ועדת העבודה והרווחה, כנסת 24, פרוטוקול מספר 38, 2021-11-10 09:00

אפרת רייטן: רבותיי, בוקר טוב.

אפרת רייטן: אני מבקשת לפתוח את הדיון הבוקר בוועדת העבודה והרווחה.

אפרת רייטן: היום 10 בנובמבר 2021, ו' בכסלו התשפ"ב, והשעה היא 9:10.

אפרת רייטן: אנחנו מתנצלים על העיכוב הקל שהיה לנו בפתיחת הישיבה הבוקר.

אפרת רייטן: ביקשנו לערוך דיון יזום בעקבות מודל השכר החדש של איגוד העובדות והעובדים הסוציאליים, מה שמכונת 'רפורמת הישג'.

אפרת רייטן: ביקשנו לקבל כאן בוועדה את הדיווח ואת העדכון, גם מצד הארגון של העובדים הסוציאליים וגם של משרד האוצר.

אפרת רייטן: אני רואה שהנציגים איתנו.

אפרת רייטן: חברי הכנסת התעניינו, וכמובן הציבור שעקב.

אפרת רייטן: אני, אישית, עקבתי אחרי המאבקים שלכם בשנים האחרונות.

אפרת רייטן: מאבקכם המוצדק מאוד בעיניי, ולטעמי, רוב הדרישות שלכם היו כל כך לגיטימיות ומוצדקות, כולל דברים שאני מבינה שעדיין לא נכנסו ואני מקווה שכן ייכנסו בעתיד.

אפרת רייטן: אנחנו כאן נעקוב גם אחרי הדרישות הנוספות שלכם.

אפרת רייטן: מאבקים שהיו והגיעו לרחובות ובשביתות, ואני חושבת שלא היה ישראלי אחד, במיוחד השנים האחרונות ולאור מגפת הקורונה ו"שומר החומות", וכל כך הרבה אירועים ביטחוניים ובריאותיים, שלא מעט מאזרחי ישראל נתקלו או נזקקו לסיוע ולעזרה של העובדים והעובדות הסוציאליות.

אפרת רייטן: אני רואה בעבודתכן ברכה, וחשוב היה לי לקיים את הדיון וקודם כל, לומר לכם תודה על עבודה מאוד מאוד מסורה של כל העובדות והעובדים הסוציאליים.

אפרת רייטן: גם ביקורות שיש, ואנחנו מודעים לתגובות וביקורות שיש, אנחנו מקבלים אותן באהבה ונשמע גם אותן בהמשך.

אפרת רייטן: אבל אני חושבת שכעובדים ועובדות סוציאליים יש לכם את הזכות לעזור לכל כך הרבה אזרחים ואזרחיות במדינה, ואני יודעת על הקושי בגלל ריבוי המקרים וריבוי הפניות, וחוסר התקינה שיש או שיש תקינה אבל אין בעצם מילוי של התקינה.

אפרת רייטן: אין עובדים ועובדות שמבקשים לעבוד.

אפרת רייטן: ולכן יש כאן מורכבות, ואנחנו כאן בכנסת כנציגים של כל כך הרבה ציבורים, אנחנו נעשה הכול כדי לשמוע, כדי לסייע, כדי לתקן ככל שניתן, אם זה בחקיקה, אם זה בהעלאת המודעות פה אצלנו בדיון.

אפרת רייטן: שמחתי לראות את מכתבתן שהגיע אלינו ב-1 בנובמבר, וקראתי גם אני בשמחה ובהתרגשות, כפי שאתן ציינתן ועדכנתן אותנו שהגעתן ואישרתן את ההסכמות ממשרד האוצר והמעסיקים על פרטי מודל השכר החדש, רפורמת הישג.

אפרת רייטן: בדרך כלל אני פותחת עם משרד האוצר, אבל משרד האוצר ירשה לי היום לפתוח עם דיווח של הארגון.

אפרת רייטן: ענבל, תציגי את עצמך ותראו לנו את ההסכמים.

ענבל חרמוני: תודה.

ענבל חרמוני: יש גם מצגת.

ענבל חרמוני: (הצגת מצגת) קודם כל, אני רוצה להודות לך יושבת-ראש הוועדה, חברת הכנסת אפרת רייטן.

ענבל חרמוני: היה חיבור די מהיר מתוך מקום ערכי, והרגשנו אותך מתחברת ערכית לדברים שהבאנו ואנחנו מאוד שמחים שאת יושבת-ראש ועדת הרווחה ומצפים ומצפות גם להמשך שיתוף פעולה ומאוד מאוד מעריכות את היוזמה לדיון הזה.

ענבל חרמוני: אני רוצה להודות גם לחברי הכנסת שיושבים פה, לחברת הכנסת מיכל וולדיגר, לחבר הכנסת מופיד מרעי, ולחבר הכנסת אוסאמה סעדי.

ענבל חרמוני: אני עובדת סוציאלית 20 שנה.

ענבל חרמוני: מתוך זה כמעט ארבע שנים יושבת-ראש איגוד העובדות והעובדים הסוציאליים.

ענבל חרמוני: באיגוד העובדות והעובדים הסוציאליים מאוגדים כ-14,000 עובדים ועובדות.

ענבל חרמוני: רובנו נשים.

ענבל חרמוני: רוב העובדות בפרופסיה הזאת הן נשים.

ענבל חרמוני: יש בערך 17,000 עובדים ועובדות סוציאליות בישראל פעילות ברגע נתון.

ענבל חרמוני: היו פה כל מיני כנסות לאורך השנים, והרבה מחברי הכנסת במשכן הזה עמדו לצידנו, לא רק בטפיחה על השכם והעידוד – וגם זה חשוב – אבל גם ברמה מאוד פרקטית.

ענבל חרמוני: אני לא אתן כרגע את השמות של כולם, באמת רבים ורבות.

ענבל חרמוני: זה מוערך מאוד.

ענבל חרמוני: אני אציין אולי את המובן מאליו, מקצוות הקשת הפוליטית.

ענבל חרמוני: זה משמח מאוד.

ענבל חרמוני: וחשוב ברמה הכי פרקטית.

אוסאמה סעדי: מה היחס לעומת העולם?

אוסאמה סעדי: אמרת 17,000, באופן יחסי למיליון או למאה אלף, איפה אנחנו עומדים לעומת העולם, מבחינת OECD?

ענבל חרמוני: אנחנו לא בודקים כמה יש ל-100,000, אלא מה התקינה, כמה מטופלים, כמה משפחות יש בטיפול של כל עובדת סוציאלית.

ענבל חרמוני: בישראל זה מגיע ל-300, 400, 500, וביישובים ערבים וביישובים חרדים זה עובר את ה-500 מטופלים.

ענבל חרמוני: זה יכול להגיע גם ל-600 ול-700.

ענבל חרמוני: אנחנו רחוקים מאוד ממדינות OECD כמובן.

אפרת רייטן: מטופלים לעובד או עובדת סוציאלית אחת?

ענבל חרמוני: כן.

ענבל חרמוני: לפעמים גם ב-3/4 משרה או 82% משרה.

אוסאמה סעדי: זה המון.

ענבל חרמוני: בוודאי שזה המון.

אוסאמה סעדי: אבל מה הממוצע לעובד סוציאלי?

אוסאמה סעדי: כמה תיקים?

אוסאמה סעדי: 300?

אוסאמה סעדי: 200?

אוסאמה סעדי: מה הממוצע?

ענבל חרמוני: הנתונים של משרד הרווחה מדברים על ממוצע של 160 תיקים לעובדת.

ענבל חרמוני: תיק זה משפחה.

ענבל חרמוני: יכול להיות משק בית שיש בו בן אדם אחד, ויכול להיות משק בית שיש בו שבעה-שמונה אנשים.

אפרת רייטן: אז כ-160 משפחות או כ-160 תיקים, זה הממוצע לעובד סוציאלי?

ענבל חרמוני: כן.

ענבל חרמוני: אבל ממוצע זה אומר שיש מקומות שפחות ויש הרבה מקומות עם יותר.

ענבל חרמוני: ואני אומרת שוב, זה מגיע למצבים קיצוניים מאוד.

ענבל חרמוני: וזה לא נתונים שלנו אפילו, אלה נתונים של משרד הרווחה וזה באמת קשה.

ענבל חרמוני: ברשותכם, אני רוצה לקחת אותנו שלוש שנים אחורה, לסיטואציה שבה אני בשבוע אחד מקבלת בערך חמישה דיווחים על מקרי אלימות קשים מאוד כלפי עובדות ועובדים סוציאליים בכל הארץ.

ענבל חרמוני: מקרה אלימות אחד קשה מאוד בפתח תקווה – השומר שהיה אז במחלקה הונף באוויר, הופל על הרצפה, איבד את ההכרה, העובדות היו צריכות להתחבא בחדרים, וזה היה משהו מלחיץ וקשה מאוד.

ענבל חרמוני: עוד מקרה של מרכז קשר שם נפגשים הורים עם הילדים שלהם, במקום מוגן, ומקרה אלימות במקום כזה הוא כמובן חמור מאוד גם עבור הילדים והמשפחות שנמצאים שם, וגם עבור העובדות.

ענבל חרמוני: לא הייתה שם שום שמירה בערב, הם היו שם לבד.

ענבל חרמוני: ועוד מקרה שהיה לאותו רגע הקש ששבר את גב הגמל.

ענבל חרמוני: קיבלתי טלפון מהמחלקה בבית דגן – עובדת סוציאלית ירדה לרכב שלה ובחניה התנפלה עליה פונה שלה, עם פטיש שפספס את גזע המוח ממש בקצת.

ענבל חרמוני: זה קורה לקראת סוף השבוע, ואני מבינה שאי אפשר להמשיך ככה.

ענבל חרמוני: זאת אומרת, אני לא מוכנה – ואני אגיד בצורה הכי ברורה – שבמשמרת שלי אני אצטרך ללכת להלוויה של עובדת סוציאלית.

אפרת רייטן: כמה זה היה נפוץ?

אפרת רייטן: דיברת עכשיו על צבר אירועים שהיה חריג, אבל האלימות כלפי עובדות ועובדים סוציאליים זה דבר שאתם נתקלים בו בשגרה?

ענבל חרמוני: זה לא חריג.

ענבל חרמוני: אנחנו נתקלים בו כל הזמן, וזאת הסיבה גם שכבר אז, בסוף 2018, יצאנו למאבק מהרגע להרגע, אני אגיד בכנות, גם בלי לפתוח סכסוך עבודה, כי אם העובדות בסכנת חיים, אני לא אחכה שבועיים שיאשרו לי סכסוך עבודה.

ענבל חרמוני: ובאותו רגע, הפסקנו את עבודת העובדות ויצאנו לרחובות, כי הדברים קשורים אחד לשני.

ענבל חרמוני: הבנו אז שאלימות היא מופע קיצון של שירותי רווחה מוזנחים.

ענבל חרמוני: צריך להגיד את הדברים כמו שהם, שמוזנחים במשך עשרות שנים.

אפרת רייטן: מה זה מוזנחים?

ענבל חרמוני: מוזנחים זה אומר שתנאי העבודה והשכר מאוד לא טובים, מאוד נמוכים, ולמעשה יש נטישה של מקומות העבודה.

ענבל חרמוני: זה אומר שכל שנה נרשמים בפנקס העובדים הסוציאליים – כלומר, סיימו ללמוד ונרשמים – 1,700 אנשים.

ענבל חרמוני: זה המון.

אפרת רייטן: כלומר, הביקוש למקצוע גבוה מאוד.

ענבל חרמוני: גדול מאוד.

ענבל חרמוני: הן מגיעות למקומות העבודה והן עוזבות תוך כמה חודשים או תוך שנה או תוך שנתיים, כי הן גם לא רואות אופק קידום, אבל גם עומסים ואלימות.

ענבל חרמוני: עכשיו זה כמו מעגל, יש אלימות ועומסים ושכר נמוך שגורמת לעובדים לעזוב, ואז האלימות מתגברת כי עוד יותר חסרים עובדים ופונים עוד יותר במצוקה.

ענבל חרמוני: אין הצדקה לאלימות, אבל עדיין יש לזה סיבות.

אפרת רייטן: את זוכרת כמה תקנים היום לא מאוישים?

ענבל חרמוני: כן, אנחנו מדברים על מאות תקנים בכל העבודה הסוציאלית - - -

אפרת רייטן: מאות תקנים שמשוועים למטפלים שלא מגיעים - - -

ענבל חרמוני: כן.

ענבל חרמוני: לא רק במחלקות לשירותים חברתיים.

ענבל חרמוני: גם במשרד הרווחה בשירות מבחן, בחקירות ילדים, במחלקות לשירותים חברתיים, בכל התפקידים, בכל הארץ.

ענבל חרמוני: אנחנו מדברים על מחלקות ואגפים ומינהלים שלמים גם במרכז הארץ, לא רק בפריפריה.

ענבל חרמוני: זה גרוע כשזה בפריפריה, אבל כשזה במרכז הארץ, אנחנו מבינים שיש פה בעיה רוחבית שהיא לא משהו מקומי.

ענבל חרמוני: ובעצם זה מה שגרם לנו לצאת למאבק ברחובות.

ענבל חרמוני: ואז התפזרה הכנסת, התחילו שלוש מערכות בחירות, אחר כך הייתה גם רביעית, ואז נהייתה קורונה.

ענבל חרמוני: ובתקופת הקורונה המאבק שלנו כאיגוד מקצועי היה, שימו לב, להחזיר להגדיר את העובדות הסוציאליות כחיוניות.

ענבל חרמוני: מדינת ישראל חשבה בסגר הראשון שזה הגיוני להוציא 70% מהעובדות לחופשה כפויה.

ענבל חרמוני: מי אמור לטפל בכל מה שקורה?

ענבל חרמוני: אני לא יודע.

אפרת רייטן: במצוקות שרק הלכו וגברו באותם חודשים.

ענבל חרמוני: אז אנחנו כאיגוד לקחנו על עצמנו להילחם עבור זה, וברגע שהייתה לנו ההזדמנות – הסתיים הסגר הראשון, הייתה ממשלה שהסתברה שהיא לא יציבה, אבל היא הייתה כבר עם סמכויות כי היא לא הייתה ממשלת מעבר.

ענבל חרמוני: מאחר שהגענו למבוי סתום גם סביב הרפורמה וגם סביב התקצוב של המוגנות, כבר הוחלט לפני כן על הקמת אגף במשרד הרווחה, יצאנו למאבק שהתחלנו אותו בצעדה מתל אביב לירושלים ברגל.

ענבל חרמוני: אני הלכתי מתל אביב לירושלים ברגל עם הצוות ועם העובדות שהתלוו אלינו כדי לנסות להימנע מהשלב של החרפת המאבק, אבל נאלצנו להגיע גם לשביתה של שבועיים וחצי.

ענבל חרמוני: אני מספרת את כל זה כי בסופו של דבר, יצאנו מהמאבק הזה ומהמשא ומתן הזה עם הישגים יפים, עם כל מה ששמנו על השולחן, כמעט עם הכול יצאנו מהמאבק; עם תוכנית מוגנות מתוקצבת, והיום כבר אפשר להגיד, שנה ומשהו אחרי, שעשתה שינוי מהפכני בשטח מבחינת תחושת המוגנות של העובדות.

