת תקציב במהלך השנה לקונסרבטוריונים, אז זה משהו שקיים.

אתי וויסבלאי: ולגבי, אם אנחנו מסתכלים על התקציב הכולל של הקונסרבטוריונים, ומה החלק של משרד החינוך בכך, אז בסך הכל כל הקונסרבטוריונים המוכרים התקציב שלהם היה כמאתיים מיליון ₪ בשנת 2020.

אתי וויסבלאי: מתוך זה פחות תשעה אחוזים ממשרד החינוך.

אתי וויסבלאי: ארבעים ושמונה אחוזים מההורים, וארבעים ושניים אחוזים מהרשויות המקומיות.

אתי וויסבלאי: וזה יחס שנשמר, פחות או יותר, לאורך זמן.

אתי וויסבלאי: גם כולל העלייה בתקציב שהיתה בשנת 2017.

אתי וויסבלאי: זה משהו שלא השתנה בשנים האחרונות.

אתי וויסבלאי: כלומר עדיין ההורים נושאים בבערך מחצית הנטל התקציבי.

אתי וויסבלאי: ואם מדברים באמת על הנושא של שכר הלימוד, אז שכר הלימוד הוא לא משהו שמפוקח על ידי משרד החינוך, הוא לא משהו שיש לו איזה שהן הגדרות או הגבלות.

אתי וויסבלאי: כלומר כל קונסרבטוריון קובע את שכר הלימוד שלו.

אתי וויסבלאי: בסך הכל בין שלושת אלפים שקל לשנה לשמונת אלפים שקל לשנה.

אתי וויסבלאי: בפעם האחרונה שקיבלנו נתונים בנושא הזה הממוצע היה ארבעת אלפים שש מאות שקל בכל שנה.

אתי וויסבלאי: כשמשרד החינוך מממן כחלק מתקציב התקנה מלגות.

אתי וויסבלאי: אבל זה גם תקציב מאוד נמוך למלגות, שמונה מאות אלף ₪ בשנה בשנת 2021.

אתי וויסבלאי: בסך הכל שלוש מאות עשרים ואחד תלמידים קיבלו מלגות, כל אחד אלפיים חמש מאות ₪, שזה בערך אחד נקודה ארבע אחוז מהתלמידים, וזה עוד גבוה ביחס למה שהיה בשנים קודמות.

אתי וויסבלאי: הסיוע של משרד החינוך לתלמידים הוא מאוד מועט.

אתי וויסבלאי: בהקשר הזה יכול להיות שיש קונסרבטוריונים שמסייעים מהמקורות שלהם, נותנים הנחות מסוגים שונים לתלמידים.

אתי וויסבלאי: היבט נוסף של הפעילות של הקונסרבטוריונים זה הנושא של מודל מוזיקלי יישובי.

אתי וויסבלאי: זה בעצם מימון שמשרד החינוך מעביר לרשויות מקומיות גם כן באמצעות קול קורא, לצורך הפעלת תכניות ללימודי נגינה בקבוצות, בבתי ספר יסודיים, בחטיבות ביניים, וזה מותנה בכך שיהיה קונסרבטוריון מוכר ברשות.

אתי וויסבלאי: והתיקצוב הוא דיפרנציאלי בהתאם למדד הטיפוח של בית הספר.

אתי וויסבלאי: כשהרשויות המקומיות מחוייבות במצ'ינג.

אתי וויסבלאי: אנחנו רואים פה שבשנים האחרונות היה גידול די משמעותי, גם במספר התלמידים וגם במספר הרשויות המקומיות בתכנית.

אתי וויסבלאי: אבל בסך הכל אם מסתכלים על התקציב הכולל של זה, החלק של משרד החינוך הוא עדיין נמוך מאוד.

אתי וויסבלאי: פחות מעשרים אחוז מהתקציב הכולל של התכנית מגיע ממשרד החינוך, בערך עשרים וחמישה אחוזים נוספים מההורים, והרוב, בערך שישים אחוזים, מהרשויות המקומיות.

אתי וויסבלאי: שזה אומר בעצם שרק רשויות מקומיות חזקות יכולות להפעיל את התכנית הזאת.

אתי וויסבלאי: ויש גם תכנית ייעודית לחינוך הערבי בהקשר הזה בתוך תכנית החומש, שגם היא התפתחה בשנים האחרונות, ששם הרשויות מחוייבות במצ'ינג הרבה יותר קטן.

אתי וויסבלאי: ואנחנו רואים שבשנת תשפ"א-2021, היא פעלה בעשרים ושתיים רשויות ערביות, והשתתפו בה כארבעת אלפים תלמידים.

שרן השכל: תודה רבה על הדברים.

שרן השכל: משרד החינוך, הוצגו בפנינו לא מעט נתונים על חוסר היכולת, גם ברשויות חלשות, גם התמיכה שבסוף יורדת אל ההורים.

שרן השכל: כלומר אני מנסה להבין מה הייתה הדירקטיבה בשנים האחרונות, האם יש שיפור או שינוי לעתיד, איך אנחנו יכולים להוריד מהעומס.

שרן השכל: כי שמונה מאות אלף שקל למלגות, שמגיע לפחות משני אחוז מהתלמידים שלומדים, כמה זה יוצא לחודש לכל תלמיד היום ללכת וללמוד בקונסרבטוריון?

אלכס פיאלקו: צהריים טובים, קודם כל אני חייב לפתוח ולהגיד תודה ענקית לך, ולחברי הוועדה ולוועדה בכלל, שמתפנה ודנה בנושא, וכמו שהגדרת את זה בפתיח, אין ספק שכל הנוכחים כאן מבינים את החשיבות.

אלכס פיאלקו: הנתון ששמענו לגבי שכר הלימוד, לדעתי הוא מתייחס לארבעים וחמש דקות שבועיות.

אלכס פיאלקו: רוב הקונסרבטוריונים, ורוב התלמידים בקונסרבטוריונים, וזאת המסגרת שמשרד החינוך גם מכוון אליה, הם לומדים שישים דקות.

אלכס פיאלקו: זאת המסגרת הנכונה.

אלכס פיאלקו: רוב התלמידים לומדים שישים דקות, ופועל יוצא של זה שהממוצע הוא לא ארבעת אלפים חמש מאות או משהו כזה שקלים לשנה, אלא הרבה יותר גבוה, לפחות בשליש.

אלכס פיאלקו: אז אם אני אתן דוגמא לקונסרבטוריון, ויש פה נציגה, מנהלת קונסרבטוריון הסדנה מירושלים, אולי היא יכולה לתת מספר מדוייק של שכר לימוד חודשי.

שרן השכל: כן, זה מה שאני רוצה לדעת.

שרן השכל: כמה ההורים בסופו של דבר צריכים לשלם.

לנה נמירובסקי ויקינד: השכר לימוד אצלנו הוא שבע מאות עשרים שקל לשעת נגינה, כמובן שבפנים, בתוך השכר לימוד הזה כלול גם נגינה בתזמורת, תיאוריה, הרכבים.

לנה נמירובסקי ויקינד: אנחנו בית מוזיקלי.

לנה נמירובסקי ויקינד: הילדים שמגיעים אלינו אנחנו רוצים באמת להעניק להם חינוך מוזיקלי כמה שיותר מקיף.

לנה נמירובסקי ויקינד: שבע מאות עשרים זה רק לקונסרבטוריון.

לנה נמירובסקי ויקינד: אני לא מדברת על קניית כלי הנגינה, החלפת עלים בקלרינט, שעולים המון המון כסף, קופסה קטנה עולה יותר ממאה שקל.

לנה נמירובסקי ויקינד: יש רק עשרה עלים.

לנה נמירובסקי ויקינד: החלפת מיתרים, שערות בקשתות.

לנה נמירובסקי ויקינד: קניית תווים.

לנה נמירובסקי ויקינד: אני כבר לא מדברת על אותם תלמידים, שמאוד חשוב שילכו לכיתות אומן, שיסעו לפסטיבלים, תחרויות, וכל מה שזה כרוך.

לנה נמירובסקי ויקינד: הנטל הוא פשוט נטל עצום.

לנה נמירובסקי ויקינד: אני הרבה פעמים נתקלת במצב שבאה משפחה, ממעמד הביניים.

לנה נמירובסקי ויקינד: יכול להיות שילד אחד היא היתה יכולה.

לנה נמירובסקי ויקינד: קשה, אבל היא היתה יכולה.

לנה נמירובסקי ויקינד: אבל מה קורה כשיש שלושה ילדים במשפחה, ואז האמא בדמעות אומרת לי, אבל במי אני בוחרת.

לנה נמירובסקי ויקינד: כי שלושה אני לא יכולה.

לנה נמירובסקי ויקינד: גם שניים אני לא יכולה.

לנה נמירובסקי ויקינד: אחד, עם עזרה, סבא וסבתא, אולי איכשהו.

לנה נמירובסקי ויקינד: וזה פשוט כואב לראות את הסיטואציה הזאת, שבסופו של דבר האמא אומרת, אז לא נלמד.

לנה נמירובסקי ויקינד: כי היא לא תבחר מבין ילדיה.

לנה נמירובסקי ויקינד: אני רוצה, תרשו לי ממש שלוש דקות לספר לכם, שאתמול נכנסתי לכיתה בקונסרבטוריון, לרביעיית כלי קשת, שמתכוננת לקונצרט.

לנה נמירובסקי ויקינד: אני אספר לכם מי מנגן ברביעיית כלי קשת.

לנה נמירובסקי ויקינד: ביתניה, ילדה מהקהילה האתיופית, מנגנת בכינור ראשון.

לנה נמירובסקי ויקינד: מיכאל, שגר בבית הכרם, משפחה שבהחלט מסוגלת, מנגן בכינור שני.

לנה נמירובסקי ויקינד: עדי, ויולנית, מגיעה אצלנו מגוש עציון, ילדה מאוד מאוד דתיה.

לנה נמירובסקי ויקינד: ובצ'לו חאלד, ילד ערבי.

לנה נמירובסקי ויקינד: והם מנגנים ביחד מוצרט.

לנה נמירובסקי ויקינד: נכנסתי פנימה, ואמרתי לעצמי, ואו, למה הם לא באים איתי למחרת לוועדת החינוך של הכנסת.

לנה נמירובסקי ויקינד: כי אז לא היינו צריכים לדבר בכלל.

לנה נמירובסקי ויקינד: ואז אתם מסתכלים על ארבעה ילדים, שמגיעים מרקעים כל כך שונים, ובמה הם מתעסקים, באיפה לעשות פיאנו ואיפה לעשות פורטה, ואיך לעשות את זה ביחד.

לנה נמירובסקי ויקינד: והתקשורת ביניהם, והדיבור, והביחד, ופשוט הכל מיטשטש.

לנה נמירובסקי ויקינד: זה לא משנה מאיפה מגיעים, מאיזה רקע הם מגיעים.

לנה נמירובסקי ויקינד: הצמצום פערים הזה הוא פשוט מדהים.

לנה נמירובסקי ויקינד: ואני מרגישה שיש לנו את הכלי המופלא ביותר, שהוא מוזיקה.

לנה נמירובסקי ויקינד: אני לא צריכה להוכיח לאף אחד, נעשו מחקרים עולמיים על החשיבות, שלא רק בנייה מבחינה חינוכית, אלא כחברה, מה זה עושה.

לנה נמירובסקי ויקינד: זה עולמי.

לנה נמירובסקי ויקינד: יש על זה קונצנזוס.

לנה נמירובסקי ויקינד: אנחנו לא צריכים להוכיח פה שום דבר.

לנה נמירובסקי ויקינד: יש למדינת ישראל את הכלי הזה.

לנה נמירובסקי ויקינד: יש מורים מופלאים.

לנה נמירובסקי ויקינד: יש קונסרבטוריונים נפלאים.

לנה נמירובסקי ויקינד: יש לנו גב אדיר של משרד החינוך.

לנה נמירובסקי ויקינד: הכל קיים.

לנה נמירובסקי ויקינד: ואני מרגישה שאנחנו לא משתמשים בכלי המדהים הזה בשביל לצמצם פערים.

לנה נמירובסקי ויקינד: בשביל ליצור רביעיות כאלו לשל מוצרט, שהם לא יתעסקו בשוני אלא הם יתעסקו ביופי הזה של המוזיקה.

לנה נמירובסקי ויקינד: אני מאוד מקווה שיקרה פה משהו שבאמת יאפשר לנו לעשות את העבודה שלנו.

לנה נמירובסקי ויקינד: אנחנו יודעים לעשות את העבודה שלנו.

לנה נמירובסקי ויקינד: יש לנו גב של משרד החינוך שמאפשר לנו לעשות את העבודה שלנו.

לנה נמירובסקי ויקינד: אבל אנחנו לא מצליחים, כי אותה אמא, עם דמעות בעיניים, אומרת לי אני לא יכולה, אני לא מסוגלת.

שרן השכל: תודה רבה על הדברים.

שרן השכל: משרד החינוך, דברים לא פשוטים.

שרן השכל: תראו, אנחנו לא רוצים לנזוף בשליח, וברור לי שאתם דווקא אלו שכן מנסים לקדם ולעשות זאת במשרד החינוך.

שרן השכל: אבל אנחנו מקבלים פה מספרים ותוצאות מאוד עצובות.

שרן השכל: והשאלה היא איך אתם, בתוך משרד החינוך, מנסים לקדם את הנושא, מנסים לקבל את התקציבים, מייעלים אותם.

שרן השכל: מה התכנית.

משרד החינוך: אז קודם כל אני רוצה שוב לחזק את מה שנאמר כאן על הפתיח שלך.

משרד החינוך: אני חושבת שברגע שאתה פותח ועדה עם אמפתיה כזאת לנושא זה מחמם לכולנו את הלב.

משרד החינוך: ולנה, אני חושבת שהדוגמא שאת נתת היא הדוגמא הטובה ביותר לדבר על החיבורים, ועל הרצון שלנו, כמשרד, ואנחנו גב מאוד חזק היום לנושא של כל האומנויות.

משרד החינוך: אין ספק שהתרבות שלנו, כחברה, יכולה להיראות שונה לחלוטין אם אנחנו נחזק את הנושא של האומנויות.

משרד החינוך: אבל גם כאן, זה סיפורים מאוד מורכבים, כי אנחנו שבויים בתוך מערכת, שמגבילה אותנו בחוקים, בסדרים, שאנחנו בין הטיפות האלה מנסים לארגן את המקסימום.

שרן השכל: אז בואו תגידו מה חסר לכם.

שרן השכל: אנחנו פה בוועדה לא כדי לעבוד מולכם אלא כדי לעזור לכם לעזור לאותם ילדים.

בצלאל קופרוסר: צהריים טובים, גם אני מודה לוועדת החינוך של הכנסת, ולך באופן אישי, על כינוס הוועדה, שתטפל בנושא החשוב הזה.

בצלאל קופרוסר: אני אגיד כמה דברים שאנחנו עושים ברקע, ככה שאני אביא את הצד שלנו במשרד החינוך.

בצלאל קופרוסר: תראו, אנחנו לא חיכינו במשרד החינוך לוועדה הזאת כדי לטפל.

בצלאל קופרוסר: העניין הזה חשוב, ואנחנו דוחפים אותו.

בצלאל קופרוסר: צריך להגיד שאנחנו עברנו שלוש וחצי שנים של חוסר יציבות פוליטית בתוך העניין הזה, שהיתה איזה שהוא גורם מעכב בתוך הסיפור.

בצלאל קופרוסר: גם בתוך השלוש וחצי שנים היתה גם תקופת קורונה.

בצלאל קופרוסר: על אף זאת אנחנו כינסנו את הגורמים במטה כדי לטפל בעניין הזה, ויצרנו תרחישים.

בצלאל קופרוסר: ולשמחתי הרבה, משרד החינוך, הבשורה שהוא מביא איתו היום לוועדת החינוך של הכנסת, ועוד פעם אני אומר, אנחנו עבדנו קצת במקביל, אבל הגענו לאותה נקודה ביחד.

בצלאל קופרוסר: ואתמול התבשרנו שאנחנו נוסיף עוד שישה מיליון שקל לבסיס התיקצוב, שזה יילך גם לבתי ספר מנגנים, וגם לקונסרבטוריונים.

שרן השכל: איך זה בעצם משפיע?