אפרת רייטן: מה זה כולל?

ענבל חרמוני: זה כולל מאבטחים שהם qualified, שמישהו בדק שהם מסוגלים לעשות את העבודה.

ענבל חרמוני: אני אומרת תמיד, זה גם לא הוגן בשביל מאבטח שהוא לא qualified, לשים אותו במקום כזה, ראי ההוא שהונף באוויר.

ענבל חרמוני: יש להם סמכויות, יש להם מגנומטר, אלה דברים שנראים לכם מובנים מאליהם.

ענבל חרמוני: זה לא היה.

ענבל חרמוני: הם לא יכלו לעכב אף אחד עד שהמשטרה תגיע.

ענבל חרמוני: לא היה להם את הסמכות הזאת אפילו.

ענבל חרמוני: הם עוברים הכשרות.

ענבל חרמוני: העובדים עוברים הכשרות של חוסן, של איך להתמודד עם אלימות, איך להוריד את האש ולא בטעות להעלות אותה.

ענבל חרמוני: אבטחה רכובה וליווי לביקורי בית, ודברים מהסוג הזה, שהעובדת צופה שעלול להיות בלגאן, וסיפרה אחת העובדות – יכולתי לשבת בביקור בית ולשוחח עם הנערה שהייתי צריכה לשוחח איתה, היה חשש אמיתי שיגיעו כל מיני קרובי משפחה ועלול להיות בלגאן, ואני הייתי בראש שקט לדבר איתה כי הייתה איתי המאבטחת, וסמכתי עליה במאה אחוז.

ענבל חרמוני: בסוגריים, יש גם הרבה מאבטחות, ומבחינתנו, זה בכלל יתרון וזה חשוב.

ענבל חרמוני: אלה דברים מרגשים מאוד, ואנחנו נגיע לרפורמה והיא הישג חשוב מאוד וגדול, ויושבים פה נציגי משרד האוצר שהיו איתנו 24/7 כמעט בשנה ומשהו האחרונות, ובנינו ביחד איתם את המודל - - -

אפרת רייטן: אז בואי נתחיל לעבור על השקפים.

ענבל חרמוני: אבל אני רוצה להגיד שמה שחשוב זה דבר ראשון, הסיפור של המוגנות, כי כל הכסף שבעולם לא יכול להחזיר אחר כך לא את הטראומה ולא, חס וחלילה, אם משהו קורה.

ענבל חרמוני: אני רוצה עוד לציין שהרבה פעמים – לא אנחנו, לא אני – קל להתנגח בארגוני העובדים ולמצוא אותם כאיזשהו שעיר לעזאזל.

ענבל חרמוני: אני רוצה שנסתכל ונבין מי זה ארגוני העובדים.

אפרת רייטן: אבל ממש בקצרה כי יש לנו המון אנשים שרוצים לדבר.

אוסאמה סעדי: אבל את זה אנחנו יודעים.

אוסאמה סעדי: תצאי מנקודת הנחה שאנחנו מכירים את זה.

ענבל חרמוני: בסדר, יש עוד אנשים - - - וגם במשכן הזה עולות ביקורות.

ענבל חרמוני: חשוב לי להדגיש שיש עובדות שצופות בנו עכשיו בזום, ובסופו של דבר, הדברים שהעובדות האלה הצליחו להביא ביחד, כי זה לא אני וזה לא האוצר, זה בסוף העובדות עם הכוח שלהן וההתארגנות שלהן.

ענבל חרמוני: ובעצם הן עשו למען יותר מדינת רווחה ויותר שירותי רווחה, ולמעשה ממש הקריבו מעצמן כדי שהדבר הזה יהיה.

אפרת רייטן: ענבל, בואי נתחיל לרוץ על הדברים.

ענבל חרמוני: כן, אני עוברת לזה.

ענבל חרמוני: למה בעצם היינו חייבים רפורמה בשכר?

ענבל חרמוני: דיברנו על זה.

ענבל חרמוני: שכר שהוא גם נמוך ברגע נתון, אבל גם אין אופק התקדמות.

ענבל חרמוני: זאת אומרת, השכר נשאר דומה מאוד ליום ההתחלה.

ענבל חרמוני: זה המצב היום עדיין.

ענבל חרמוני: נטישה של המקצוע – דיברנו על זה.

ענבל חרמוני: תקנים שעומדים ריקים.

ענבל חרמוני: עומס עבודה שהוא בלתי אפשרי, גם על זה דיברנו.

ענבל חרמוני: אלימות, וכתוצאה מזה, הפגיעה היא בעובדות, אבל גם במקבלי השירות.

אפרת רייטן: בסוף הפגיעה היא במי שמקבל את השירות.

ענבל חרמוני: אם אנחנו מדברים על העלאת שכר בשתי פעימות, התחולה של הפעימה הראשונה היא מ-1 ביולי 2021, זאת אומרת, שברגע שההסכם ייחתם, וכרגע אנחנו בהסכמות סגורות עם האוצר וצריך לנסח את זה משפטית להסכם קיבוצי, אנחנו מקווים, שואפים וגם מצפים שתעזרו לנו עם זה גם פה בכנסת, וגם כמובן עם שיתוף הפעולה שאני בטוחה שיהיה מצד משרד האוצר שיהיה כמה שיותר מהר, ואז העובדות מקבלות את זה רטרואקטיבית מה-1 ביולי 2021.

ענבל חרמוני: תהיה עוד פעימה.

ענבל חרמוני: זה כבר סוכם אחרי המאבק לפני שנה וחצי בגובה דומה, וזה יקרה עם הפשרת הקפאת השכר, זאת אומרת, עם פתיחת הסכמי המסגרת במשק.

ענבל חרמוני: שכר הבסיס שעד היום המדינה שמה מעליו עוד השלמה לשכר מינימום כי עובדת בעצם נכנסה עם שכר כאילו לפי טבלת השכר הישנה של 2,230 שקל, של 3,000 שקל בהמשך – המדינה הייתה חייבת לשים השלמה לשכר מינימום, וזה רכיב שבולע רכיבים אחרים שנמצאים בתלוש, תגמול על השכלה, מעבר דרגה וכדומה - - -

אפרת רייטן: אז בוטל?

ענבל חרמוני: בוטלה ההשלמה לשכר מינימום.

ענבל חרמוני: שכר הבסיס יעמוד על 8,000 שקל לכל העובדות.

אפרת רייטן: 8,000 שקל שכר בסיס?

ענבל חרמוני: כן.

ענבל חרמוני: המודל שבנינו הוא מודל פרופסיונלי שמבוסס על העיקרון שזה מקצוע שכל הזמן לומדים בו.

ענבל חרמוני: גם הניסיון בשטח חשוב מאוד מאוד – צריך לתגמל עליו וצריך לתגמל על הלמידה ועל ההשכלה, ועל זה שזה בא ביחד.

אפרת רייטן: זה לא היה קודם לכן?

ענבל חרמוני: לא.

ענבל חרמוני: מאחר שזה היה כאילו, אבל זה נבלע ל-70% מהעובדות באותה השלמה לשכר מינימום.

ענבל חרמוני: התגמולים שהיו על גמול השתלמות ועל לימודי תעודה ולימודים מתקדמים - - -

אפרת רייטן: זה יגיע עכשיו מעל ה-8,000?

ענבל חרמוני: יגיע מעל וגם בצורה שונה.

ענבל חרמוני: במקום לוח תפקוד שהגדיר לכל תפקיד, ואם את עוברת למקום אחר, אז את מזדכה על הדרגה שלך ומתחילה הכול מהתחלה גם אם את עוברת תפקיד לפעמים – בנינו מודל, ולשמחתי, זה גם זכה לשיתוף פעולה מהאוצר, שאומר, יש שש רמות מקצועיות, העובדת מטפסת במעלה, הן כולן פתוחות בפניה, לא משנה באיזה תפקיד היא.

ענבל חרמוני: ובנוסף, יש גם רמות ניהוליות, כי ודאי שגם על ניהול – זה מין מטריצה כזאת, לכל אחת יש גם רמה מקצועית ואם היא מנהלת אז יש לה גם רמה ניהולית.

ענבל חרמוני: ויש גם תוספת לעובדות שעובדות עם חוק, בצל החוק, שזה עובדות לחוק נוער, סדרי דין, חוק החוסים וכן הלאה.

אפרת רייטן: והוצאת צו הרחבה להחלת - - - השירותים המופרטים – כי עד עכשיו דיברנו על הציבורי.

ענבל חרמוני: מבחינתי אנחנו תמיד מדברים על כולם, אבל אנחנו נרחיב גם את ההסכם הזה.

ענבל חרמוני: יש לנו צו הרחבה כבר מ-2017, כבר מוסכם גם עם האוצר, וכתוב שגם את הרפורמה כמובן מרחיבים.

אפרת רייטן: יש לך את היחס של כמה עובדים מופרטים וכמה הם עובדי ציבור?

ענבל חרמוני: מבחינת מה שאנחנו ראינו, זה קרוב לחצי-חצי.

ענבל חרמוני: זה אולי טיפה יותר במגזר הציבורי, 55% מול 45%, משהו כזה.

אפרת רייטן: וצו ההרחבה על השירותים המופרטים יהיה למעשה זהה מבחינת התנאים עבור העובדים האלה?

ענבל חרמוני: כן.

ענבל חרמוני: זה הרעיון של צו הרחבה.

ענבל חרמוני: הוא אמור להיות זהה.

ענבל חרמוני: יכול להיות שיש אולי סעיף או שניים שיהיה קשה להרחיב, לא משהו ספציפי שאני חושבת עליו כרגע.

ענבל חרמוני: אני רק אומרת, זה עלול להיות.

ענבל חרמוני: אבל בגדול, כן, זה מורחב, גם הסכמים קודמים הורחבו.

מיכל מרים וולדיגר: אבל השאלה שלי אלייך לגבי צו ההרחבה היא אם גם משרדי הממשלה מגבים בסוף, כי אני יודעת והגיעו אליי לא מעט תלונות מהיזמים, בצו ההרחבה הקודם שעלה ב-2017, אז אני יודעת על השיקום בבריאות הנפש, ויכול להיות שזה בעוד מקומות, שבעצם היזמים שילמו את ההרחבה, ומשרד הבריאות לא שילם להם.

מיכל מרים וולדיגר: כלומר, עד היום הם נמצאים במאבק, והם אומרים לנו מראש, את זה אנחנו לא נעשה.

מיכל מרים וולדיגר: אנחנו נפר חוק - - -

קריאה: אז הם אומרים לך מראש שהם עומדים לעבור על החוק.

מיכל מרים וולדיגר: הם אומרים, נפר חוק כי אנחנו לא מקבלים שום גיבוי מהמדינה.

מיכל מרים וולדיגר: המדינה מפילה עלינו את צו ההרחבה, אבל בפועל מי שמשלם את זה, זה אנחנו מכיסנו ואנחנו לא מקבלים את הגיבוי.

מיכל מרים וולדיגר: לכן אני שואלת לגבי הוצאת צו הרחבה, החלק האחרון שדיברת עליו – האם יש כאן

מיכל מרים וולדיגר: גם הסכמה מצד משרדי הממשלה לגבות את אותם מפעילים יזמים שכבר נמצאים בתוך הסכמים ומקבלים את הכסף לפני צו ההרחבה?

מיכל מרים וולדיגר: בסך הכול גלגלתם את זה על היזמים.

ענבל חרמוני: מי גלגל?

מיכל מרים וולדיגר: לא אתם.

מיכל מרים וולדיגר: אם אנחנו מרחיבים - - -

ענבל חרמוני: קודם כל, זה נלקח בתוך ה-200 מיליון.

ענבל חרמוני: ה-200 מיליון, מבחינתי, זה כסף שהעובדות השיגו בזיעת אפן.

ענבל חרמוני: אנחנו כאיגוד שלוקח בחשבון את כלל העובדים, גם המופרטים, לא בהכרח טריוויאלי, זה משהו שאנחנו עושים אבל אני עומדת מאחורי זה לחלוטין.

ענבל חרמוני: זה מתוקצב בתוך ה-200 המיליון.

ענבל חרמוני: אם הכסף הזה לא יגיע ממשרדי הממשלה הרלוונטיים, כמו משרד בריאות ומשרד הרווחה, לאותם יזמים או עמותות, אז הכסף של העובדים נשדד.

ענבל חרמוני: זה אחד.

ענבל חרמוני: אבל אני אגיד יותר מזה וחשוב לי להגיד פה.

ענבל חרמוני: צו הרחבה, לפי החוק, חייבים למלא אותו.

ענבל חרמוני: המעסיק הוא זה שאחראי.

ענבל חרמוני: אפשר גם להגיד, מדינת ישראל לא יודעת לשפות, אני לא משחק את המשחק, לא ניגש למכרז.

ענבל חרמוני: ברגע שנכנסתי אני אחראי על השירות שאני נותן כמעסיק.

ענבל חרמוני: כאיגוד, אני לא נכנסת ליחסים בין המשרדים ליזמים.

מיכל מרים וולדיגר: אני מסכימה איתך, ועדיין, אנחנו כמחוקקים, חשוב לנו בסוף גם העובדות הסוציאליות וגם היזמים.

מיכל מרים וולדיגר: גם הם חלק מהאוכלוסייה במדינת ישראל.

מיכל מרים וולדיגר: לא יכול להיות שיכפו עליהם משהו שמראש הם לא ידעו עליו ולא יקבלו שיפוי בגינו.

ענבל חרמוני: קודם כל, הם יודעים עליו.

ענבל חרמוני: זה אחד.

ענבל חרמוני: דבר שני, כל אחד צריך לנהל את המאבקים שלו.

ענבל חרמוני: כעמדה עקרונית, כעמדת מוצא, בוודאי שהם צריכים לקבל את הכסף הזה.

ענבל חרמוני: ואני אגיד יותר מזה.

ענבל חרמוני: בוודאי, מבחינתי, שהשירותים האלה מלכתחילה לא היו צריכים להיות מופרטים.

ענבל חרמוני: החטא הקדמון הוא בזה.

ענבל חרמוני: ברגע שהם מופרטים ואנחנו מצמצמים נזק עם צו ההרחבה, מעסיק שנכנס לקלחת המדינה ובוחר לעשות התקשרות עם המדינה, צריך להבין שיש לו אחריות.

ענבל חרמוני: לי זה חשוב להבהיר את המסר שהמעסיק הוא זה שאחראי והוא גם זה שחשוף משפטית.

ענבל חרמוני: בסופו של דבר, ברור שמשרדי הבריאות, הרווחה והחינוך, ואלה המשרדים העיקריים שבתוכם יש הפרטה - - -

מיכל מרים וולדיגר: אפרת, השאלה הזאת היא לא כלפיה.

מיכל מרים וולדיגר: היא צודקת.

מיכל מרים וולדיגר: השאלה היא למשרד האוצר וכל משרדי הממשלה כי נורא חשוב שיהיה פה שיפוי של המדינה לאותם - - -

אפרת רייטן: מי הנציג?

אפרת רייטן: אתה צריך להציג את שמך.

אוהד אלקבץ: אני אוהד אלקבץ, מאגף שכר והסכמי עבודה.