בצלאל קופרוסר: תראו, אנחנו במשרד החינוך קודם כל פועלים על פי הערך של שיוויון הזדמנויות.

בצלאל קופרוסר: זאת אומרת צריך להבין שאנחנו מנסים, כשהקול קורא מסתיים בסוף השנה, אנחנו מנסים בתהליך לתת בעצם, לתקצב כל רשות וכל מי שעומד בקריטריונים האלה.

בצלאל קופרוסר: נכון שיש פה כאלה שיגידו על מה שחסר, אבל כשאנחנו נביא את התקציב לעוד שלושים רשויות זה בכל זאת משהו שכן מהווה איזו שהיא בשורה, וזה ישמח ויקדם אלפי תלמידים ומשפחות שיזכו לטיפוח ולחינוך מוזיקלי.

בצלאל קופרוסר: אני רוצה להגיד, אנחנו נערכים לשינוי מבחני התמיכה, כי אנחנו ערים לשונות ולרב-תרבותיות.

בצלאל קופרוסר: אנחנו מאוד קשובים, אנחנו לא נאחזים בקרנות המזבח במבחני התמיכה.

בצלאל קופרוסר: ויכול להיות שנצטרך לעשות מאמץ, ולאלה שיושבים מסביב לשולחן אנחנו ננסה בתבחינים לא לפגוע באלה הקיימים, וכמובן לתת את הדגשים בהלימה ליעדי משרד החינוך כמו צמצום פערים.

בצלאל קופרוסר: אני אגיד אבל, וזה אולי קול שצריך להישמע, שמשרד החינוך הוא לא רק קופה רושמת.

בצלאל קופרוסר: יש עולמות של תוכן, זה תחום דעת, יש פה פדגוגיה, יש פה הרבה מאוד נושאים נוספים שקידמנו במהלך השנים.

בצלאל קופרוסר: אם זה פיתוח חומרי לימוד, ואנתולוגיה אורקולית, ומאגר יצירות באון-ליין, ויש פה רשימה מאוד מאוד ארוכה.

בצלאל קופרוסר: אם אתם מסתכלים, עד 2017 היתה סטגנציה בתיקצוב של משרד החינוך ובכמות הקונסרבטוריונים.

בצלאל קופרוסר: ומ-2017 משרד החינוך באופן סדור מעלה את התקציב, מגדיל את כמות הרשויות ובתי הספר המנגנים, נכנס למגזרים השונים, וכמובן השנה הוא יביא עוד בשורה נוספת.

בצלאל קופרוסר: כמובן שיש לנו עוד הרבה מאוד אתגרים, אנחנו עובדים על זה, אבל צריך גם לדעת שבמשרד החינוך לאורך כל התקופה, היו פה קיצוצים שהושתו על ידי משרד האוצר, משרד החינוך שמר על בסיס התקציב, על אף שבספרי התקציב זה הופיע פחות.

בצלאל קופרוסר: אבל בסוף הוא איזן אותנו כדי לא לפגוע במוסדות הקיימים.

שרן השכל: תודה.

שרן השכל: חבר הכנסת משה טור פז, בבקשה.

משה טור פז: קודם כל תודה על הסקירה.

משה טור פז: אנחנו מדברים על חינוך, אנחנו תמיד אומרים – מורה טוב-מורה לחיים.

משה טור פז: אז אנחנו שואלים עם מה המורה הזה בעצם מגיע כשהוא מלמד.

משה טור פז: והרבה פעמים מורים אומרים לי חסרים לי כלים.

משה טור פז: אני בא, למדתי תעודת הוראה, למדתי תואר ראשון, אבל אני צריך כלים.

משה טור פז: ואחד הכלים הכי עוצמתיים שיש היום במערכת החינוך, זה אומנויות בכלל, ומוזיקה בפרט.

משה טור פז: עכשיו אני יכול לומר מעדות אישית, כמי שניהל את מערכת החינוך בירושלים, שיש לך שבע מאות בתי ספר, ולא לכולם יש מוזיקה, ואת יודעת כמה זה חסר, אבל למי שיש מוזיקה, אז תמיד אפשר לומר שרמת האלימות יותר נמוכה, ההתנהגות ברמה יותר גבוהה.

משה טור פז: זה משפיע הרבה מעבר למוזיקה עצמה.

משה טור פז: גם גבירתי יושבת הראש עיר מנגנת, שהוזכר כאן, אחד הפרוייקטים המופלאים, אז יש לנו לימודי מוזיקה, יש לנו עיר מנגנת, ויש לנו שעות מוזיקה, בעיניי זה תמהיל מדהים.

משה טור פז: הנתון שהוצג לנו כאן מהמ.מ.מ, שרק תשעה אחוז הוא מתקציב המדינה, בעיניי מעיד על משהו.

משה טור פז: כלומר יש פה, סליחה שאני משתמש בביטוי כלכלי, שוק של מאתיים וארבעה מיליון שקלים, אבל המדינה בסוף נותנת רק תשעה אחוז מתוכו.

משה טור פז: שזה אומר שאם היינו מוצאים עוד מימון היינו יכולים להגדיל משמעותית את לימודי המוזיקה, ולתת להרבה יותר תלמידים.

משה טור פז: ופה גבירתי יושבת הראש אני חושב שאמרת את העיקר, וזה שהפערים החברתיים פוגשים אותנו דווקא במקומות האלו.

משה טור פז: אנחנו גם בעוד כמה שבועות נדון פה בתכנית של משרד החינוך לקצץ או למקד את הבגרויות במקצועות מסויימים.

משה טור פז: צריך להבין שמי שייפגעו ראשונים זה מדעי הרוח בכלל, והאומנויות בפרט.

משה טור פז: ולכן כשאנחנו עוסקים בתכניות אני חושב שתחום כמו מוזיקה הוא דוגמא לנושא האומנויות בכלל.

משה טור פז: אני מפחד מאוד שההתמקדות במדעי הטבע, והורדת קרנם של מדעי החברה ומדעי הרוח תפגע במוזיקה ובמקצועות נוספים, שהם בעצם הנשמה היתרה של מערכת החינוך.

משה טור פז: ולכן בעיניי יש פה כמה מסקנות שאני חושב שהיינו רוצים להוציא מכאן מבחינתי.

משה טור פז: הראשון זה הגדלת תקציב.

משה טור פז: יש דיונים שהם לא תלויי תקציב.

משה טור פז: אבל פה, כשאתה רואה, אחרי החזרת קיצוץ, שמונה עשר מיליון, עשרים ושניים מיליון, חסר תקציב בתחום המוזיקה במערכת החינוך.

משה טור פז: וזה תקציב שאנחנו צריכים לדרוש ממשרד החינוך שידרוש אותו מהאוצר.

משה טור פז: כי צריך גם לומר בתקציב הנוכחי לא היתה דרישה להגדלת תקנת הקונסרבטוריונים.

משה טור פז: בדקתי את זה עם האוצר.

משה טור פז: ואני חושב שאנחנו צריכים לומר למשרד החינוך, בוא תתכנן איך אתה מגדיל את התקציב הזה.

משה טור פז: פעם אחת.

משה טור פז: פעם שנייה, עיר מנגנת, פרוייקט מדהים, זכיתי בירושלים להפעיל דבר כזה, וזה דבר מאוד מאוד חשוב ומהותי.

משה טור פז: והדבר השלישי, אמר כאן חברי חבר הכנסת סלאח, ואני מאוד מאמין בזה.

משה טור פז: בסוף כמו תמיד בישראל מי שמפסיד זה החלשים.

משה טור פז: אנחנו מצריכים לוודא שהמגזר הערבי והמגזר החרדי מקבלים יותר, והפריפריה הגיאו-חברתית, כדי שהם יצמחו יותר.

משה טור פז: ובעיניי זה חסר, ואני הייתי רוצה שהדבר הזה יקרה.

משה טור פז: ואני עדיין מברך אותך חברי על כך שאתה ידעת להביא את המשאב הזה לבית הספר.

משה טור פז: אבל אנחנו צריכים את זה בכל מקום.

שרן השכל: נכון.

שרן השכל: אני אומר גם יותר מזה, אנחנו צריכים לראות, מעבר לזה שאנחנו צריכים לוודא שהתקציב לא יקוצץ, צריך באמת לראות איך אנחנו, אמנם מגדילים את התקציב, אבל צריך להתחשב בעובדה שברשויות חזקות העירייה יכולה לתמוך הרבה יותר.