אוהד אלקבץ: אני לא נציג אגף תקציבים, אבל בהקשר של הרפורמה הזאת אני מכיר ויודע שהרפורמה מתוקצבת, גם בנוגע לעלויות שלה על כל יתר המעסיקים הרלוונטיים שהיא חלה עליהם, ולא רק הממשלה והמגזר הציבורי.

אוהד אלקבץ: ולכן, באותה מידה שיתוקצבו משרדי הממשלה - - -

מיכל מרים וולדיגר: אז אתה אומר שיהיה שיפוי?

אוהד אלקבץ: כן.

אפרת רייטן: תודה.

אפרת רייטן: ענבל, בואי נתקדם להשפעות הצפויות על אופק השכר.

ענבל חרמוני: (הצגת מצגת) פה אנחנו רואים ויזואלית – למטה זה 40 שנות קריירה של עובדת, והקו הירוק הוא הקו שמראה את אי התפתחות השכר שלה במודל הקיים.

ענבל חרמוני: שימו לב שלא הרבה משתנה מרגע הכניסה עד רגע היציאה, והעלייה היא מאוד מתונה.

ענבל חרמוני: בעצם מה שהיה חשוב לנו להשיג ברפורמה זה לא רק מה קורה ביום המעבר, אלא את האופק.

ענבל חרמוני: אם היה לנו חשוב רק עליית שכר נקודתית, אז היינו הולכים רק על עליית שכר נקודתית.

ענבל חרמוני: ולא היינו מכניסים לא אותנו ולא את האוצר והמעסיקים לכל הכאב-ראש הזה.

ענבל חרמוני: אבל הכאב ראש הוא בדיוק בשביל לייצר את האופק, כי כשעובדת יושבת ויושבות מימינה ומשמאלה עובדות ותיקות יותר, אבל היא רואה שהשכר שלה היום הוא לא גבוה אבל הוא גם לא עומד להשתנות, הן יושבות לצידי והן מרחיבות מאוד דומה, אז זה אחד הדברים שגורמים לנטישה ולחוסר התקווה.

ענבל חרמוני: בוודאי שזה צעד ראשון, הפעימה הזאת.

ענבל חרמוני: צריך עוד לשפר את השכר.

ענבל חרמוני: הוא עדיין יהיה נמוך, או לא מספיק גבוה גם אחרי הרפורמה, אבל השיפור והמגמה פה היא ברורה.

ענבל חרמוני: הקפיצות שאתם רואים בסגול זה בעצם כשהיא עוברת רמה מקצועית.

ענבל חרמוני: שימו לב שזאת עו"ס שטח, היא לא עו"ס מנהלת, והיא גם מתקדמת בלימודים בקצב די איטי ורגוע.

ענבל חרמוני: אפשר לעשות את המסלול הזה, דרך אגב, גם ב-16 שנה.

ענבל חרמוני: אבל בסדר, לא כל אחת באטרף על הלימודים.

ענבל חרמוני: זה בסדר.

ענבל חרמוני: וזה בעצם היופי של המודל, מבחינתנו.

ענבל חרמוני: זה גרף של מישהי שמתקדמת להיות ראש צוות, ויש לה גם דרגה ניהולית וגם דרגה מקצועית.

ענבל חרמוני: ואם אתה עובר לשקף הבא, אז זאת עו"ס כמו חברתה מלפני שני שקפים, עו"ס שטח, אבל אנחנו רואים שהיא לומדת יותר מהר אז היא גם מתקדמת יותר מהר בשכר שלה.

אפרת רייטן: אז הקפיצות האלה הן אחרי 16-15 שנים.

ענבל חרמוני: כן, ואחר כך אנחנו רואים שההתקדמות עוד ממשיכה, אבל לא בקפיצות אלא בשיפוע.

אפרת רייטן: זה בעצם משקף את הפעימה הראשונה.

ענבל חרמוני: זה משקף את הפעימה הראשונה.

אפרת רייטן: והפעימה השנייה מה אמורה לעשות כאן?

ענבל חרמוני: קודם כל, עוד לא התיישבנו עליה, אבל הרעיון יהיה לעבות את הרכיבים הקיימים, כי למשל, ברמות הניהוליות לא הספיק לנו הכסף כדי לרווח ביניהם, והיינו צריכים לאחד כמה רמות ניהול.

ענבל חרמוני: זה בסדר שזה זמני, אבל כן נרצה לרווח ונרצה להוסיף לרכיבים עוד כסף, שהקפיצות יהיו יותר משמעותיות.

ענבל חרמוני: יש רכיב או שניים שאולי נרצה להוסיף ושלא הצלחנו להסתדר איתו בפעם הזו.

אפרת רייטן: כדי לתגמל את המומחיות, את המנהלות?

ענבל חרמוני: כן.

ענבל חרמוני: היום כולם נמצאים בהיררכיה הזו, אבל נרצה לייצר עוד קצת פערים במובן החיובי.

אפרת רייטן: במובן החיובי, ולכן אמרתי, לעודד, לתקן.

ענבל חרמוני: כן.

אפרת רייטן: יש עוד שקף אחד אחרון.

אפרת רייטן: את רוצה להתייחס אליו?

ענבל חרמוני: וזאת אחת שלומדת ממש לאט וגם לא ממלאת את כל פוטנציאל הלמידה שלה, ועדיין גם אצלה אנחנו רואים לעומת הקו הירוק את השיפור.

ענבל חרמוני: זאת אומרת, זאת מישהי שהיא עו"ס שטח והיא מגיעה אחרי 40 שנה לרמת מנוסה, שזאת הרמה השלישית במקצועי.

ענבל חרמוני: ועדיין אנחנו רואים, אם אנחנו משווים אותה למצב היום, גם מצבה משתפר.

ענבל חרמוני: זאת אומרת, כל עובדת במקום שלה – אם אנחנו עושים דלתות מסתובבות – לעומת מה שהיה קורה אם היא במודל השכר הישן, מצבה בכל נקודת זמן משתפר.

ענבל חרמוני: וזו הכוונה בעצם, שיהיה אופק.

אוסאמה סעדי: מה התוספת?

אוסאמה סעדי: התוספת מאוד משתנה.

אפרת רייטן: גם מבחינת כסף וגם מבחינת האחוזים.

ענבל חרמוני: יש עובדות שיקבלו ביום המעבר 10% תוספת, יש עובדות שתהיה להן 5% תוספת, יש עובדות שתהיה להן 1% תוספת ויש עובדות שיהיה להם 30%.

ענבל חרמוני: בגלל שזאת רפורמה, היא עושה תיקון וזה תלוי איפה זה פוגש כל אחת ביום המעבר.

ענבל חרמוני: ומה שחשוב לי להדגיש בפני חברי הכנסת, שגם עובדות שביום המעבר, בייחוד העובדות המתחילות שהן שנה-שנתיים במערכת, ועוד לא הצליחו לצבור, וזה בסדר גמור, לא לימודים ולא ותק, אבל הן רואות לפחות את האופק, שתוך שנה ואז עוד שנה ועוד שנה השכר שלהן הולך ועולה כדוגמת הגרף.

אפרת רייטן: ראיתי שהייתה לכם התייחסות לזה בעבר – האם הצלתם להגיע להסכמה בעניין קידום יותר מהיר או, להבדיל, לעכב?

ענבל חרמוני: עיכוב קיצור פז"ם.

ענבל חרמוני: כן, הגענו להסכמה.

ענבל חרמוני: יש למעסיק, וזה צריך להיות עם המנהל או המנהלת הישירים של העובדים, את הפוטנציאל, את היכולת, הם לא חייבים לקדם עובדות יותר מהר, capacity של עד 15% בשנה, ולעכב הוא capacity של עד 5% מהעובדים בשנה.

אפרת רייטן: ואני זוכרת שהייתה עוד נקודה.

אפרת רייטן: היות והשתנה המודל, והיום אתם מכניסים את ההשכלה, את הלימודים, כגורם מאוד משפיע על השכר, היה דיון לגבי השתלמויות שלא היו מוכרות.

אפרת רייטן: האם התייחסתם גם לזה?

ענבל חרמוני: כן.

ענבל חרמוני: יש דברים לא רבים מאוד שעומדים להשתנות מבחינת מה מוכר ומה לא בפעימה הזאת.

ענבל חרמוני: אחד הדברים שהוחלט עליו הוא הקמה של ועדה עם מגבלת זמן על העבודה שלה, שהיא בעצם ועדה מקצועית, ויהיו בה שטח, אנחנו, משרד הרווחה, מרכז השלטון המקומי, כל הגורמים שצריך והאוצר כמובן, כדי לגבש רשימת כללים חדשים למה מוכר ומה לא כדי להגדיר מה זה אומר - - -

אפרת רייטן: לפתוח את האפשרות שלא הייתה קיימת קודם לכן.

ענבל חרמוני: כן, כן.

ענבל חרמוני: לפתוח עוד אפשרויות שהן כמובן מקצועיות ורלוונטיות.

אפרת רייטן: אנחנו נסתפק בינתיים בדברים האלה.

אפרת רייטן: חברת הכנסת מיכל וולדיגר, בבקשה.

מיכל מרים וולדיגר: מופיד היה לפניי.

מיכל מרים וולדיגר: אני רציתי שאלה, אבל אם את אומרת לי לדבר, אז אני אתן למופיד קודם כי הוא היה לפניי.

מופיד מרעי: אצלנו מכבדים גם נשים.

מופיד מרעי: ליידיז פירסט.

מיכל מרים וולדיגר: אז קודם כל, תודה.

מיכל מרים וולדיגר: הייתי חמש שנים חברת מועצת עיר בגבעת שמואל, החזקתי את תיק הרווחה, אני בת משפחה למתמודד עם קשיים נפשיים, כלומר, יש לי הרבה ממשקים איתכם, זה לא משהו חדש לי.

מיכל מרים וולדיגר: אני פעילה חברתית כבר 15 שנה בתחומים שנושקים ומטפלים, ואין לי ספק שאתם, העובדות והעובדים הסוציאליים, הלב הפועם של להחזיק את החברה שלנו כחברה יצרנית, טובה, ראויה, עם ערבות הדדית, עם סובלנות.

מיכל מרים וולדיגר: עליכם נסמך כל העניין ואין צורך להרחיב על זה.

מיכל מרים וולדיגר: אני חושבת שכל חברי הכנסת וכל מי ששומע ויודע ומכיר, יודע שזה המצב.

מיכל מרים וולדיגר: לפני שאני איכנס לדבר עצמו – לגבי האלימות שדיברת עליה.

מיכל מרים וולדיגר: כמעט בכל ועדה שאני נמצאת בה אני שומעת אלימות.

מיכל מרים וולדיגר: הייתי בוועדת החינוך, אז זה אלימות נגד המורים ואלימות נגד התלמידים עצמם וחרמות.

מיכל מרים וולדיגר: והייתי בוועדה לזכויות הילד ואני שומעות שם אלימות.

מיכל מרים וולדיגר: בכל ועדה האלימות פושה, היא נמצאת שם בכל מקום.

מיכל מרים וולדיגר: ואני חושבת שהפתרון זה חינוך.

מיכל מרים וולדיגר: אנחנו כולנו פה על לבה.

מיכל מרים וולדיגר: גם תראי מה קורה בכנסת.

מיכל מרים וולדיגר: הכול מאוד רועש וגועש, וכולנו ישראלים עם הדם החם שלנו, והכול מתחיל ונגמר בחינוך.

מיכל מרים וולדיגר: לא נשים עוד שומר בצד כי גם השומר יחטוף אלימות.

מיכל מרים וולדיגר: אלא להתחיל לחנך.

מיכל מרים וולדיגר: ואני פונה שוב לשרה שהיא dedicated לעניין, היא מחוברת לזה, להתחיל בשעות חינוך.

מיכל מרים וולדיגר: אני לא מזלזלת כהוא זה במקצועות מדעים, מתמטיקה, אנגלית ופיזיקה.

מיכל מרים וולדיגר: אבל את זה אפשר ללמוד אחרי שיש לנו כבר קומה של אישיות ברורה, כשיש לנו יכולת להקשיב לעצמנו, לדעת מה כואב לנו, מה לא כואב לנו, לסובלנות.

מיכל מרים וולדיגר: ושם לדעתי, אנחנו מפספסים בגדול.

אפרת רייטן: מיכל, אני חייבת להצטרף לדברים שלך במובן אחר.

אפרת רייטן: שזה לא רק החינוך, זה גם עניין של דוגמה אישית.

אפרת רייטן: כשדיברת על הכנסת – את יכולה לראות את הוועדה הזאת, איך מתנהלים פה הדיונים בצורה עניינית ומכובדת אחד לשני, וזה לא משנה אם אתה אופוזיציה או קואליציה, וזה לגמרי שם.

קריאה: בלי קללות.

מיכל מרים וולדיגר: אפרת, אני מסכימה איתך.

אפרת רייטן: ובסופו של דבר, גם לנו יש את האחריות שלנו, בכנסת כנבחרי ציבור, וככל שאנחנו נפנים את זה ולא נגיד, צריך לחנך, צריך לחנך, אלא אנחנו ניקח את זה על עצמנו - - -

מיכל מרים וולדיגר: אפרת, אני מקווה שאת אומרת את זה לי כי את יודעת שאני לא צועקת ולא צווחת.

אפרת רייטן: אני יודעת שאת מסכימה איתי פשוט.

מיכל מרים וולדיגר: זה גם לא הכנסת הזאת.

מיכל מרים וולדיגר: ראיתי כנסות קודמות.

מיכל מרים וולדיגר: זה לא הפעם.

מיכל מרים וולדיגר: זה היה גם לפני חמש שנים ולפני עשר שנים.

מיכל מרים וולדיגר: אני אומרת חינוך, אני מתכוונת גם לעצמי ולחינוך של הילדים שלי והנכדים שלי.

מיכל מרים וולדיגר: אני חושבת שזה כן מתחיל בחינוך.

מיכל מרים וולדיגר: במובן הזה, המצב נתון היום, כולנו חונכנו להשיג, להשיג עוד תואר ועוד עלייה במשכורת.

מיכל מרים וולדיגר: זו רק אמירה כללית.

מיכל מרים וולדיגר: זה לא המקום.

מיכל מרים וולדיגר: אני חושבת שאלימות זה משהו הרבה יותר שורשי מאשר לשים עוד שומר בפתח של ועדת הרווחה.

אפרת רייטן: אבל כשאין ברירה, אין ברירה.

מיכל מרים וולדיגר: צריך ללכת בשני מסלולים.

אפרת רייטן: נכון.

מיכל מרים וולדיגר: מסלול אחד – איך פותרים את הבעיה היום.

מיכל מרים וולדיגר: מסלול שני – להתחיל לחנך דור אחר, שיהיה יותר סובלני ויותר מכיל את האחר והשונה, גם אם אתה לא מסכים.

אפרת רייטן: ולא לקבל דברים כמובן מאליו, ולהעריך, ולהכיר תודה.

אפרת רייטן: יש הרבה דברים ששכחנו ושכדאי להיזכר בהם.

מיכל מרים וולדיגר: ועכשיו אני נכנסת לרפורמת ההישג.

מיכל מרים וולדיגר: א', היא מבורכת.

מיכל מרים וולדיגר: אני חושבת שבהחלט העניין של אופק ולאן להגיע הוא חשוב מאוד.