שרן השכל: והיא תומכת.

שרן השכל: ברשויות חלשות, אני מניחה, הן אפילו לא רשומות פה.

שרן השכל: כי העירייה לא יכולה אפילו לתקצב את זה.

שרן השכל: אז אנחנו צריכים לראות איך מהתקציב הזה אנחנו לוקחים ומייעלים, ואולי מזרימים אותו קצת יותר לרשויות שלא מסוגלות לעמוד בזה, או ביקשו וראו שהן לא מסוגלות לעמוד במצ'ינג ובהשלמות האלו.

שרן השכל: וכן, אפשר להגיד שאפשר להוריד קצת מתל אביב, וקצת מירושלים, רשויות שיש להן הון עתק של תקציבים, והן לא בהכרח זקוקים לתשעה אחוז האלה.

שרן השכל: אבל התשעה אחוז יכולים להיות עולם ומלואו בעיירות פיתוח.

שרן השכל: אז גם כשמגדילים את התקציב צריך לראות איפה בעצם, לאן הם מזרימים אותו.

שרן השכל: והשאלה היא פה באמת למשרד החינוך, האם הם יודעים לעשות את הדבר הזה.

בצלאל קופרוסר: מבחני התמיכה שלנו הם לוקחים בחשבון גם תיקצוב דיפרנציאלי.

בצלאל קופרוסר: זאת אומרת כל רשות שמתחת לאשכול חמש, מקבלת תיקצוב נוסף.

שרן השכל: מה זה תיקצוב בנוסף?

בצלאל קופרוסר: אשכול חמש זה עשרה אחוז, אשכול ארבע זה עשרים אחוז, ומאשכול שלוש זה עשרים וחמישה אחוז.

בצלאל קופרוסר: יש תיקצוב דיפרנציאלי.

שרן השכל: תל אביב באיזה אשכול היא נמצאת?

שרן השכל: וירושלים?

שרן השכל: אלה רשויות שיש להן כוח , הן לא זקוקות לתקציב הזה.

בצלאל קופרוסר: ירושלים היא שלוש ערים.

בצלאל קופרוסר: לא עיר אחת.

בצלאל קופרוסר: מערב ירושלים, יש לה קונסרבטוריון חזק.

בצלאל קופרוסר: למזרח ירושלים אין, ולחרדים אין בכלל.

שרן השכל: בסוף גם העניין של רשות חזקה זה לא בהכרח נקבע על פי הדירוג הסוציו-אקונומי שלה.

בצלאל קופרוסר: כן, אבל צריך להבין שירושלים רק השנה פעם ראשונה נתנה תיקצוב לקונסרבטוריונים.

בצלאל קופרוסר: עד השנה אפס שקל לתקציב הקונסרבטוריונים.

שרן השכל: זה לא הגיוני הדבר הזה.

לנה נמירובסקי ויקינד: אני רק ארשה לעצמי להגיד שגם כרגע זה פחות מעשרה אחוז מתקציב הקונסרבטוריון.

שרן השכל: וזה עוד רשות חזקה, שלא זקוקה לזה.

לנה נמירובסקי ויקינד: כל הנטל נופל על היכולת של ההורים, ועל היכולת שלי לפעמים לגייס כספים.

לנה נמירובסקי ויקינד: אבל כמובן אני חייבת להגיד שהגיוס כספים הוא בדרך כלל באמת לקהילות מאוד מאוד חלשות.

לנה נמירובסקי ויקינד: אני מצליחה לגייס כסף קצת לילדים מהקהילה האתיופית.

לנה נמירובסקי ויקינד: אני לא מצליחה לגייס כסף לילד שבא ממעמד ביניים, ובכל זאת לא מסוגל ללמוד בקונסרבטוריון, כי ההורים שלו לא יכולים לשלם שבע מאות עשרים שקל כל חודש.

שרן השכל: תודה.

שרן השכל: חבר הכנסת עלי סלאלחה, בבקשה.

עלי סלאלחה: קודם כל אני מתנצל ידידי וחברי בצלאל, מהמפמ"ר, שלא זכרתי אותך.

עלי סלאלחה: אנחנו שיתפנו פעולה ועשינו ביחד ב-2017 נדמה לי, ואני הייתי, מי שלא יודע, מנהל בית ספר מקיף בית ז'אן, וחשבתי שחשוב מאוד להכניס מגמות חדשות לבית הספר, להתחדש ולהיות בקדמת הבמה.

עלי סלאלחה: ובין היתר אני גם מבין שהמוזיקה, האומנויות, דברים מאוד מאוד חשובים לכל חברה להתפתח.

עלי סלאלחה: ובעיקר בשינויים שאנחנו חיים בהם, הילדים שלנו, כמו הילדים שלכם.

עלי סלאלחה: ודאגתי לכך, ואני מודה לך בצלאל על העזרה, וחבל שזה נפסק.

עלי סלאלחה: בזמנו, עוד לפני, בדקתי לאחרונה, ואני מתעניין עוד לפני הדיון הזה, לפני שבוע, להקים קונסרבטוריון.

עלי סלאלחה: היה לי פעם קונסרבטוריון, ארעי, זמני, אני לא יודע איך נקרא לו.

עלי סלאלחה: בזמנו שר הקליטה ממר"צ, בשנות התשעים, היה לו עודף מורים רוסים, שהגיעו לארץ, ורצה באמת שיהיו ויתנו את מה שיש להם.

עלי סלאלחה: והתמזל מזלנו שהיה בבית ז'אן, דיברנו, ואז הוא אומר יש לך חמישה עשר מורים ומורות, והקמנו קונסרבטוריון, שהיו בו שלוש מאות ילדים.

עלי סלאלחה: חלקם עד היום הזה הם מנגנים.

עלי סלאלחה: ראש המועצה בזמנו הרס אותו, לא חשוב, לא ניכנס לזה.

עלי סלאלחה: חידשתי את הרעיון, והקמתי מגמת מוזיקה במקיף בית ז'אן.

עלי סלאלחה: זה עבד, אבל שיטת התיקצוב בתיכונים היא, ילד מקבל שעה פר תלמיד.

עלי סלאלחה: לא היה מספיק תלמידים, זה היה בחטיבה, חטיבה עליונה.

עלי סלאלחה: וגם יש פה תסבוכת של משרד החינוך, לא מתערבים פה, לא מתערבים שם, למרות שזה מיטיב.

עלי סלאלחה: והסיפור הזה, הצלחתי לגייס לו משרה.

עלי סלאלחה: כשאני עזבתי ב-2019 הם לא ידעו להסתדר.

עלי סלאלחה: והכל הלך לטימיון.

עלי סלאלחה: עכשיו, חברים, אני רוצה שבאמת יהיה גם בחברה הלא יהודית אחד או שניים שיתנו מענה.

עלי סלאלחה: לי, אני בדקתי את הנושא, יש מקום, יש בית ספר שהקימו ולא הוציאו אותו לפועל, והוא עדיין בניין, שאפשר להקים, גם עם ראש המועצה אני דיברתי בפקיעין, להקים קונסרבטוריון לכל האיזור.

עלי סלאלחה: ואני רוצה באמת את עזרתך, כבוד היו"ר, יחד עם חברי הכנסת ידידיי וחבריי, יחד עם המפמ"ר, יחד עם כל אלה שבאמת יכולים לדחוף, ולהכניס את זה, בשביל להקטין את האלימות, לתת יותר תקווה לאנשים, שיהיו שותפים גם במפעל חשוב ואדיר זה.

עלי סלאלחה: שקוראים לו מוזיקה ואומנות.

שרן השכל: תודה רבה.

שרן השכל: אני רוצה להתחיל לתת גם לדוברים הזדמנות לביטוי פה.

שרן השכל: הדובר הראשון אלכס פיאלקו, בבקשה.

אלכס פיאלקו: אני חושב שכולנו מדברים בזכות, וזה מובן, אבל צריך להסדיר את הנושא הזה.

אלכס פיאלקו: להגיע להסדרה שהקונסרבטוריון הוא בית ספר, הוא בית ספר לכל דבר, והוא לא תלוי, אולי אשתמש במילה בוטה, גחמה של ראש עיר כזה או אחר.

אלכס פיאלקו: היום יש ראש עיר שתומך, אז יש קונסרבטוריון, הוא מפנה את המשאבים שם קצת יותר.

אלכס פיאלקו: יש ראש עיר שלא רואה בזה חשיבות מספקת ולא מפנה, ואז זה נסגר, או יורד, וכך הלאה.

אלכס פיאלקו: קונסרבטוריון, על פי תבחיני משרד החינוך, הוא צריך להיות בית ספר לכל דבר ועניין.

אלכס פיאלקו: הילד שמתחיל כמעט מגיל הגן, ובוודאי בית ספר יסודי, ועד התיכון, ועושה בגרות, זה בית ספר.

אלכס פיאלקו: יש מורים, זה לא מדריכים.

אלכס פיאלקו: צריך תנאי העסקה כמו לכל המורים.

אלכס פיאלקו: ולא יכול להיות שתקציב התמיכה, אנחנו חיים בקונסרבטוריונים על תקציב תמיכות.

אלכס פיאלקו: זאת אומרת יש כסף, תקבלו.

אלכס פיאלקו: אם יישאר בעודפים אז אולי נצ'פר אתכם.

אלכס פיאלקו: אין כסף, לא תקבלו.

אלכס פיאלקו: זה צריך להיות בבסיס התקציב, בתקציב הרגיל.

אלכס פיאלקו: לא יכול להיות שבאמצע חודש נובמבר 2021 עד היום יושבים מנהלים, לא יודעים מה תקציבם.

אלכס פיאלקו: זאת אומרת הם מסיימים את שנת הכספים, הם יכול להיות שמסיימים אותה בגרעון.

אלכס פיאלקו: שלא באשמתם.

אלכס פיאלקו: הם עומדים להתחיל שנת 2022, אין להם מושג מה התקציב שלהם, מה התמיכה של משרד החינוך.

אלכס פיאלקו: איך אפשר לעבוד, איך אפשר לתפעל מוסד, איך אפשר לתפעל קיוסק, בלי לדעת מה המספרים אומרים.

אלכס פיאלקו: וצריך להסדיר את זה.

אלכס פיאלקו: נמצא אתנו פה אחד ההורים, יכול להיות שאפשר לשמוע ממקור ראשון, לא כי אנחנו מדברים, שלא כל ילד במדינת ישראל יכול ללכת ולנגן.

אלכס פיאלקו: זו זכות יסוד, זה לא מותרות.

אלכס פיאלקו: רוצים למנוע אלימות, בואו נמנע אותה.

אלכס פיאלקו: במקום שהם יסתובבו ברחובות בואו נאסוף אותם ונעסיק אותם בקונסרבטוריונים.

אלכס פיאלקו: נלמד אותם נגינה.

אלכס פיאלקו: נלמד אותם תרבות.

אלכס פיאלקו: יצמחו בהכרח לא רק מוסיקאים, אלא יצמחו אזרחים הרבה יותר טובים.

אלכס פיאלקו: פשוט צריך להסדיר, להגיע להסדרה של העניין הזה.

אלכס פיאלקו: אחרת הממ"מ יתבקשו להכין עוד דו"ח בעוד שנה, ובעוד שנתיים, נתכנס פה אחת לכמה זמן, ונבכה ונדבר, ולא יקרה כלום.

אלכס פיאלקו: תודה רבה.

שרן השכל: תודה רבה על הדברים.

שרן השכל: מתי אתם בעצם מקבלים את התקציב ממשרד החינוך?

אלכס פיאלקו: אף אחד לא יודע.

אלכס פיאלקו: עד סוף השנה אמור להיכנס איזה שהוא כסף, אפילו לא יודעים מה הסכום.

שרן השכל: אז איך אתם יכולים לשלם,

אלכס פיאלקו: עובדים בדפיצית.

אלכס פיאלקו: עובדים בכאילו.

אלכס פיאלקו: ואם מסיימים בגרעון שלא באשמתנו, יכול לקרוא ראש עיר למנהל קונסרבטוריון, תאסוף את התיק שלך ולך הביתה, כי אתה לא יודע לתפקד.

אלכס פיאלקו: בלתי אפשרי לעבוד בצורה כזאת.

שרן השכל: תודה רבה על הדברים.

יונתן וולפר: שלום, אני עובד פה בכנסת, וראיתי את הדיון בסדר יום, והתקשרתי ללנה.

יונתן וולפר: למדתי אצל לנה עד גיל שמונה עשרה, ניגנתי בגיל חמש ועד גיל שמונה עשרה בכינור וויולה.

יונתן וולפר: זה היה ממש המסלול חיים שלי, באמת כשהתגייסתי לצבא עצרתי, וראיתי את הדיון הזה ואמרתי שהכרחי שיהיה פה גם את הצד של מה שזה נותן, לפחות בחווית חיים שלי.

יונתן וולפר: לימודי המוזיקה בקונסרבטוריון זה אחד הדברים שהכי עיצבו את מי שאני היום.

יונתן וולפר: זה פתח לי אין ספור דלתות במהלך החיים.

יונתן וולפר: אני במקור מהצפון, למדתי פה בירושלים בפנימייה מדהימה שעיצבה אותי בזכות המוזיקה.

יונתן וולפר: ואני חושב שכשמסתכלים על המוזיקה, אם אני מקביל את זה לספור, במוזיקה יש גם את הספורט היחידני וגם את הספורט הקבוצתי.

יונתן וולפר: בסוף אני כמוזיקאי הייתי נכנס לחדר, בין שעתיים לשש שעות ביום לבד, להתאמן, וזה מלמד אותך מודעות עצמית, לדעת לשמוע את עצמך, ולראות אם אתה מזייף או לא, אם אתה מנגן יפה, ביקורתיות, הישגיות, מצויינות, התמדה.

יונתן וולפר: רוב הזמן אתה נשמע לא טוב, ואתה צריך להמשיך לעבוד עד שתהיה מבסוט.

יונתן וולפר: הערך הזה של העבודה הקשה זה מה שמביא אותך לתוצאות.

יונתן וולפר: אני חושב שזה דבר שחשוב כאזרח וכבנאדם, ולא כי רציתי להיות נגן בפילהרמונית הישראלית.

יונתן וולפר: וזה גם מלמד אותך על עבודת צוות, והרכבים, ולעבוד עם אנשים אחרים, וכבוד כלפי אחר, ושותפות, ועבודת צוות, ולוותר, וקצת להוריד את האגו שלך לפעמים.

יונתן וולפר: ונראה לי שזה איזון שהוא מאוד מאוד חשוב.

יונתן וולפר: אני חושב שהוא לא מספיק מקבל, לימודי המוזיקה לא מקבלים על זה מספיק את הקרדיט.

יונתן וולפר: אני אגיד שלי היה את הזכות להיות חונך בפרוייקט שלנה דיברה עליו, של הילדים האתיופים.

יונתן וולפר: היה לי תלמיד, כשאני הייתי בכיתה יב', תלמיד אתיופי שהתחיל לנגן.

יונתן וולפר: וראיתי את המשמעות של זה, עזבו מוזיקה, על החיים.

יונתן וולפר: הייתי מגיע אליו הביתה, ומסביר מה זה להתאמן, ומה זה זמנים, וכשאנחנו קובעים אז הוא מגיע, ויש פה פערים תרבותיים, והמשמעות של זה זה צמצום פערים.

יונתן וולפר: תודה רבה.

שרן השכל: תודה רבה על הדברים.

שרן השכל: אני חושבת שיש פה ערך אדיר, לכל אחד שלומד מוזיקה, ובגלל זה היה לנו מאוד חשוב לקיים את הדיונים האלו.

שרן השכל: וככל שתלמידי ישראל יוכלו להרשות לעצמם את הלימודים האלו, ככה גם הם ילמדו על מודעות עצמית, ועל התמדה, ועל יכולת, ועל יצירתיות, ועוד המון דברים, שאנחנו היינו רוצים שלתלמידי ישראל יהיה.

שרן השכל: הדובר הבא הוא חבר הכנסת יוסי שיין.

שרן השכל: בבקשה.

יוסף טייב: כל הדיון הזה מעורר בי זכרונות.

יוסף טייב: אני כבר לא ילד.