מיכל מרים וולדיגר: לצערי, אני חושבת שהיא לא מספיקה.

מיכל מרים וולדיגר: ואני איתך, אני חושבת ש-200 מיליון זה לא מספיק, לגמרי לא מספיק, כי מבחינתי כל אלה שעובדים בשירות הציבורי סובלים.

מיכל מרים וולדיגר: אני דיברתי בדרך לפה עם עובדת סוציאלית שעובדת בתוך מחלקה פסיכיאטרית בתל השומר, מעל חמש שנים במקצוע, עם תואר שני, עובדת מצאת החמה עד צאת הנשמה, נותנת את כל כולה, ובעצמי אני רואה כי אני עובדת איתה בעניין הזה, והיא שלחה לי את התלוש.

מיכל מרים וולדיגר: כמו שאמרת, הבסיס זה 2,900 שקל – מגוחך, עם כל מיני תוספות של מעון יום.

מיכל מרים וולדיגר: הסכום הסופי, רוצים לנחש כמה היא מביאה הביתה?

מיכל מרים וולדיגר: 5,130 שקל.

אפרת רייטן: זה לא יקרה יותר.

מיכל מרים וולדיגר: זה השכר שלה.

מיכל מרים וולדיגר: היא אומרת, אני יכולה ללכת לשוק הפרטי.

קריאה: אבל היא לא במשרה מלאה.

מיכל מרים וולדיגר: היא במשרה של 75%.

מיכל מרים וולדיגר: גם זו בעיה בפני עצמה.

מיכל מרים וולדיגר: היא אומרת, אי אפשר יותר.

מיכל מרים וולדיגר: אני פשוט אצטרך לאשפז את עצמי בבית החולים שבו אני עובדת אם אני אעבוד 100% משרה.

מיכל מרים וולדיגר: מודל העבודה אולי צריך להשתנות, כי לא יכול להיות שאישה שדיברתי איתה ואני בקשר יומיומי איתה, עובדת 70% משרה.

מיכל מרים וולדיגר: זה מגוחך.

מיכל מרים וולדיגר: 70% משרה שלה הוא 150% משרה.

מיכל מרים וולדיגר: זו העבודה.

מיכל מרים וולדיגר: ולכן, בעיניי, גם את זה צריך לתקן.

מיכל מרים וולדיגר: זה לא רק השכר, כי אישה כזאת שעובדת סביב השעון ומקבלת 5,100 שקל, בעיניי, זה נורא ואיום.

מיכל מרים וולדיגר: זה פשוט נורא ואיום.

מיכל מרים וולדיגר: ומי שבסוף סובל – א', היא, וגם לה אנחנו צריכים לדאוג, אבל גם אלה שהיא צריכה לטפל בהם, שהם לא יכולים לקבל אותה.

מיכל מרים וולדיגר: מה לעשות, היא צריכה לקבל יותר הערכה.

מיכל מרים וולדיגר: ואני מסיימת בנקודה הזאת.

מיכל מרים וולדיגר: א', הנושא של שיפוי היזמים, ואת זה קיבלנו.

מיכל מרים וולדיגר: מודל העבודה שאמרתי.

מיכל מרים וולדיגר: והדבר האחרון, השלמות ותואר שני, וזה חשוב מאוד, גם ההשלמות וגם התואר השני, כי ראיתי כאן את השקף שלך, אבל לפי מה שקראתי והבנתי, ואם אני טועה, אז תתקני אותי, שבעצם התגמול על תואר שני מתחיל מהשנה השישית אחרי שסיימת את התואר השני.

מיכל מרים וולדיגר: ובעיניי, זה פשוט לא נכון.

מיכל מרים וולדיגר: אם אנחנו רוצים למקצע את העובדים הסוציאליים, ולהגיד להם, תלמדו.

מיכל מרים וולדיגר: אני מסכימה שנורא חשוב הוותק, כמו שאמרת, העבודה הפיזית היומיומית בהחלט, אלה שני דברים מקבילים שלא צריכים לבוא אחד על חשבון השני.

מיכל מרים וולדיגר: כלומר, כן צריך לתת פה תמריץ – סיימת תואר שני, מיד את מקבלת את התמריץ שלך ולא אחרי שש שנים תתחילי לקבל ושזה ייחשב.

מיכל מרים וולדיגר: לכן בעיניי זה משהו שצריך לתקן אותו ובאופן מידי.

מיכל מרים וולדיגר: תודה.

אפרת רייטן: תודה רבה.

אפרת רייטן: חבר הכנסת מופיד מרעי, בבקשה.

מופיד מרעי: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

מופיד מרעי: אני אשתדל לא לחזור על הדברים של חברת הכנסת וולדיגר.

מופיד מרעי: בעיניי, העובדים הסוציאליים הם אנשי ונשות הצללים שעושים את העבודה שלהם למען הפרט ובגלל צנעת הפרט הכול שמור אצלם.

מופיד מרעי: אנשים לא יודעים מה הם עושים ומה קורה איתם, והטיפול בהם נשכח הרבה מאוד שנים.

מופיד מרעי: וטוב מאוד שהנושא הזה עולה.

מופיד מרעי: תבורכי גם על הדיון הזה, ואני חושב שכן צריך לטפל בהם ותיכף אני אתייחס לרפורמה.

מופיד מרעי: חשוב להבין מה עובר על עובד סוציאלי כזה או אחר, ואני מדבר כראש רשות.

מופיד מרעי: יושבים פה עוד שני ראשי רשויות, וזה נוגע אליהם וזה מדבר.

אפרת רייטן: אתם מכירים את זה מהשטח.

אפרת רייטן: זה החיים.

מופיד מרעי: כן, מכירים את זה מהשטח.

מופיד מרעי: סיטואציה שראש הרשות מקבל טלפון בשעה 2:00 או 3:00 לפנות בוקר עם ילד או ילדה שצריך לטפל בהם, ומזעיק את העובדת הסוציאלית ואת מנהלת מחלקת הרווחה מיכל לאירוע, והאירוע הזה נמשך שעות ולפעמים גם ימים, ולא מסתיים, ואף אחד לא יודע על מה מדובר כי זה לא נחשף כי אף אחד לא מדבר על זה.

אפרת רייטן: צריך לשמור גם על צנעת הפרט.

מופיד מרעי: נכון.

מופיד מרעי: ובסופו של דבר, אתה מסתכל על המשכורת שלהם ואתה מבין מה קורה.

מופיד מרעי: זה דבר הזוי, שלא לדבר על מצבי חירום.

מופיד מרעי: סתם לדוגמה, מלחמת לבנון השנייה.

מופיד מרעי: חורפיש, מיישובי קו העימות, טילים, אתה צריך לשלוח את העובדים הסוציאליים עם רכב ממוגן שיגיע לכל מקום, לכל ילד ולכל ילדה שנכנסו לחרדה.

מופיד מרעי: הפרמטר הזה לא נלקח בחשבון, ובסופו של דבר, צריכים להתמודד.

מופיד מרעי: ובגלל שהם מאמינים ומאמינות במה שהם עושים ועושות, הם ממשיכים בדרך שלהם בשקט.

אפרת רייטן: הם שליחים.

אפרת רייטן: הם פשוט בשליחות.

אפרת רייטן: אבל הם לגמרי צוות הצלה כמו צוות הצלה אחר.

מופיד מרעי: כן.

מופיד מרעי: כמו שיש קצינת נפגעים בצבא שמגיעה לכל אירוע שקורה, אז העובד הסוציאלי, זה התחום שלו.

מופיד מרעי: ויש גם בביטוח לאומי עובדים סוציאליים שמתחברים כדי למצוא את הטיפול.

מופיד מרעי: חשוב להבין, טיפול לא נכון בזמן הלא-נכון, יכול להביא למצב בלתי הפיך לילד, ולזה אנשים לא כל כך שמים לב.

מופיד מרעי: לכן חשובה מאוד גם הגישה המהירה, הזמינות, הטיפול המהיר והנכון, כדי שאנחנו לא נביא למצב שילד או ילדה - - -

אפרת רייטן: אתה נתקלת כשהיית ראש עיר?

מופיד מרעי: כן, ואני לא איכנס לדוגמאות.

אפרת רייטן: אבל נתקלת בחוסר של הזמינות ובחוסר של עובדים סוציאליים?

מופיד מרעי: לא.

מופיד מרעי: נכונות יש.

מופיד מרעי: חוסר בעובדים קיים.

מופיד מרעי: והנושא השני הוא הרפורמה.

מופיד מרעי: נכון, בסדר גמור, את מאמינה ברפורמה, גברתי, ואני אומר לך שלדעתי אתם מאמינים במשהו שהוא פחות ממה שמגיע לכם, וצריך לתת לעובדים הסוציאליים הרבה יותר תנאים והטבות מאשר הרפורמה.

אפרת רייטן: תגיד את זה לאוצר.

ענבל חרמוני: אני הבאתי שק.

ענבל חרמוני: אנחנו בעניין, בגדול.

מופיד מרעי: חבר'ה, אני אומר מה שאני חושב.

מופיד מרעי: אני חושב שאני גם מייצג אחרים, ולא רק שאני אומר.

מופיד מרעי: אנחנו פה בכנסת כדי להילחם שזה יקרה.

מופיד מרעי: אם האוצר לא יממש את מה שהוא הבטיח, אז בשביל זה אנחנו פה.

מופיד מרעי: אבך זה לא הנושא של הדיון.

מופיד מרעי: אני אתן לכם דוגמה.

מופיד מרעי: פנתה אליי מנהלת מחלקת רווחה ואמרה לי, אני רוצה לסיים את התפקיד.

מופיד מרעי: אני אומר לה, למה?

מופיד מרעי: היא אומרת, תשמע, גם השכר.

מופיד מרעי: מזל שלה שבעלה הוא פסיכולוג בצבא.

מופיד מרעי: מרבית העובדים והעובדות הסוציאליות, המצב הכלכלי שלהם נשען על המשכורת של בן הזוג, וזה חשוב לציין.

מופיד מרעי: לכן ח שוב לעשות הטבות, להפוך את התפקיד ואת המקצוע לאטרקטיבי, וכדי להפוך את התפקיד ואת המקצוע לאטרקטיבי, צריך לתת הטבות.

מופיד מרעי: גם הטבות ייעודיות.

מופיד מרעי: אם יש איזור שהוא בעדיפות, פריפריה, עוטף עזה, קו העימות – תנו לעובדות תוספת ייעודית.

אפרת רייטן: יש דבר כזה?

מופיד מרעי: אני לא יודע אם יש דבר כזה ברפורמה.

אפרת רייטן: אין התייחסות?

מופיד מרעי: אני לא נתקלתי בזה.

ענבל חרמוני: לא.

ענבל חרמוני: בתוך הרפורמה אין.

ענבל חרמוני: העדפות לאומיות – זה מדינת ישראל תצטרך להשקיע לא מהכסף שהעובדות השיגו במאבק.

ענבל חרמוני: ירד להן כסף על המאבק הזה.

ענבל חרמוני: זאת אומרת, כל הסיפור הזה עלה לעובדות כסף בסוף.

ענבל חרמוני: כי בשביתה מוצדקת ככל שתהיה, מורידים להן כסף עוד יותר ממה שהן מרוויחות ביום.

מופיד מרעי: תני לי רק לסיים.

מופיד מרעי: אני מציע בסגנון של שעות נוספות או שעות כוננות, לתת להן ימי כוננות.

מופיד מרעי: בעברי, עשיתי הרבה תפקידים.

מופיד מרעי: הייתי גם מנהל אגף ביטחון בביטוח לאומי.

מופיד מרעי: גם לקב"טים יש שעות כוננות, יש ימי כוננות, והם בכוננות גם.

אפרת רייטן: אבל היה רכיב כזה של זמינות.

ענבל חרמוני: הזמינות זה אחד הדברים שלא הצלחנו להגיע - - -

אפרת רייטן: היה משהו שקצת דומה לכוננות.

ענבל חרמוני: נכון.

ענבל חרמוני: כוננות זה רכיב קיים.

ענבל חרמוני: לא נגענו בזה.

ענבל חרמוני: מה שהיה הוא שיהיה.

ענבל חרמוני: זה לעובדות שעובדות עם החוק.

ענבל חרמוני: אין מספיק כוננויות.

ענבל חרמוני: הרבה פעמים הן עושות כוננות בהתנדבות, כי משלמים להן עד שתים-עשרה, אבל מצפים מהן להיות זמינות עד שש או שבע בבוקר.

ענבל חרמוני: זו בהחלט בעיה.

ענבל חרמוני: והדבר השני זה זמינות.

ענבל חרמוני: לא הצלחנו להגיע יחד עם האוצר לאיזשהו פתרון טוב בנושא הזמינות.

ענבל חרמוני: זמינות זה שונה מכוננות.

ענבל חרמוני: זה לא כוננות לוח.

ענבל חרמוני: אלא זה שאני צריכה להיות זמינה למטופלים הספציפיים שלי.

ענבל חרמוני: יש תפקידים שזה נדרש.

ענבל חרמוני: אני מקווה שאת הזמינות כן נוכל להכניס בפעימה הבאה.

ענבל חרמוני: אבל חשוב לי להגיד – אם מדינת ישראל רוצה לתעדף איזורים מסוימים, היא צריכה להשקיע את הכסף לא על הגב של העובדות.

ענבל חרמוני: מבחינתי, העובדות לא היו צריכות לצאת למאבק, לא על ה-200 מיליון ולא על ה-70 מיליון של המוגנות.

ענבל חרמוני: זה בטח.

ענבל חרמוני: אני אגיד לכם את האמת.

ענבל חרמוני: על 70 מיליון של המוגנות יצאנו פעמיים למאבק.

ענבל חרמוני: על כל מאבק כזה העובדות משלמות מכיסן, כי על כל יום עבודה יורד להן כסף והן היו שבועיים וחצי בשביתה.

ענבל חרמוני: עזבו את הנזק – לא עזבו – שקיים למטופלים.

ענבל חרמוני: בגלל זה אני אומרת, יש דברים שאנחנו צריכים שחברי הכנסת יעזרו לנו להשיג לא ברגליים של העובדות.

אפרת רייטן: מאה אחוז.

מופיד מרעי: אני אסיים את הדברים.

מופיד מרעי: אני שמח שהבנת מה שאני מכוון.

מופיד מרעי: ואני אומר, בסופו של דבר, לא יכול להיות שאיש מחשבים במשרד מסוים יכול לקבל ימי כוננות, ועובד סוציאלי לא יכול לקבל ימי כוננות.

מופיד מרעי: זה דבר שהוא לא נורמלי.

קריאה: אבל יש ימי כוננות.

קריאה: זאת התשובה שניתנה.

קריאה: יש כוננויות לעובדות סוציאליות לרוב.

מופיד מרעי: לרוב?

קריאה: לרוב, הכוונה היא הרבה.

ענבל חרמוני: יש כוננויות לעובדות סוציאליות מאוד ספציפיות, והן לא מספיקות.

ענבל חרמוני: לא טיפלנו בזה ברפורמה.

ענבל חרמוני: אבל הן לא מספיקות.

ענבל חרמוני: אני רק אומרת.

מופיד מרעי: שנייה.