יוסף טייב: כולכם זוכרים את הסרט "מוזיקת הלב" של מריל סטריפ, שמכניס את המורה לכינור לבית הספר, במקום שלא התפתחו בו.

יוסף טייב: ואני כילד, לפני ששים וחמש שנה זה היה, הייתי ילד, אז בנו את הקונסרבטוריון בגבעתיים.

יוסף טייב: אני זוכר את אבא שלי לוקח את אחותי, שבוגרת ממני, על אופניים, כי אז לא היה לו רכב, היה נוסע על אופניים, לנגן על פסנתר בקונסרבטוריון שהוקם בגבעתיים, וגם אני עסקתי במוזיקה, ואמא שלי היתה מורה למוזיקה.

יוסף טייב: ואני רוצה לומר, באמת, לא ברמה האישית, אין דבר שמעצב את הנער ואת הנערה ואת הילדים, חינוך למוזיקה, תזמורת, דברים שמנגנים, כדבר שבאמת מעשיר את הנפש.

יוסף טייב: ממש אחת משבע האומנויות שמעשירות את הנפש.

יוסף טייב: וכל דבר שאנחנו נעשה כאן, בעיקר בפריפריה, כמו שאתה אומר, אנחנו עכשיו הולכים לתמוך בהקמת בית הספר רימון בעכו.

יוסף טייב: זה רק מסייע לכל התופעות הכי קשות שאנחנו רואים בחברה, ומגייס את הילדים, אנחנו לא צריכים להסביר על הדבר הזה.

יוסף טייב: ואחד הדברים גבירתי, מעבר לרומנטיקה של הדברים האלה, הוא באמת להסדיר את הדברים האלה במשרד החינוך.

יוסף טייב: האם אנחנו יכולים להסדיר את זה.

יוסף טייב: כי הקונסרבטוריונים הם בנים חורגים בתוך המערכת.

יוסף טייב: הם באמת לפי נטיית ליבם או הנטיות התקציביות של כל רשות ורשות, שמסוגל ראש העיר או ראש הרשות לתת לדברים האלה.

יוסף טייב: והגיע הזמן שבמשרד החינוך ידעו לקבע את זה כחלק מתוך המסגרת, למסגר את זה בתקציב ברור ומובהק.

יוסף טייב: ואני חושב שעד היום אין את הדבר הזה בכלל.

יוסף טייב: ולכן אני ממליץ כאן שחלק מהחינוך המוזיקלי, שלא רק מהמורות למוזיקה בבתי הספר, שזה כן קיים, זה חלק מתוך כל המערכת של בתי הספר.

יוסף טייב: אבל הקונסרבטוריונים יהיו חלק אינטגרלי ממשרד החינוך, יקבלו את התקציבים, מעבר לתקציבים שיקבלו מהרשויות המקומיות.

יוסף טייב: כי אנחנו יודעים שיש דיפרנציאציה עצומה, בין רשויות גדולות וחזקות, לבין רשויות חלשות שלא מסוגלות.

יוסף טייב: אני חושב שזו המשימה שלנו, בעיקר לאור הדיון שעשינו כאן בנושא השיוויוניות.

יוסף טייב: המוזיקה תחלחל ותהדהד והצלילים רק יתנו לנו ילדים פורחים יותר.

שרן השכל: נכון.

שרן השכל: בהמשך לדברים שנאמרו על ידי חבר הכנסת שיין, מה המצב מבחינת המורים, כלומר איפה ההכשרות שלהם, ומי מכשיר אותם בעצם?

תלם חורין: תלם חורין, אני מנהל את קונסרבטוריון גליל עליון, מרכז כלור לאומנויות הבמה.

תלם חורין: אז כל מה שדיברו פה עכשיו, בפריפריה הרחוקה זה אפילו עוד יותר גרוע המצב.

תלם חורין: כי אצלנו אני בא אפילו יותר רחוק מבית ז'אן, אצלנו לומדים ממג'ד אל שמס בצפון מזרח, ועד איזור הכנסת, ובסאסא במערב.

תלם חורין: ובעצם מה שהמדינה באה ואומרת זה ראש הרשות צריך להחליט מה תהיה רמת הלימודים.

תלם חורין: ההורים צריכים להחליט אם הילד שלהם ילמד נגינה או לא ילמד נגינה.

תלם חורין: ואנחנו הקונסרבטוריון היחידי ברדיוס של חמישים קילומטר.

תלם חורין: ובעצם מה שהמדינה עושה, היא מפקירה את לימודי הנגינה בצפון.

תלם חורין: היא יודעת לפקח עלינו בצורה מעולה, מבחינת חומרי הלימוד והרוח שהיא נותנת.

תלם חורין: אבל ברגע שזה לא מגובה בכסף זה רק מפיל על ההורים עוד ועוד כסף.

תלם חורין: וגם פרוייקט של עיר מנגנת זה פרוייקט שבסופו של דבר מעמיס על ההורים עוד הוצאה.

תלם חורין: אצלנו למצוא מורה נהיה משימה בלתי אפשרית.

תלם חורין: ואם כשאני הייתי ילד אז אחותי כדי ללמוד צ'לו היתה צריכה לנסוע פעם בשבוע לתל אביב, כי אני גם נולדתי באיילת השחר, איפה שאני גר.

תלם חורין: ההורים שלי היו צריכים להסיע אותה פעם בשבוע לתל אביב, אז עכשיו זה נהיה יותר גרוע.

תלם חורין: כי אין מורים,

שרן השכל: איפה בעצם מכשירים אותם?

תלם חורין: יש כמה מסלולי הכשרה, אבל הם מאוד קטנים.

תלם חורין: יש בלוינסקי, יש באקדמיה למוזיקה בירושלים ותל אביב, שלא ממש מכשירים רק מורים, אלא הם יותר מכשירים נגנים, ועל הדרך גם מורים.

תלם חורין: ולא מצטרפים צעירים למקצוע.

תלם חורין: אצלנו שליש מהמורים הם או בגיל פרישה או לקראת גיל פרישה.

תלם חורין: ואנחנו נמצאים במרחק מאוד מאוד גדול ממרכז הארץ.

שרן השכל: כמה מורים יוצאים בעצם ממכללת לוינסקי בשנה?

בצלאל קופרוסר: יש כתשעים מסיימים בלוינסקי בשנה.

שרן השכל: וזה מספיק לכל הארץ?

בצלאל קופרוסר: לא.

שרן השכל: למה לא פותחים עוד?

בצלאל קופרוסר: עשינו דרך מאוד גדולה בעניין הזה.

בצלאל קופרוסר: קודם כל זה מסלול, המוזיקה קיבלה תיעדוף מהאגף להכשרת מורים, ואנחנו נותנים היום מלגות לכל סטודנט שלומד מוזיקה.

בצלאל קופרוסר: זאת אומרת מי שבוחר בהוראת נגינה, או בבתי ספר יסודיים, מקבל מלגה מהמדינה.

שרן השכל: יש מכסה לכמה?

בצלאל קופרוסר: לא, זה פתוח.

בצלאל קופרוסר: דבר נוסף שאנחנו עשינו זה העלינו את התיקצוב למכללות.

בצלאל קופרוסר: את יודעת שהן מתוקצבות לפי 06, 07, 08.

בצלאל קופרוסר: אנחנו ביחד עם האגף להכשרת מורים נתנו למכללות את התיקצוב הגבוה ביותר, כדי שהן יוכלו להכשיר ולא להיות גרעוניות בעניין הזה.

בצלאל קופרוסר: כי זה מסלול יקר.

בצלאל קופרוסר: אז הוא קיבל תיעדוף גם מבחינת התיקצוב.

בצלאל קופרוסר: אבל צריך פה להגיד שמה שקרה במדינת ישראל בשנות השבעים ובשנות התשעים שהיא קיבלה מתנות גדולות בדמות עולים חדשים.

בצלאל קופרוסר: היתה עלייה רוסית, והיא בעצם הצליחה לכסות את כל שמיכת הצרכים שלנו.

בצלאל קופרוסר: לימים, גלי העלייה האלה, גם לא מגיעים גלי עלייה חדשים, וגם כשהגיעו גלי העלייה האלה נסגרו הרבה מוסדות להכשרת מורים כי היתה פה נקודת רוויה.

בצלאל קופרוסר: והיום אנחנו נדרשים בעצם גם לפתוח מחדש, ופתחנו גם בחיפה וגם בבר אילן בשלוש שנים האחרונות.

בצלאל קופרוסר: אבל אני אגיש שמדינת ישראל, בגלל שתלמידים בוגרי יב' הולכים לצבא, והכשירות שלהם בנגינה נפגמת, כי זאת מדינת ישראל, ופה אנחנו חיים, וצריך לקבל את זה.

בצלאל קופרוסר: הם מסיימים את הצבא, והרבה מאוד מהם לא חוזרים לכשירות של המוזיקה.

בצלאל קופרוסר: ולכן קשה לנו לגייס מורים.

בצלאל קופרוסר: אני גם אגיד שהשכר שמשולם להם בקונסרבטוריונים הוא לא כזה שמאוד מאוד מפתה אותם.

שרן השכל: כמה משתכר מורה בקונסרבטוריון?

בצלאל קופרוסר: יש טולרנטיות מאוד גדולה.

אלכס פרידמן: אלכס פרידמן, מנהל קונסרבטוריון טירת כרמל, וחבר ועדת היגוי של מורים לנגינה.

אלכס פרידמן: אני חושב שכל מה שדובר כאן, גם התוספת התקציבית המבורכת, וגם המסלולים של הכשרת מורים, זה למעשה אקמול לחולה כרוני.

אלכס פרידמן: בגלל שאם לא יהיה פה שינוי והסדרה של כל התחום שלנו, ובאמת, כמו שאמר חבר הכנסת שיין, המדינה, הריבון, לא יחליט מהו קונסרבטוריון, באיזו רשות הוא אמור להיות או לא אמור להיות, מה גובה שכר הלימוד, מה מערכת המלגות, מהי תכנית לימודים, מיהו מורה למוזיקה, מהי שנת לימודים.

אלכס פרידמן: כי אין הגדרה כזאת.

אלכס פרידמן: היום ב-2021 יש קונסרבטוריונים שעובדים עשרה חודשים, אחד עשרה, שתים עשרה.

אלכס פרידמן: ועד שכל הדבר הזה יקרה, הקונסרבטוריונים יקרסו.

אלכס פרידמן: ואני אתן דוגמא למה.

אלכס פרידמן: מורים לנגינה הם עובדי קבלן.

אלכס פרידמן: הם מועסקים לפי איזה שהוא הסכם, שהוא הסכם בין קונסרבטוריון למורה.

אלכס פרידמן: הם הרבה פעמים, קביעת שכר לא מתחשבת לא בוותק של מורה, לא בהשכלה של מורה, אין דירוג שכר, אין דירוג דרגה.

אלכס פרידמן: הרבה פעמים מורים לא מקבלים דמי הבראה, דמי מחלה.

אלכס פרידמן: יש מורים שמפוטרים בסוף שנת הלימודים וחוזרים לעבוד בספטמבר, ולפעמים אפילו אחרי חגי תשרי.

אלכס פרידמן: כל התחום הזה הוא לא מוסדר.

אלכס פרידמן: שוב, כמו שאמרתי, אין הגדרה של שנת לימודים, אז הכל מאוד מאוד דיפוזי.

אלכס פרידמן: מורה עם ותק של שלושים שנה, שמגיש לבגרות, לא שהוא רק לא זוכר לגמור הגשה לבגרות, גם השכר שלו לפעמים יכול להיות חמישים שקלים, בלי שום עידכון, כלומר חמישים שקלים שהיו בימים של העלייה הגדולה של שנות התשעים נשארו, שלושים שנה אחר כך, גם חמישים שקלים.

אלכס פרידמן: שלא לדבר על שום קרן השתלמות, זה בגדר חלום מאוד מאוד רחוק עבור הרבה מאוד מורים.

אלכס פרידמן: אני אחמיר את זה ואומר שאם לא יהיה פה שום שינוי, ולא תהיה הסדרה של התחום, אנחנו להערכתי בסביבות שמונה עד עשר שנים נסגור קונסרבטוריונים מסיבה מאוד מאוד פשוטה.

אלכס פרידמן: כמו שאמר חבר הכנסת המכובד בשנות התשעים היה עודף של מורים שהגיעו מברית המועצות.

אלכס פרידמן: אני גם חלק מהעלייה הזאת, הייתי אז ילד.

אלכס פרידמן: והמורים כדי לשמור על המקצוע, ולתת אוכל למשפחות, הסכימו לעבוד בשכר של שלושים וחמישה, ארבעים שקלים.

אלכס פרידמן: שכר של שמרטף.

אלכס פרידמן: כעבור שלושים שנה, כלומר היום, המורים האלה יוצאים לגמלאות.

אלכס פרידמן: והיום במערכת, בכל הקונסרבטוריונים, בששים ושמונה קונסרבטוריונים שבפיקוח משרד החינוך, יש בסביבות אלפיים מאתיים מורים לנגינה, שקרוב לשלושים וחמישה אחוז מהם הם לקראת גיל ששים ומעלה.

אלכס פרידמן: כלומר תוך שמונה שנים מהיום אנחנו נפרדים בחישוב גס מכשבע-מאות, שמונה מאות מורים.

אלכס פרידמן: נשארים עם אלף חמש מאות מורים.

אלכס פרידמן: והצעירים שלנו, הסטודנטים באקדמיות למוזיקה, בכל המסלולים המפוארים והחשובים שנפתחים עכשיו, הם לא כל כך רוצים ללכת ולעבוד בשכר כזה ובתנאים כאלה.

אלכס פרידמן: תודה.

איל גלפז: קודם כל תודה רבה לכולם.

איל גלפז: זו פעם ראשונה שאני, כאזרח קטן במדינה, אני לא עובד בכל הגופים המפוארים האלה, מרגיש שהמדינה רואה אותי, ואת הכאב שלי, ממש ישירות להוציא את התשלומים האלה.

איל גלפז: לפני שאני אדבר על המספרים, שדיברו פה הרבה עליהם, אני רוצה אולי במשפט, אתם יודעים את זה אולי יותר טוב ממני, מה זה קונסרבטוריון או מוזיקה בשבילנו ההורים והמשפחות, ואני בא מבית, אני ואשתי לא מנגנים, שנינו מעולמות אבטחת מידע.

איל גלפז: אני בכוונה מציין את זה כי אנחנו לא אנשי מוזיקה קלאסיים, ושלושת הילדים שלי מנגנים בבית הזה, שנקרא קונסרבטוריון הסדנה.

איל גלפז: וזה באמת בית וזה משפחה.

איל גלפז: אני מכיר ילדים, החברים של הילדים שלי, שההורים חוו גירושין קשים, והסדנה זה הבית שלהם.

איל גלפז: וכשהילדים שלי חווים יום קשה, וגם אם הם מסיימים בשמונה בערב או בתשע בערב בסדנה הם שמחים לדעת שיש את המקום הזה.

איל גלפז: וזה הרבה יותר מסתם מוזיקה.

איל גלפז: זה כמו שציינו פה, זה ערכים, זה מגשר עולמות.

איל גלפז: אני לא רואה את הבת הגדולה שלי ביא' כבר הרבה זמן כי היא בכל מיני מקומות.

איל גלפז: אבל אחד הדברים זה שבשבת הבאה היא הולכת לאהרון, בחור דתי, שהכירה בסדנה, לשמור אצלו שבת.

איל גלפז: זאת אומרת יש המון המון חיבורים שמעבר, כמו שציינו.

איל גלפז: לגבי עלויות.

איל גלפז: זרקו פה הרבה מספרים.

איל גלפז: אני אספר לכם מה שאני חווה.

איל גלפז: כמו שלנה הזכירה, כשבע מאות שקל לילד, כפול שלושה ילדים.

איל גלפז: זו השנה הכי זולה ששילמתי אי פעם, כי גם הקטנה בתכנית חברותה ביסודי, וגם הגדולים שנה ראשונה שקיבלה הנחה מעיריית ירושלים.

איל גלפז: אנחנו משלמים מעל אלפיים שקל בחודש רק על הקונסרבטוריון.

איל גלפז: וכשאני אומר רק על הקונסרבטוריון, זה לא כולל את הכנס של הלאומית, שיש פה נציגות, שהם הולכים, ועוד הכשרה.