מופיד מרעי: הוויכוח הוא לא ביני לבינך.

ענבל חרמוני: לא.

ענבל חרמוני: אני מתקנת - - -

מופיד מרעי: אני מדבר איתו.

מופיד מרעי: בסדר?

קריאה: התשובה היא תשובה מקצועית.

קריאה: יש כוננויות לעובדים סוציאליים.

קריאה: כל אימת שהם נדרשים לכוננות, הם מקבלים כוננות.

מופיד מרעי: כל עוד אמרת שיש ימי כוננות, שמחתי.

מופיד מרעי: כשאמרת לרוב, נבהלתי.

קריאה: לרוב, הכוונה הייתה הרבה, הרבה ביחס לאחרים.

מופיד מרעי: תמצאו את הנוסחה האמיתית והנכונה כדי שהעובדים האלה יטופלו נכון ויקבלו תגמול, ושזה יהיה אטרקטיבי.

מופיד מרעי: לסיכומו של דבר, עבודה קשה, פריפריה, אירועים ביטחוניים שקיימים, שכר נמוך, ביטחון אישי.

מופיד מרעי: דיברת על איומים – הביטחון האישי, זה מביא לנטישה מהמקצוע.

מופיד מרעי: הנטישה מהמקצוע מביאה לפגיעה בלתי הפיכה בשכבות החלשות.

מופיד מרעי: חברים, אנחנו לא שם.

מופיד מרעי: בזה צריך להילחם, ואנחנו איתכם, ואנחנו פה כדי לעודד, לתמוך, לסייע, ואם צריך, גם לחוקק לטובת הנושא הזה.

מופיד מרעי: תודה רבה.

אפרת רייטן: תודה רבה לך, חבר הכנסת מרעי.

אפרת רייטן: חבר הכנסת אוסאמה סעדי, בבקשה.

אוסאמה סעדי: תודה, גברתי היושבת ראש.

אוסאמה סעדי: חבריי חברי הכנסת, אני ליוויתי את המאבק הזה שלכם ביחד עם עוד רבים מחברי הכנסת מכל הקצוות, והיינו בהפגנות שלכם שעשיתם בכנסת ובתל אביב.

אוסאמה סעדי: ומגיע לכם.

אוסאמה סעדי: וגם מה שנתנו לכם הוא לא מספיק.

אוסאמה סעדי: אם אנחנו מדברים על עובדת סוציאלית שתעבוד ב-6,000 או ב-7,000 שקל עם 500 תיק, זה בושה, במיוחד כשאנחנו מדברים על לשכות רווחה עם מקרים סוציאליים, עם שכבות חלשות ביותר, משפחות קרועות שצריך לתת להו טיפול.

אוסאמה סעדי: ועובד סוציאלי או עובדת סוציאלית שמטפל או מטפלת ב-500 תיקים לא ייתנו את הטיפול הראוי ואת הטיפול הנכון.

אוסאמה סעדי: ולכן חשוב מאוד לתת תנאי שכר ראויים, וגם שאלתי אותך, והמספרים, 17,000, ואני הייתי בפגישה עם השר מאיר כהן וגם לפני זה עם השר חיים כץ, יש מחסור אדיר בעובדות ועובדים סוציאליים, במיוחד בחברה הערבית.

אוסאמה סעדי: ואנחנו היינו צריכים שנתיים לא ליישם חוק יישוב סכסוכי משפחה בבית הדין השרעי בבאר שבע בגלל שלא מצאנו עובדת סוציאלית או עובד סוציאלי בדרום.

אוסאמה סעדי: ויש בעיה.

אוסאמה סעדי: יש גם בעיה עם סטודנטים שסיימו ובוגרים, והם מחכים, ואפשר בהחלט לקלוט אותם ולשלב אותם במערכת, ואני מקווה שיימצא פתרון לבוגרים האלה שמחכים כבר שנים לקבל את הרישיון שלהם ולהיקלט למערכת.

אוסאמה סעדי: ובמיוחד כאשר מטפלים ב-500 תיקים ולא נותנים את הטיפול הראוי, אז יש מקרי אלימות.

אוסאמה סעדי: אז כמובן שצריך לגנות אותם ואנחנו מגנים אותם, ואסורים בתכלית האיסור כל מקרי אלימות וכל סימני אלימות.

אוסאמה סעדי: אבל בהחלט אני חושב שצריך להגדיל את המספר, לתת ולשפר את תנאי השכר באופן משמעותי ביותר, ואנחנו איתכם במאבק הזה.

אפרת רייטן: תודה רבה, חבר הכנסת סעדי.

אפרת רייטן: חברת הכנסת נעמה לזימי, בבקשה.

נעמה לזימי: תודה רבה.

נעמה לזימי: אני שמחה לבוא לוועדה הזו.

נעמה לזימי: סוף סוף ועדה שיש בה גם בשורה, ולא רק כל יתר הדברים שאנחנו חוות פה יום-יום.

נעמה לזימי: אני מגיעה לפה ואני שואבת מכן השראה ממאבק הרואי שהצליח למרות הכול.

נעמה לזימי: אנחנו חוגגים השנה עשור למחאה החברתית.

נעמה לזימי: עוד לפני שפרצה המחאה החברתית, מחאת העובדות הסוציאליות יחד עם מחאת האחיות ועוד מחאות היו מה שהניע את התלקחות הזו.

נעמה לזימי: ולא להאמין שעשור עבר וסוף סוף הגיעה הבשורה.

נעמה לזימי: אז זה לא רק השנה האחרונה, אנחנו פה הרבה שנים בתוך המאבק הזה.

נעמה לזימי: ואני חושבת שהמאבק שלכן והתפקיד שלכן והמקצוע שלכן הוא התשתית עליו יושבת חברה מוסרית.

נעמה לזימי: בעיניי, אחד ההישגים הגדולים ביותר שנעשו פה הוא ביטול ההשלמה למינימום, שזה בושה.

נעמה לזימי: גם כשהיה לנו ויכוח בוועדת הכספים, שהראו את השכר במגזר הציבורי ואמרו, מה פתאום השלמה למינימום, היינו צריכים להסביר להם שזה כל כך חמור גם ברמת ההפרשות הפנסיוניות והתנאים, וכל ההשלכות של זה קדימה, איך בכלל מצב כזה קורה בתוך תפקיד כל כך חשוב, למה עובדות שמסייעות לרווחה הן תלויות רווחה בהרבה מובנים.

נעמה לזימי: ואנחנו צריכות לדבר גם על הדבר הזה.

אפרת רייטן: זה משפט ממש מטורף, מה שאמרת.

נעמה לזימי: ממש ככה.

נעמה לזימי: וזאת הצלחה אמיתית של העבודה המאורגנת בישראל.

נעמה לזימי: זה הדבר החשוב לומר פה.

נעמה לזימי: כשאומרים לנו נגד התאגדות ונגד ועדי עובדים ונגד הכול – שום דבר לא היה קורה לחיוב במדינה הזו ללא עבודה מאורגנת.

נעמה לזימי: אתן לגמרי ההוכחה לכך, ואתן איגוד שמצליח לעשות מסע ארוך יחד ולהביא הישגים.

נעמה לזימי: אני ואנחנו פה לעזור גם במאבקים של מימוש צו הרחבה לכל המשק.

נעמה לזימי: זה חייב לקרות.

נעמה לזימי: וכמובן סוגיית התקינה.

נעמה לזימי: בזירות שאני נמצאת בהן יש לי כל כך הרבה חברות וחברים שלמדו עבודה סוציאלית מתוך תחושת שליחות.

נעמה לזימי: אתן יודעות, אלה שעוד בתיכון יודעות שהן יהיו עובדות סוציאליות.

נעמה לזימי: הן מגיעות למקום ונטשו לאורך הדרך, כי פשוט לא ראו את האופק בשום צורה.

נעמה לזימי: זה השכר, אבל זה מכל הסיזיפיות הזו.

נעמה לזימי: הגיבורות שנשארות, אני מעריכה אותן על כל הדרך הזו, אבל גם מי שלא נשארות יכלו להיות אחלה עובדות סוציאליות עבור החברה, ופספסנו המון בגלל המצב הזה.

נעמה לזימי: מאבק העובדות הסוציאליות הוא אחד המאבקים המרגשים ומעוררי ההשראה ביותר שראיתי בשנים האחרונות.

נעמה לזימי: אני רוצה לומר כאן בוועדה לעובדות הסוציאליות שנאבקו, שהמאבק שלכן לא רק הביא הישג בצורת שיפור התנאים והשכר שלכן, אלא, לדעתי, ממש הציל את תחום הרווחה בישראל.

נעמה לזימי: אחרי שנים שהממשלה מייבשת ומתעללת במקצוע העבודה הסוציאלית, אתן הצלחתן להשיג אופק מקצועי אמיתי, וגרמתן לכך שאפשר יהיה להיות עובד או עובדת סוציאלית בישראל ועדיין לחיות בכבוד.

נעמה לזימי: ועל זה כל אזרחי ישראל חייבים לכן תודה.

נעמה לזימי: המאבק שלכן מראה בצורה ברורה כמה חשוב לכל עובדת ועובד בישראל שיש איגוד מקצועי נחוש שעומד מאחוריהן, שנאבק עבורן ושומר עליהן.

נעמה לזימי: אתן ההוכחה שעבודה מאורגנת היא אחד הכוחות הפוליטיים הכי חיוביים והכי חשובים שקיימים היום בישראל.

נעמה לזימי: תראו בי, בכולנו, שותפות שלכן לאורך הדרך, וברור לי שיש עוד אינספור דברים שצריך להיאבק עליהם בהמשך.

נעמה לזימי: אבל היום זה הזמן לומר לכולכן, כל הכבוד על המאבק ועל ההישג.

נעמה לזימי: ותודה, זה תענוג לבוא לפה למרות שיש עוד הרבה דברים לעשות בדרך, אבל השראה גדולה.

קריאה: תודה על הדברים.

אפרת רייטן: תודה רבה, חברת הכנסת לזימי.

אפרת רייטן: חבר הכנסת מאזן גנאים, בבקשה.

מאזן גנאים: תודה לך, גברתי היושבת-ראש.

מאזן גנאים: העובדים הסוציאליים ללא ספק עושים עבודת קודש.

מאזן גנאים: מי כמוני יודע, כראש רשות לשעבר, כי אנשים שיש להם בעיה כספית או בעיה נפשית מגיעים למשרדי הרווחה וחושבים שלאותו פקיד יש כסף במזומן בתוך המגירה, או שהם חושבים שהוא יהיה קרש ההצלה של אותו עובד, לצערי.

מאזן גנאים: שמעתי את כל הדיון ושני דברים לא הוזכרו פה, לצערי.

מאזן גנאים: נושא המאצ'ינג שהוא מאוד חשוב, אף אחד לא הזכיר אותו, ורוב הרשויות היום בגירעון אדיר, תוכנית הבראה, חשב מלווה.

מאזן גנאים: ולכן גם כשאתה רוצה לשפר, לתת להם בונוס לעובדים, אז לצערי, אותה רשות שמשלמת 25% משכרם של העובדים.

מאזן גנאים: מצד שני, אם אתה רוצה לבנות מבנה ראוי לעובדים הסוציאליים, אז אומרים, על הרשות להשתתף בסך של 25%.

מאזן גנאים: אז לאן הולך הכסף?

מאזן גנאים: ל-15 הגדולות.

מאזן גנאים: בגלל זה תמיד הפער הוא גדול בין הפריפריה למרכז או ל-15 הגדולות, כי אם יש להם עודף כסף, אז ביישובים, במיוחד בחברה הערבית, וגם יישובים בצפון כמו בית שאן וקרית שמונה, אבל בעיקר בחברה הערבית המצב הכלכלי של הרשויות מאוד קשה.

מאזן גנאים: אם אנחנו מדברים על 50% מתחת לקו העוני, אז תארו לעצמכם את נושא המצוקות, הנערים והנערות במצוקה.

מאזן גנאים: מי שהיום עומד בחזית זה העובדים הסוציאליים.

מאזן גנאים: אז כל זמן שיש את המאצ'ינג הזה והוא חסם רציני, אז אותו ראש רשות לא יכול לשפר - - -

אפרת רייטן: בטח, הנושא הזה הוא ידוע וכבר מדברים עליו כמה שנים.

אפרת רייטן: יש איזשהו שינוי מבחינת התפיסה?

מאזן גנאים: אז אני פונה לאוצר, הגיע הזמן, נושא המאצ'ינג הוא חסם רציני בפני רשויות שנמצאות באשכול 1 עד 3.

אפרת רייטן: כן, כן.

אפרת רייטן: זה דבר שהוא בהחלט דורש תיקון.

אפרת רייטן: יש איזשהו שינוי מבחינת התפיסה של המאצ'ינג – מי מהאוצר?

עופר זילברטל: שלום לוועדה, שלום גברתי היושבת-ראש.

עופר זילברטל: אני לא ממשרד האוצר.

עופר זילברטל: שמי עופר זילברטל.

עופר זילברטל: אני ממשרד הרווחה, ממינהל אסטרטגיה.

עופר זילברטל: סוגיית המאצ'ינג והבעייתיות הגלומה בה, כפי שהציג חבר הכנסת, מוכרת לנו ובהחלט בתוכנית העבודה שלנו לבחון את זה.

עופר זילברטל: זו סוגיה מורכבת, היו בג"צים בנושא, אבל ההשפעות המתוארות מוכרות ובתוכנית העבודה שלנו - - -

אפרת רייטן: מה זה אומר שזה בתוכנית העבודה ואתם רוצים לבחון את זה?

אפרת רייטן: תן לנו לוחות זמנים וכיוונים, אם יש.

עופר זילברטל: אני לא יכול לציין לוחות זמנים ספציפיים.

עופר זילברטל: זה בסיכום התקציבי שלנו.

עופר זילברטל: אני מקווה ומאמין, וגם השר שלנו מוביל את הנושא הזה, שהשנה תיעשה עבודה בנושא.

מאזן גנאים: גברתי היושבת-ראש, גם כשהייתי יו"ר הוועדה הארצית לרשויות הערביות אמרנו שאנחנו מוכנים לספוג בין 5% ל-7%, אבל לא 25%.

אפרת רייטן: ברור.

מאזן גנאים: לכן זה חסם רציני בפני הרשויות החלשות.

מאזן גנאים: ואם מדברים באמת לעשות שוויון בין הפריפריה למרכז – זה חסם רציני.

אפרת רייטן: אני ממש מבקשת ואנחנו נעשה על המאצינג דיון ספציפי, בגלל שהנושא הזה, כמו שאמרת ביושר, הוא לא נושא חדש.

אפרת רייטן: היו בג"צים.

אפרת רייטן: זה נושא שהוא כל כך ברור מבחינת הקו שלו והתיקון שלו.

אפרת רייטן: נכון שהוא מורכב, אבל כל הנושאים הם מורכבים.

אפרת רייטן: אני חושבת שאין ברירה, אלא לשנס מותניים וכן לתת מענה בקרוב.

אפרת רייטן: ואנחנו כוועדה נוכל לסייע לכם כאן כדי להציף את כל הקולות בשטח, לחבר כאן את כל הגורמים לשולחן אחד ולקדם ביעילות ובמהירות איזשהו תיקון שיכול לסייע, כי בסוף זה הצלה של חיים.

אפרת רייטן: זה לא רווחה, זה ממש הצלה של חיים, זה לתקן.

ענבל חרמוני: המשמעות היא שהמדינה תצטרך להכניס יד לכיס, ולא אוהבים לעשות את זה פה בישראל.

אפרת רייטן: בסדר גמור.

אפרת רייטן: אנחנו נזמין את האחראים.

אפרת רייטן: את יש לך את השקים שלך - - -

ענבל חרמוני: לא, לא.

ענבל חרמוני: אני בשמחה גם עם השק הזה - - -

קריאה: העוגה היא עוגה.

קריאה: העוגה צריכה לגדול.

קריאה: משרד האוצר נמצא פה?

אפרת רייטן: כן, כן.

אפרת רייטן: ודאי.

אפרת רייטן: תיכף נשמע את האוצר.

אפרת רייטן: יש עוד משהו, חבר הכנסת גנאים?

מאזן גנאים: רציתי להגיד שאם נערב גם את השלטון המקומי, זה יבורך.

אפרת רייטן: חד משמעית.

אפרת רייטן: נעשה זאת לגמרי.

מאזן גנאים: תודה לך.

אפרת רייטן: תודה רבה.

אפרת רייטן: האוצר, שלום לכם.

אוהד אלקבץ: שלום גברתי היושבת-ראש וחברי הכנסת ומכובדיי מאיגוד העובדים הסוציאליים, וכמו שאמרתם, עבדנו שעות מאומצות יחד.

אוהד אלקבץ: שמי אוהד אלקבץ, אני נציג אגף שכר והסכמי עבודה.

אוהד אלקבץ: אנחנו עבדנו יחד עם האיגוד על מנת לגבש את הרפורמה הזאת.

אוהד אלקבץ: איתי עוד חברים מהאגף שמיד יציגו את עצמם וגם יציגו לכם כמה דברים מרכזיים בנוגע לרפורמה.

אוהד אלקבץ: אני רוצה להתייחס בכמה מילים לרפורמה הזאת, וברשותכם, אני לא אסתכל אחורה אלא אסתכל יותר קדימה.

אוהד אלקבץ: הרפורמה הזאת היא רפורמה חשובה.

אוהד אלקבץ: היא רפורמה שאנחנו באגף שכר יחד עם איגוד העובדים הסוציאליים הצלחנו לעשות בה שני דברים.

אוהד אלקבץ: האחד, הוא פעימה משמעותית בעולם השכר של העובדים הסוציאליים, ואני מציע לא להגיד שהיא לא אפקטיבית עד אשר נבחן אותה ונראה כיצד היא באה לידי ביטוי בשטח.

אוהד אלקבץ: סך הכול, הפעימה הנוכחית מעניקה בממוצע סדר גודל של 11% תוספת שכר לעובדים הסוציאליים, כמו שאמרה ענבל.

אוהד אלקבץ: זה יכול לנוע בין אחוזים בודדים ל-30%, אבל בסוף הפעימה היא פעימה משמעותית.

אוהד אלקבץ: וכן סוכמה פעימה נוספת שתקרה בטווח הזמן הנראה לעין.

אוהד אלקבץ: ולכן התוספת עצמה היא תוספת משמעותית.

אוהד אלקבץ: אבל באופן משמעותי יותר מזה, הרפורמה עצמה היא שינוי מבני של עולם השכר ועולם התגמול של העובדים הסוציאליים, וזה החלק המשמעותי יותר.

אוהד אלקבץ: הצלחנו להגיע יחד עם איגוד שעשה עבודה מקצועית נפלאה, וצריך לשבח אותו על כך.

אפרת רייטן: אני מוכרחה לומר ששמעתי שעברתם עובד-עובדת, עברתם ממש אחד-אחד ובדקתם ממש שמות בגלל שמדובר כאן - - -

קריאה: לא, לא שמות.

אפרת רייטן: מה?

קריאה: אסור עם שמות.

אפרת רייטן: לא עם שמות, אבל עברתם עובד-עובדת כדי להבין את השינוי שהולך לקרות עבור כל עובד ועובדת בזכות הרפורמה הזאת, וזאת עבודה מאוד יפה.

אפרת רייטן: כל הכבוד.

אוהד אלקבץ: עשינו עבודה מקצועית טובה מאוד עם שותפים טובים מאוד, ואנחנו נניע פה רפורמה משמעותית מאוד לאוכלוסייה רחבה מאוד.

אוהד אלקבץ: השירות הציבורי של העובדים הסוציאליים חשוב לנו מאוד, כממשלה.

אוהד אלקבץ: קצת קשה לי לעמוד פה ולשמוע שהממשלה הזניחה והממשלה לא קידמה, ושהכול תוצאה של מאבק.

נעמה לזימי: קשה זה נחמד, האמת היא אמת מאוד ברורה.

נעמה לזימי: שירותי הרווחה מיובשים.

נעמה לזימי: אני לא צריכה לחשוב על הנימוסים כשאני מדברת מולך, עם כל הכבוד.

מיכל מרים וולדיגר: אני מסכימה איתך לגמרי.

אוהד אלקבץ: אני לא מתכוון לנימוסים.

אוהד אלקבץ: אני רק רציתי לומר - - -

נעמה לזימי: לי קשה ששירותי הרווחה במצבם וקשה שאצתם לא יודעים להשקיע בזה מספיק, ורק אחרי מאבק של 10 שנים דברים קורים.

נעמה לזימי: קשה לי, קשה לי עם זה מאוד.

אוהד אלקבץ: אז אנחנו לאורך כל הדרך עובדים על מנת לקדם את השירותים האלו ולעשות את השינויים הנדרשים.

אוהד אלקבץ: אני בא בכובע של אגף שכר, ובאגף שכר אנחנו ראינו לנגד עינינו את הצרכים ואת השינויים הנדרשים.

אוהד אלקבץ: אנחנו מאמינים שהרבה מאוד מהדברים נפתרים ברפורמה הזו, וזה דבר מאוד חיובי.

אוהד אלקבץ: תיכף נציג כמה נקודות מרכזיות כדי להסביר את זה בצורה יותר משמעותית.

אוהד אלקבץ: ולכן גם לנו היה משמעותי מאוד, במסגרת המאבק של האיגוד, גם להגיד שלא תהיה פה רק תוספת שכר פשוטה, איזשהו מאבק עקבי כזה שקורה ואז נותנים תוספת שרצה על כולם והיא לא יעילה, אלא באמת נעשה פה רפורמה.

אוהד אלקבץ: ואם אני חושב שיש מסר מהתהליך הזה, שאפשר לחשוב שהוא כתוצאה מהמאבק ואפשר לחשוב שהוא כתוצאה מהיבטים אחרים, זה שבסופו של יום, הפרטים והמקצועיות והחשיבות שבלהיכנס לעובי הקורה ולפתור את בעיות השורש, זה מה שבאמת יעשה את השינוי, ולא רק הסכום התוספתי שיגיע בתצורה כזו או אחרת.

אוהד אלקבץ: כמו שאמרתי, לנו זה היה קריטי מאוד במאבק האיגוד של העובדים הסוציאליים.

מיכל מרים וולדיגר: מצוין שאתה אומר את זה, אבל אני רוצה בדיוק בנקודה הזאת להפריע לך שנייה, וזה בדיוק העניין של הפרופסורה.

מיכל מרים וולדיגר: לפני הרפורמה היה להם מהיום הראשון תוספת שאומנם נבלעה בשכר המינימום, אבל הייתה תוספת של תואר שני.

מיכל מרים וולדיגר: אנחנו רוצים להזיז אותם, ואז אתה נותן לי היום עוד שש שנים.

מיכל מרים וולדיגר: מה זה?

מיכל מרים וולדיגר: זה לא קיים בשום מקום.

אוהד אלקבץ: ניגע בזה.

אוהד אלקבץ: הרפורמה הזאת היא מעבר של העובדים הסוציאליים למודל פרופסיונלי.

אוהד אלקבץ: עיקר הדבר שהיא מקדמת, עיקר הדבר שהיא מתגמלת עליו זה ההתקדמות הפרופסיונלית של העובד הסוציאלי, בראש ובראשונה.

אוהד אלקבץ: עובד סוציאלי בעל תואר שני לא נפגע.

אוהד אלקבץ: נהפוך הוא, הוא מקבל הרבה יותר היום.

אפרת רייטן: אבל צריך שהתנאים יהיו מצטברים.

אפרת רייטן: זה לא מספיק.

מיכל מרים וולדיגר: בן אדם סיים תואר שני.

מיכל מרים וולדיגר: למה לא מהשנה הראשונה?

מיכל מרים וולדיגר: למה דחיתם אותם בשש שנים?

אוהד אלקבץ: לא דחינו אותם בשש שנים.

מיכל מרים וולדיגר: זה מה שכתוב.

אוהד אלקבץ: זה מודל שכר הוליסטי שמתגמל על התקדמות פרופסיונלית כל הזמן.

אוהד אלקבץ: זאת מטרתו, זאת מהותו.

ענבל חרמוני: בזה ספציפית אני מסכימה דווקא עם אוהד.

אוהד אלקבץ: את מתייחסת לפרט שהוא לא מדויק.

אוהד אלקבץ: זה בדיוק מה שאני מתכוון.

אוהד אלקבץ: היו לנו פה שותפים מעולים ומקצועיים שעשו איתנו עבודה מקצועית והצלחנו לבנות מודל הוליסטי שיודע להגיד מהו שכר הקליטה, איך הציפייה מהעובד להתקדם, גם פרופסיונלית וגם בניסיון שלו, וגם בביצועים שלו.

אפרת רייטן: אוהד, אז בואו ננסה לרוץ על הדברים ואולי הדברים יהיו יורת ברורים עם המצגת.

אפרת רייטן: אני רוצה לראות מה הכנתם.

אפרת רייטן: בבקשה, בואו נתחיל בשקף הראשון.

אפרת רייטן: מי מציג?

עידן ליפינר: אני אציג.

עידן ליפינר: שלום לכולם.

עידן ליפינר: אני עידן מצוות מקרו באגף השכר והסכמי העבודה במשרד האוצר.

עידן ליפינר: אוהד, שהוא רכז הצוות, כבר הציג את עצמו.

עידן ליפינר: ואיתנו גם טל שהיא היועצת המשפטית של הצוות.

עידן ליפינר: אני אנסה לא להרחיב ולחזור על דברים שכבר נאמרו, והאיגוד עשה פה עבודה מצוינת והציג את המודל בצורה די טובה.

עידן ליפינר: אני אנסה להוסיף - - - מסוימים.

עידן ליפינר: אני חייב להגיד, שאנחנו שמחים, גברתי היושבת-ראש וחברי הוועדה, על הדיון הזה.

עידן ליפינר: אנחנו גם מודים שהזמנתם אותנו וגם שמחים על הדיון באופן כללי.

עידן ליפינר: אנחנו אחרי מעל שנה של עבודה מאומצת במשא ומתן, וגם שיתוף פעולה עם איגוד העו"סים שנמצאים כאן, ובסיוע של גורמים נוספים, כמו משרד הרווחה שהוא מסייע רציני מאוד ברפורמה הזאת, וגם מעסיקים נוספים.

עידן ליפינר: בסופו של דבר, העו"סים פרוסים בכל רחבי המגזר הציבורי.

עידן ליפינר: זה לא רק שירותים חברתיים ברשויות המקומיות וברווחה.

עידן ליפינר: יש גם במשרד הבריאות ובמקומות נוספים; באגף שיקום ובמשרד הביטחון.

אפרת רייטן: אני חייבת להפסיק עם הדיונים הטובים האלה.

אפרת רייטן: הדיונים פה כולם מאוד – איפה האקשן של ועדת הכלכלה?

אפרת רייטן: אולי אני אתחיל לעשות פה בלגאן - - -

עידן ליפינר: (הצגת מצגת) לפני שאני אמשיך במודל, באוגוסט 2020 הממונה על השכר הוציא מכתב שאמר שייבנה מודל שכר חדש לעובדות ולעובדים הסוציאליים, ובעצם עבור זה התכנסנו כאן, שבין היתר, יגדיל ב-200 מיליון ש"ח את סך העלות של שכר העובדים הסוציאליים במגזר הציבורי וגם בשירותים החברתיים, כמו שדובר פה.

עידן ליפינר: פחות או יותר, מדובר על 40%, זה מה שיש בשירותים החברתיים.

עידן ליפינר: וזו פעימה ראשונה מתוך שתיים.

עידן ליפינר: תהיה פעימה נוספת.

אפרת רייטן: מתי?

עידן ליפינר: בהסכם המסגרת הבא.

עידן ליפינר: זה בעוד שנתיים, שלוש שנים, תלוי מתי יהיה הסכם המסגרת הבא.

עידן ליפינר: לפני שנתחיל לדבר על מודל השכר החדש, אני אגע בכמה בעיות.

אפרת רייטן: אם כי כבר דיברנו עליהן.

עידן ליפינר: מה שנאמר נאמר, ואני לא ארחיב, אבל הבעיות המרכזיות - - - במודל הקודם הוא היעדר אופק קידום, דיברנו על זה.

עידן ליפינר: היעדר התמריץ לרכישת השכלה, דיברנו עליו.

עידן ליפינר: רק במילה על תואר שני.

עידן ליפינר: נכון שפעם על תואר שני מהיום הראשון קיבלנו תוספת, אבל למרות שנכתב כביכול בהסכמים שזה 7%, זה מהשכר המשולב.

עידן ליפינר: בפועל מהשכר בסוף, הברוטו של העובד, דובר על משהו כמו 0.5% עד 1% בשנים הראשונות.

עידן ליפינר: עשינו פה שינוי משמעותי שהמודל הוא פרופסיונלי ומתגמל בצורה הרבה יותר נכונה והרבה יותר משמעותית על השכלה.

עידן ליפינר: נכון שזה לא מהיום הראשון.

עידן ליפינר: באופן כללי, עו"סים זה דבר שבדרך כלל עושים מהיום הראשון.

עידן ליפינר: הסתכלנו על התקדמות שאנחנו רואים אותה נכונה יותר בכלל בפרופסיית העו"ס, שמגיעים, צוברים טיפה ניסיון, וממשיכים אחרי זה לתואר שני, צוברים לאט לאט לאורך כל השנים השכלה, ולא עושים את זה בבום אחד של גמול השתלמות או משהו כזה.

עידן ליפינר: ואז מקבלים תוספת הרבה יותר משמעותית ממה שיש היום.

מיכל מרים וולדיגר: לא הבנתי מה שאתה אומר לי.

מיכל מרים וולדיגר: היא כבר גמרה את התואר השני.

מיכל מרים וולדיגר: כלומר, אתה צודק, היא עשתה את זה במשך חמש שנים, היא גמרה את התואר השני, כבר גמרה אותו, למה לתת לה עוד שהות של שש שנים?

מיכל מרים וולדיגר: אני לא מצליחה להבין מה שאתה אומר לי.

עידן ליפינר: זה לא בדיוק שש שנים.

מיכל מרים וולדיגר: נתת עוד קורסים.

מיכל מרים וולדיגר: מקסים, מדהים, כל הכבוד לאיגוד, כל הכבוד לכם.