איל גלפז: זה לא אומר לתקן את הכלים, זה לא אומר את כל האופרציה שמחזיקה את הדבר הזה.

איל גלפז: כדי לעשות סדר, בשביל האנשים פה, מכיתה ד' עד יב' במחירים האלה אנחנו מגיעים לאזור ששים וחמישה אלף שקלים לילד.

איל גלפז: יש הרבה הורים שיעדיפו, ובואו נדבר על ההורים האחרים, לשמור את זה לקו ראשון או שני.

איל גלפז: יש לי חברים שהיו אצלי בארוחת שישי, ששלושת הילדים שלי דיברו על המוזיקה והבת שלהם התחילה לבכות, כי ההורים שלה לא יכולים, סליחה שאני מתרגש, כי כואב לי הלב, ההורים שלה לא יכולים לאפשר את זה.

איל גלפז: ונהיה שיח מאוד לא נעים סביב שולחן שבת.

איל גלפז: וסתם הילדים שלי דיברו לא כדי להציק לה.

איל גלפז: אל תדאגי, נרשום אותך למחול, איזה שהוא חוג אחר.

איל גלפז: אבל המוזיקה זה לא חוג, זה הרבה מעבר.

איל גלפז: ואני חושב שחייבים לעזור לדבר הזה להתקיים, גם לאלה שיכולים כביכול, וזה עדיין עלויות מטורפות, וגם כאלה שלא יכולים.

איל גלפז: וזה הכל, תודה לכם על הדיון הזה, והלוואי והוא יצליח.

שרן השכל: תודה רבה.

שרן השכל: אני חושבת שריגשת פה את כולנו, רק מהמחשב הזו ומהדברים שאמרת.

שרן השכל: לחשוב שילד צריך לשבת בארוחת שישי ולבכות להורים, וההורה צריך להגיד לו אני לא יכול, על דבר שהוא באמת, לא הייתי אומרת שזה בסיסי, כי זה באמת סוג של מותרות.

שרן השכל: אבל זה משהו שאנחנו צריכים, כחלק מחינוך.

שרן השכל: גם חינוך בבית ספר זה סוג של מותרות.

שרן השכל: יש מדינות שבהן גם את זה אין לתלמידים.

שרן השכל: ברוך השם במדינת ישראל אנחנו מדינה חזקה.

שרן השכל: אני אישית כן רואה את זה כחלק ממערכת החינוך שלנו.

שרן השכל: כלומר יש פה כל כך הרבה ערכים, חברתיים, אישיים, מעבר לזה שאנחנו מקנים לילדים, שבסוף כשהילד יוצא, גם עם היסטוריה ומתמטיקה בגיל שמונה עשרה החוצה, אבל הוא יוצא עם מוזיקה, יש הרבה יותר סיכוי שבסוף הכלי הזה של המוזיקה ישמש אותו.

שרן השכל: לא רק מבחינת פרנסה.

שרן השכל: אלא מבחינת הערכים.

שרן השכל: בארגז כלים הרבה יותר חשוב בתחום העבודה, ובתחום השירות הצבאי.

שרן השכל: בין אם זה המשמעת, ולא לוותר, ובאמת זה נותן כל כך הרבה וזה פותח את החשיבה.

שרן השכל: באמת נשבר הלב לשמוע את הדברים האלו.

שרן השכל: אני לצערי חייבת לנעול את הישיבה.

שרן השכל: אני יודעת שהיו עוד דוברים שרצו לומר כמה דברים, אני מתנצלת, המליאה נפתחת ואסור לנו להמשיך מעבר לזמן הצלצול.

שרן השכל: אני כן רוצה לסכם את הדיון החשוב הזה.

שרן השכל: קודם כל הוועדה אכן מברכת את משרד החינוך על התוספת של שישה מיליון ₪.

שרן השכל: היא באמת תיתן הזדמנות לעוד אלפי תלמידים ללמוד מוזיקה במדינת ישראל, ואנחנו מברכים על כך.

שרן השכל: אבל כשמקצצים שישה עשר מיליון שקל, ולאחר מכן מוסיפים שישה מיליון שקל, תקשיבו, זה איפה שהוא קצת עבודה בעיניים.

שרן השכל: אני לא רוצה להגיד יותר מזה, כי אני יודעת שמי שיושב פה בחדר הנושא הזה חשוב לו וקרוב לליבו.

שרן השכל: אבל אנחנו מעירים את תשומת לבכם, אנחנו מבקשים שתעבירו את זה לגורמים שאחראים עליכם.

שרן השכל: הוועדה מבקשת לערוך דיון במשרד החינוך לעניין התיקצוב הדיפרנציאלי ברשויות חזקות וחלשות, ולחזור לוועדה בתוך חודשיים עם מתווה שישקף את הצורך בתקציב הזה באותן רשויות.

שרן השכל: כי איך שזה כתוב בלמ"ס ואיך שזה כתוב במשרד הפנים לא משקף באמת את מה שצריכים ואת מה שלא.

שרן השכל: אנחנו רוצים שכמה שיותר רשויות יהיו בתוך התחום הזה, גם רשויות חלשות.

שרן השכל: בסך הכל שלושה, עכשיו שתיים, בלי בית ז'אן, שיש בהם מגמות מוזיקה במגזר הערבי.

שרן השכל: זה למנוע מהם את היכולת להתפתח בכל כך הרבה רמות.

שרן השכל: תל אביב, ירושלים, הערים החזקות, לא הן צריכות את התקציב הזה של העשרה אחוז.

שרן השכל: במקומות אחרים, קרית גת או קרית שמונה, שם זה יהיה עולם ומלואו לילד שיכול גם לקבל קצת יותר.

שרן השכל: אז אנחנו מבקשים באמת שתחזרו אלינו בתוך חודשיים עם מתווה שישקף את הצורך בתקציב הזה ברשויות.

שרן השכל: הוועדה קובעת שיש לתת את התקציב שנה מראש, או הערכת תקציב שנתית.

שרן השכל: לא יכול להיות שאתם בסוף שנה מגיעים לקונסרבטוריון, ומה אם פתאום אתם יכולים לתת לו עוד, בחלום שלנו, חצי מיליון שקל, והוא לא נוצל לילדים קטנים.

שרן השכל: למה.

שרן השכל: או להכניס את בעל הקונסרבטוריון לחובות בגלל שהוא התחייב לתקציב יותר גדול, ואחר כך אתם לא מסוגלים לעמוד בזה.

שרן השכל: זה לא הגיוני.

שרן השכל: שום עסק לא עובד בצורה כזאת.

שרן השכל: אז זו דרישה של הוועדה.

שרן השכל: תקציב שנה מראש.

שרן השכל: גם אם אתם לא נותנים את הכסף, את ההתחייבות לתת את אותו סכום בסוף השנה, שהם ידעו איך להתנהל מול המורים שלהם.

שרן השכל: הוועדה מבקשת לבחון את הכנסת לימודי המוזיקה כסיבסוד כחלק מיום לימודים ארוך.

שרן השכל: אני מבקשת שתעלו את זה במשרד החינוך.

שרן השכל: גם אם זה בחלק מהמקומות, להכניס את זה כאחד מהשיקולים.

שרן השכל: אנחנו מבקשים שתערכו על זה דיון וגם תחזרו אלינו לעניין הזה.

שרן השכל: הוועדה מבקשת הסדרה של תחום הקונסרבטוריונים, והסדרת התנאים של המורים.

שרן השכל: אני לא יודעת בדיוק איך זה עובד, אבל ברור שכרגע זה לא עובד.

שרן השכל: אני לא רוצה שבדיון הבאה אנחנו נתחיל להביא באמת את האוצר, ונתחיל לחשב, כמה יש להוא וכמה יש לפה.

שרן השכל: אני מבקשת שתגיעו עם איזה שהוא סוג של מתווה להסדרה, הצעת חקיקה.

שרן השכל: לא יכול להיות ששנים, משנות השבעים או השמונים, שום דבר לא זז.

שרן השכל: אז אלה הדברים שאני מבקשת מכם, להגיע מוכנים לדיון הבא.

שרן השכל: תודה רבה לכל מי שהגיע, מכל הארץ.

שרן השכל: תודה רבה למשרד החינוך.

שרן השכל: אני נועלת את הישיבה ואנחנו נתראה בישיבה הבאה.