אפרת רייטן: ענבל, את רוצה להשיב לזה?

מיכל מרים וולדיגר: אני פשוט רוצה להבין למה לדחות את התגמול של התואר השני?

ענבל חרמוני: אני חושבת שזה להבין את המודל לא עד הסוף.

ענבל חרמוני: יש פה החלטה ערכית.

ענבל חרמוני: האוצר לקח את ההחלטות שלו, ואיפה שזה נפגש זה נפגש, איפה שלא, עשינו הורדות ידיים.

ענבל חרמוני: אבל אנחנו, למשל, כאיגוד, הרי אנחנו לא מנהלים את האיגוד כ-one women show, יש לנו מוסדות והדברים נשקלו הרבה מאוד.

ענבל חרמוני: וההחלטה העקרונית, המקצועית והערכית שלנו היא כן, הקידום הוא גם וגם, הוא לא או-או.

ענבל חרמוני: זאת ההחלטה הערכית, ואפשר להתווכח איתה.

מיכל מרים וולדיגר: בכמה כסף מדובר?

ענבל חרמוני: אני חושבת שהמצב של העובדים האלה משתפר לעומת לפני הרפורמה.

ענבל חרמוני: המצב של עובדות שיש להן השלמות משתפר.

אפרת רייטן: נעשה על זה שיחות, כי ברגע שאני מקבלת עמדה של האיגוד ושל משרד האוצר שהמודל הזה הוא כן מודל נכון ושיש לזה משמעות, שהן לא נפגעות וגם שיש צורך גם לוותק.

אוהד אלקבץ: לא, מתגמלים יותר על תואר שני, אבל זה לא המקום להיכנס לפרטים.

אוהד אלקבץ: אם ניכנס לפרטים ונסביר לך את המודל בצורה מסודרת - - -

ענבל חרמוני: ברור שמתגמלים, אבל יש תפיסה שאומרת שעובדות שסיימו השלמה של עבודה סוציאלית, צריכים להעדיף אותן במודל על עובדות שלא עשו השלמה.

ענבל חרמוני: וזו תפיסה ערכית שהאיגוד על כל מוסדותיו החליט הפוך ממנה.

ענבל חרמוני: אז אפשר להתווכח על העניין הערכי, אבל אני רוצה שיהיה ברור שזה לא שפספסנו משהו.

אפרת רייטן: יש לנו הרבה בקשות של אנשים בזום.

אפרת רייטן: אני רוצה, בבקשה, להתקדם.

אפרת רייטן: בואו נרוץ רגע על הדברים, אם יש פה דברים חדשים שלא דיברנו עליהם.

עידן ליפינר: אני אתקדם.

עידן ליפינר: מילה נוספת על השכר, הוא מסורבל ומורכב מאוד.

עידן ליפינר: להבין את תלוש השכר של העו"סים, לדעתי, לפני המודל הזה, היה צריך כמה חודשים טובים באגף שכר, והיה קשה מאוד להבין את מודל השכר ואת התפתחות השכר.

עידן ליפינר: ונקודה אחרונה, זיהינו בעיית גיוס ושימור גדולה מאוד בתפקידים ספציפיים שדורשים - - - זה קצינות מבחן, - - - ילדים, עו"ס לסדרי דין, וגם נגענו בזה ברפורמה.

עידן ליפינר: אפשר להעביר שקף.

עידן ליפינר: אז שוב, אני לא רוצה להיכנס לדברים שכבר אמרו.

עידן ליפינר: עברנו על המודל הפרופסיונלי שמתמרץ באופן הרבה יותר נכון בעינינו - - - השכלה.

עידן ליפינר: וחשוב להבין, הוא גם עושה את זה לאורך כל שנות הקריירה של העו"סים, לא בבת אחת, באמת, אלא הוא מתמרץ למידה מתמדת, ובעינינו, למידה מתמדת זה דבר חשוב מאוד בפרופסיית העו"סים.

עידן ליפינר: וזה בעצם פתח אופק קידום משמעותי מאוד לעו"סים.

עידן ליפינר: גם מי שלא התקדם ניהולית יוכל להתקדם מקצועית על פני פחות או יותר 20 שנה, בניגוד למה שיש היום, - - - עולים דרגות במשהו כמו שלוש או ארבע שנים, ואז נתקעים באותה רמת שכר פחות או יותר, כמו שכבר הציגו.

עידן ליפינר: וחשוב מאוד להגיד שהסתכלנו שהלימודים יהיו לימודים מקצועיים בתחום עבודה סוציאלית, ותהיה ועדה שתבחן את זה שזה באמת יהיו לימודים משמעותיים מאוד שמקדמים פרופסיונלית ומקצועית את העו"סים.

אפרת רייטן: אוקיי.

אפרת רייטן: בוא נסיים.

עידן ליפינר: מבנה השכר יהיה הרבה יותר פשוט.

עידן ליפינר: יהיה שכר יסוד שייקבע לפי הרמה הניהולית והמקצועית של העו"ס, ויחד עם זה תוספת ותק בלבד.

עידן ליפינר: יהיה הרבה יותר פשוט להבין את השכר.

עידן ליפינר: יהיה קריטריון תפקודי לקידום, דבר שלא היה קיים כיום.

עידן ליפינר: מעסיק יוכל - - - את הקריטריונים לקידום, לעו"סים מצטיינים, בעצם לקדם אותם יותר מהר, וגם במקביל לעכב עו"סים שתפקודם יהיה מתחת למצופה, עד 5% בשנה, לאחר בניית תוכנית מעקב לשיפור.

עידן ליפינר: באופן כללי, בממונה על השכר, אנחנו מאוד מאמינים בהכנסת קריטריונים תפקודיים לתוך המגזר הציבורי.

עידן ליפינר: זה דבר שיכול לשפר את התפקוד של המגזר הציבורי ובסוף להביא לשיפור השירות לאזרח.

עידן ליפינר: הצענו השוואת תנאי שכר בין סקטורים.

עידן ליפינר: פעם היה טלאי על טלאי תוספות לרשויות המקומיות, תוספות לבריאות.

עידן ליפינר: בסוף השכר היה דומה, אבל בצורה מאוד מורכבת ומסורבלת.

עידן ליפינר: אמרנו שעו"ס זה עו"ס, והפרופסיה צריכה בסוף שכר אחיד ותנאים אחידים.

עידן ליפינר: תוספת ייחודית לעו"ס לחוק – אמרנו שזה תפקיד שהייתה פה בעיה, תנוע בין 250 ל-600.

עידן ליפינר: ברמות הנמוכות זה יהיה משהו כמו 600 שקל לחודש תוספת משמעותית לתפקידים האלה.

עידן ליפינר: - - - לדרג הניהולי הזוטר בתוספת שכר משמעותית שם לראשי צוותים ומנהלי מחלקות קטנות.

עידן ליפינר: זה בדיוק מנהלי המחלקות באופקים שהיינו ביחד בסיור עם איגוד העו"סים ואנשים שנמצאים בחזית הניהול.

אפרת רייטן: אנחנו חייבים לסכם.

עידן ליפינר: אני אגיד רק משפט אחרון, - - - השכר, כמו שאוהד כבר אמר, יעלה את שכר העו"סים בממוצע פחות או יותר ב-11%, יש כאלה שהרבה יותר ויש שפחות; יפתח אופק קידום מקצועי שלא היה קיים קודם; הוא - - - ברכישת השכלה והתמקצעות לאורך כל שנות הקריירה; יאפשר קידום מהיר של עובדים מצטיינים; ואנחנו באמת מאמינים - - - הסכם השכר החדש צפוי לחדש את מקצוע העבודה הסוציאלית, למשוך לשירות הציבורי עובדים ועובדות רבים שיאיישו את התקנים הפנויים, וזה בין היתר גם יקל על עומסים.

עידן ליפינר: הבעיה במקצוע הזה היום היא שיש הרבה תקנים פנויים, וזה השירות הניתן היום לאזרחים.

אפרת רייטן: תודה רבה.

אפרת רייטן: אני יודעת שיש פה עוד מבקשים שרוצים לדבר מטעם האיגוד, אבל נתנו במה מאוד נרחבת לאיגוד.

אפרת רייטן: אם יישאר לנו זמן בסוף, אני גם אשמע אתכם, אבל יש פשוט כל כך הרבה פניות בזום מהמרכז לשלטון המקומי ואני מוכרחה לעבור לעמיר קשי, מנהל אגף רווחה בעיריית נס ציונה.

עמיר קשי: שלום.

עמיר קשי: אני אתן את רשות הדיבור, בגלל שלא נותר כל כך הרבה זמן, לתמי ברששת יושבת-ראש ארגון המנהלים.

אפרת רייטן: בסדר גמור.

אפרת רייטן: אני מודה לך מאוד, עמיר.

אפרת רייטן: תמי, את יכולה לדבר.

תמי ברששת: בוקר טוב, היושבת-ראש חברת הכנסת אפרת רייטן וחברי הכנסת הנוספים שנמצאים בוועדה החשובה הזאת.

תמי ברששת: בוקר טוב לענבל ולכל החברים.

תמי ברששת: שמי תמי ברששת, אני מנהלת אגף הרווחה בפרדס חנה כרכור, ויושבת-ראש ארגון מנהלים ארצית, מייצגת את מנהלי שירותי הרווחה בארץ.

תמי ברששת: אנחנו בהחלט שמחים ומברכים על ההשיג של המודל החדש לעובדים סוציאליים.

תמי ברששת: אני חושבת שדובר פה בעיקר על הדבר הזה שאנחנו סוף סוף ללא השלמת שכר מינימום.

תמי ברששת: אבל לצד זה, אנחנו בשירותי הרווחה מלינים, ואפילו כועסים, מתקוממים על כך שהייתה לנו תוספת ייחודית לנו, בעובדי השטח, לנו, ברשויות המקומיות, והתוספת הזו ניתנה לנו בזכות ולא בחסד.

תמי ברששת: ובהסכם הזה התוספת הזו הורדה.

תמי ברששת: כולם פה, גם חברי הכנסת, גם את בעצמך, נתתם דוגמאות של עבודת העובדים הסוציאליים, וכל הדוגמאות שניתנו ניתנו משירותי רווחה.

תמי ברששת: אנחנו בשירותי רווחה – אני לא צריכה לספר לכם – חוד החנית של השירותים החברתיים במדינת ישראל.

תמי ברששת: אנחנו הוכחנו את עצמנו בקורונה, במלחמות.

תמי ברששת: אנחנו הראשונים לצאת.

תמי ברששת: אנחנו אלה שקיבלנו את תוספת המעמסה ותוספת חקיקה כי עובדים על פי חוק, זמינים 24 שעות ביממה, ואנחנו בהחלט שונים וייחודיים בעצם זה שאנחנו נמצאים בשירותי הרווחה.

תמי ברששת: התוספת הזאת לא ניתנה לנו הפעם בהסכם.

תמי ברששת: התוספת הזו אחידה לכל העובדים הסוציאליים במדינת ישראל.

תמי ברששת: וכל זאת, לאור הקשיים, אנחנו היום בשירותי רווחה בשעה הכי קשה שידענו אי פעם.

תמי ברששת: דובר על כמה אחוזי עובדים סוציאליים לא מצליחים לגייס.

תמי ברששת: אנחנו בחוסר של קרוב ל-10% במחלקות.

תמי ברששת: לא מצליחים לגייס עובדים סוציאליים ולא רק בגלל השכר, אלא בגלל כל מה שדובר קודם.

תמי ברששת: יחד עם זה, זה היה איזשהו תמריץ בשירותי הרווחה שיכול לעזור לנו ולסייע לנו לגייס עובדים דווקא לשירותי הרווחה.

תמי ברששת: אגב, החוסר הוא בעיקר בשירותי הרווחה.

אפרת רייטן: תודה לך, תמי.

אפרת רייטן: בואי נשמע התייחסות של האוצר לנקודה הזאת, בבקשה.

עידן ליפינר: אם האיגוד רוצה גם להשיב, הוא מוזמן.

עידן ליפינר: אני אגיד רק ממש במשפט ואני אתן להם להמשיך להגיב.

עידן ליפינר: קודם כל, השירותים החברתיים ברשויות המקומיות הם השדרה המרכזית של תפקידי העו"סים היום.

עידן ליפינר: זה פחות או יותר שני שליש מהעו"סים במגזר הציבורי.

עידן ליפינר: כלומר, זה לא תפקיד ספציפי שראינו שצריך תוספת ייחודית או משהו כזה.

עידן ליפינר: ואנחנו חושבים שהם הראשונים שייהנו מהתוספת המשמעותית שיש בשכר, והם הראשונים שאצלם השורות יתמלאו אחרי תוספת השכר ואחרי זה שתפקיד העו"ס יהיה הרבה יותר אטרקטיבי אחרי עליית השכר.

עידן ליפינר: ורק מילה לגבי התוספת הייחודית – כמו שאמרתי, היו תוספות ייחודיות לכמה סקטורים בצורת טלאי על טלאי, היו תוספות משמעותיות יותר לבריאות בדברים נוספים שגם אותן ביטלנו.

עידן ליפינר: השכר, בסופו של דבר, היה מאוד דומה גם בסקטור הבריאות וגם בסקטור הרווחה.

עידן ליפינר: פשוט ביטלנו את כל מה שראינו שהוא לא נכון, כשיש תוספות ייחודיות בשמן, אבל בסוף לא מביאות עלייה משמעותית וזה מה שראינו לנכון במודל החדש.

אפרת רייטן: אבל יכול להיות שבמקומות מסוימים, כמו שאמרה עכשיו תמי, התוספת הזאת כן הועילה?

ענבל חרמוני: היא לא הועילה.

אפרת רייטן: היא לא הועילה?

תמי ברששת: היא בהחלט הועילה, כיוון שזה היה תמריץ לגייס עובדים לשירותי הרווחה, רק שהם ידעו מראש שהמעמסה בשירותי הרווחה ואופי העבודה הוא אחר.

ענבל חרמוני: אני רוצה להתייחס, לא בשביל להוריד מכם, עידן ואוהד, אבל זה גם משהו שהוא בסופו של דבר החלטה שלנו כאיגוד.

ענבל חרמוני: אני לא רוצה, לא לברוח מזה, לא להתנער מזה.

ענבל חרמוני: בישראל יש 17,000 עובדות ועובדים סוציאליים.

ענבל חרמוני: כל אחד עושה את תפקידו.

ענבל חרמוני: בוודאי שמחלקות לשירותים חברתיים הן שדרה מרכזית.

ענבל חרמוני: עם זאת, גם עובדי משרד הרווחה בשירותי המבחן, חקירות ילדים, בפיקוח, גם עובדי משרד הבריאות הסוציאליים והשירותים הסוציאליים בבתי החולים, גם עובדות בפנימיות ובכפרי הנוער - - -

אפרת רייטן: אבל אם אני אחדד את הנקודה הזו, יתכן, ואני שמה סימן שאלה, שבמודל הזה החדש עלולה להיות פגיעה ברשויות?

ענבל חרמוני: לא.

ענבל חרמוני: וזה בדיוק מה שזה.

ענבל חרמוני: אני ותמי, אנחנו לגמרי באותו צד.

ענבל חרמוני: פה יש איזושהי התגלעות.

ענבל חרמוני: קודם כל, להיפך, סוף סוף, העו"ס פרט ומשפחה, עו"ס הנערות, עו"ס השטח במחלקות שבמשך שנים נתקעה על דרגה ט', ואצלנו זו דרגה נמוכה כי זה מתחיל בי"א.

ענבל חרמוני: והכול נבלע לה בשכר מינימום, וראינו איך השכר שלה לא זז.

תמי ברששת: ענבל, אבל מבחן התוצאה הוא שעובדים סוציאליים לא באים לעבוד בשירותי רווחה.

תמי ברששת: נקודה.

תמי ברששת: לא סתם.

תמי ברששת: כי עבודה בשירותי הרווחה דורשת הרבה יותר זמינות.

תמי ברששת: היא הרבה יותר קשה מסקטורים אחרים.

תמי ברששת: לא סתם לא באים לעבוד בשירותי הרווחה.

ענבל חרמוני: תמי, אני מבינה את זה.

ענבל חרמוני: ברשותך, כן חשוב לי להמשיך את הדברים שאמרתי.

ענבל חרמוני: בסופו של דבר, מצב העובדות במחלקות הולך להשתפר, גם של אחרות.

ענבל חרמוני: אבל אנחנו יצאנו למאבק הזה ביחד כפרופסיה אחת גדולה ומאוחדת בהבנה שיש בעיה בעבודה הסוציאלית בישראל, בהבנה שעובדת שהיום יושבת בכרכור אצל תמי, מחר היא תהיה בשירות מבחן ומחרתיים היא תהיה במשרד הבריאות.

ענבל חרמוני: ובכל המקומות האלה מגיע לה לקבל שכר הולם.

ענבל חרמוני: הן לא נפגעות.

ענבל חרמוני: להיפך.

ענבל חרמוני: אנחנו הראינו, השקפים שהראיתי מבוססים על עובדות במחלקות הרווחה.

ענבל חרמוני: אני מבינה שכל אחד, וזה בסדר, זה מקובל עליי, רואה את חלקת האלוהים שלו.

ענבל חרמוני: אנחנו כאיגוד, יש לנו עובדים באלפי מעסיקים, 400 מעסיקים רק במדינה, כולל הרשויות.

תמי ברששת: ענבל, חלקת האלוהים הזו היא שני שליש מהעובדים הסוציאליים במדינת ישראל.

ענבל חרמוני: אני לא אומרת שלא, תמי.

תמי ברששת: ואת יודעת שאני בהחלט מברכת על ההישג.

תמי ברששת: אין לזלזל בו.

תמי ברששת: אנחנו שמחים.

תמי ברששת: באמת, זה יום שמח לפרופסיה של עבודה סוציאלית.

תמי ברששת: אבל אני חושבת שבאמת היה צריך להיות יחד עם השלטון המקומי, ואותם חברי כנסת שהיו פעם ראשי רשויות ויודעים על מה אנחנו מדברים, לייחד את שירותי הרווחה.

תמי ברששת: המצב בשירותי הרווחה הוא בכי רע.

תמי ברששת: אי אפשר לגייס היום - - -

ענבל חרמוני: כל עוד תהיה תוספת שהיא מעבר ל-200 מיליון והיא לא מהפעימה השנייה, ב-200 מיליון שהעובדים השיגו ברגליים שלהם, ומבחינתי, זה כסף שלהם - - -

אפרת רייטן: ברגליים, ממש פיזית, מתל אביב לירושלים.

ענבל חרמוני: ליטראלי ברגליים ובזיעה של הפגנות בצמתים.

ענבל חרמוני: 200 המיליון האלה מתחלקים ברפורמה הזאת על כלל העובדים הסוציאליים, לא באופן שוויוני במובן שלכולם יהיה את אותו שכר, אלא במובן שאנחנו לא מעדיפים את התחום של בריאות הנפש על תחום הרווחה ברשויות, וגם לא הפוך.

ענבל חרמוני: ואנחנו כאיגוד, התפקיד שלנו, כמו שאמרנו קודם, איגוד חזק ומלוכד בסוף גם משיג את ההישגים, וגם לזה יש משמעות מבחינתנו.

ענבל חרמוני: וכשאני מובילה את האיגוד הזה בדרך הזו, ואני עומדת מאחורי זה לחלוטין, העובדים במחלקות הם מאוד מאוד חשובים, והרפורמה תעשה להם טוב כמו שהיא תעשה טוב גם לעובדות הסוציאליות בסורוקה, ובמרכז הפסיכיאטרי לבריאות הנפש בבאר שבע ובשיקום האסיר ובביטוח לאומי.

אפרת רייטן: תודה, ענבל.

אפרת רייטן: תמי, מילה שלך לפני שאנחנו עוברים לנציג הבא.

תמי ברששת: א', תודה רבה שנתתם לי להתבטא.

תמי ברששת: אני מאוד אשמח שראשי הרשויות יפעלו והשלטון המקומי ימצא את הדרך.

תמי ברששת: אולי לא במסגרת 200 מיליון בשלב הזה, לתת תוספת ייחודית.

תמי ברששת: אנחנו נמצאים בשעה מאוד קשה ברשויות המקומיות.

תמי ברששת: ועל כל מקרה, ענבל, אני חושבת שבפעימה השנייה צריך לתת על כך את הדעת.

אפרת רייטן: תודה רבה לך, תמי.

אפרת רייטן: ושוב, אני חושבת שזה מחזיר אותנו שוב ליחסים בין המדינה, הרשויות המקומיות, אם זה לא המאצ'ינג, אז זה דברים אחרים.

אפרת רייטן: אבל זה נושא שאין ספק שצריך פה עוד דיון.

ענבל חרמוני: וגם צריך לטפל בעומסים.

ענבל חרמוני: יש דברים שצריך להגיד.

ענבל חרמוני: בסוף עו"ס יכולה לקבל כסף, וזה חשוב שהיא תקבל כי היא עושה עבודה קשה ומקצועית.

ענבל חרמוני: אבל כל הכסף בעולם לא יפתור את זה שהיא רק בן אדם אחד על 500 אנשים.

אפרת רייטן: האוצר, רציתם להגיד משהו?

אוהד אלקבץ: רק במילה.

אוהד אלקבץ: הוורסטיליות, כמו שאמרה ענבר, היא מאוד חשובה, האפשרות של עובד סוציאלי לעבור, גם המעסיקים וגם השלטון המקומי, לפרופסיות אחרות זה חשוב מאוד.

אוהד אלקבץ: והמודל הזה, ההאחדה של כל התוספות ומתן שכר אחיד לכל עובד סוציאלי, דווקא מקדם את זה.

אוהד אלקבץ: ואני מאמין שזה יעשה מאוד טוב לשירות הסוציאלי.

אוהד אלקבץ: זה יאפשר ורסטיליות ומקצועיות של מגוון פרופסיות.

אפרת רייטן: תודה רבה.

תמי ברששת: גברתי היושבת-ראש, מילה אחרונה.

תמי ברששת: כרגע העומס במחלקות גם נובע מהחסר במחלקות.

תמי ברששת: עובדים סוציאליים לא מעוניינים לבוא לעבוד בשירותי הרווחה, ולא בכדי.

אפרת רייטן: על כך הדיון.

אפרת רייטן: בין היתר על כך הדיון, ונדון על כך עוד בהמשך.

אפרת רייטן: כמו שהבנת, יש לכם כאן ועדה שלגמרי מרוממת, תומכת ומבקשת לשפר לא רק את התנאים, אלא את מעמדו של העובד הסוציאלי, את הפרסטיז' ושמעתם את זה כאן מכולם, את ההערכה הרבה שרוכשים חברי הכנסת למקצוע ולעובדים הסוציאליים.

אפרת רייטן: תודה רבה, תמי.

אפרת רייטן: יש לי זמן לשמוע עובדת סוציאלית מטעם האיגוד.

אפרת רייטן: עדי, בבקשה.

עדי קרספי: שלום, גברתי יושבת-ראש הוועדה, חברי הכנסת, נציגי האוצר והמשרדים, עובדים שנמצאים בזום והאיגוד, כמובן.

עדי קרספי: שמי עדי קרספי, אני עובדת סוציאלית מזה כעשור.

עדי קרספי: בשבע השנים האחרונות עבדתי ובדיוק עזבתי, אבל עבדתי במינהל רווחה באחת מהרשויות במרכז.

עדי קרספי: ובמהלך השנתיים האחרונות הייתי פעילה מאוד במאבק ואפילו ישבתי פה עם הנציגים כחלק מצוות שנשא ונתן מול האוצר.

עדי קרספי: כמה מילים דווקא כעובדת, ולא כנציגת האיגוד.

עדי קרספי: על אף שעבדתי רק שבע שנים במינהל, מתוך צוות של כ-20 עובדות, עבדתי בתחום הצעירים.

עדי קרספי: הגיע שלב שהייתי העובדת הוותיקה ביותר בצוות אחרי המנהלת שלי.

עדי קרספי: בשנה האחרונה עזבו קרוב לחצי מהצוות, והרבה מהתקנים נותרו ריקים.

עדי קרספי: פשוט לא הצלחנו לאייש אותם.

עדי קרספי: היה מכרז אחרי מכרז שנסגר כי לא פנו עובדות.

עדי קרספי: רוב העובדים החדשים שבכל זאת הגיעו היו עובדים חדשים שבדיוק יצאו מהלימודים או שעבדו רק שנה או שנתיים במקום אחר.

אפרת רייטן: את חושבת שהעלאת השכר תביא עכשיו לידי זה שתצליחו למלא את התקנים.

אפרת רייטן: את חושבת שזה מה שמנע מאנשים לבוא ולאייש עכשיו חזרה, או שתגידי לי הפוך, אלה שעזבו – את מתארת פה תמונה נוראית.

עדי קרספי: זו תמונה קשה מאוד.

עדי קרספי: ברשותך, אני אמשיך קצת את התמונה כי היא ממשיכה וצריכה הסבר.

אפרת רייטן: להידרדר.

ענבל חרמוני: הכיף ממשיך.

עדי קרספי: בעצם מה שקורה כרגע זה שלרוב, אחרי תקופת התמקצעות בתחום, הרבה עובדות עוזבות.

עדי קרספי: לא פעם אני שומעת מעובדות: אני מאוד מאוד אוהבת את השירות המקצועי.

עדי קרספי: זה לא אותו דבר כמו לעבוד בקליניקה.

עדי קרספי: אתה יכול לעשות דברים מטורפים.

עדי קרספי: ומול העבודה המשמעותית הזאת והאהבה לעבודה הזאת, הרבה עובדות עוזבות, גם בגלל השכר והתמורה וגם בגלל עומסים שפשוט לא מאפשרים לעשות עבודה מקצועית.

אפרת רייטן: מה, התחושה של התסכול שאי אפשר להגיע ולתת את המענה כמו שהיית רוצה לתת?

עדי קרספי: זה יותר מתחושה של תסכול.

עדי קרספי: אחד הדברים הכי שוחקים זה לא המקרים המורכבים שמגיעים אליי, אלא זה שאני יודעת שפספסתי אנשים.

עדי קרספי: זה לא תיקים.

עדי קרספי: אלה אנשים שעזבתי ואני יודעת שפספסתי ואני יודעת שאנשים נפלו בין הכיסאות, וזה מבחינתי השחיקה הכי גדולה בתוך המערכת.

אפרת רייטן: זאת אומרת, אנשים עוזבים את המקצוע דווקא בגלל האחריות שבהם, שהם אומרים, אני לא יכול לסבול את התחושה הזאת שבה אני מרגיש שאני מפספס פה חיים של אנשים.

עדי קרספי: כן, וכמובן, זה גם התמורה שאתה מסתכל הצידה ואומר – חלקנו יכולים לעבוד בקליניקה שהיא הרבה יותר "נקייה" ואחד על אחד ובלי מלא ביורוקרטיות, וכולנו מכירים ביורוקרטיות, ועם העומסים ותמורה הרבה יותר גדולה בחוץ.

עדי קרספי: והרבה אנשים עוזבים את המערכת ולא סתם הייתי ותיקה שם.

עדי קרספי: זה מצב קריטי.

עדי קרספי: אני רוצה להדגיש אותו כי מדובר פה בדור ביניים שמחזיק את שירותי הרווחה שבלי דור הביניים הזה לא תהיה לנו עתודה מקצועית לניהול ולהדרכה של העובדים, ומקום העבודה שלנו – המערכת כבר ככה נמצאת במצב של הישרדות, ואני לא רוצה לחשוב על מה יקרה בעתיד.

אפרת רייטן: את שומעת עוד מהשטח על עובדות ועובדים סוציאליים כמוך שרוצים עכשיו לעזוב, אותו דור ביניים.

אפרת רייטן: כמובן, חצי מהצוות שלי עזב ואני יודעת על עוד עובדים שרוצים לעזוב.

אפרת רייטן: לעובדת שלידי יש פסוריאזיס – מה קורה לך?

אפרת רייטן: מה קרה?

אפרת רייטן: אני לא יכולה, זה מתוך לחץ.

אפרת רייטן: אחרי שלושה מכרזים שהצלחנו לאייש אותה, וברור לי שהיא תיכף עוזבת.

אפרת רייטן: היא עדיין לא עזבה.

אפרת רייטן: זה לא חצי מהאנשים.

אפרת רייטן: יש לי עוד עובדת שיצאה לחופשת מחלה, וכולנו חושבים שהיה לה סרטן, וכולנו חושבים שזה קשור לתקופת הקורונה המטורפת שעברה עלינו.

אפרת רייטן: וזה חלק מהעניין.

אפרת רייטן: אני מזכירה פה גם את הקורונה.

אפרת רייטן: בתקופת הקורונה קיבלתם איזה שהם מענקים מיוחדים?

אפרת רייטן: איזשהו יחס?

עדי קרספי: קיבלנו מענקים שבסופו של דבר השוו את השכר מול זה שיצאנו לשביתה.

עדי קרספי: אז לא ראינו בפועל את ההבדלים.

עדי קרספי: אבל זה לא רק הנושא של המענקים.

עדי קרספי: זה איזושהי שחיקה מאוד גדולה.

עדי קרספי: גם המקרים הם רבים יותר, גם המורכבות היא גבוהה יותר, וגם השחיקה שלנו כעובדים – כולנו בני אדם, כולנו מכירים את זה, וגם פנימה, יש לי ילדים.

עדי קרספי: זה היה לא פשוט להחזיק את כל התקופה הזאת.

אפרת רייטן: אני חייבת להגיד לך שיש לי כמה חברים וחברות שהם עובדים סוציאליים, ועוד כאלה שעשו הסבה ממשפטים ומהייטק, באמצע החיים עשו הסבה.

אפרת רייטן: אני מעריצה אתכם.

אפרת רייטן: אני שומעת את זה מהבית.

מיכל מרים וולדיגר: אותי לא קיבלו.

מיכל מרים וולדיגר: אני רציתי.

אפרת רייטן: אני מעריצה אתכם על היכולות, ואת מתארת פה איך אנשים לוקחים את זה ללב ולגוף, ולעור ולמחלות, איך אתם סופגים את הטירוף הזה ואת האנומליה של המערכת הזו, וזה רק עוד יותר מעציב אותי לשמוע את הסיפורים האלה מהשטח.

אפרת רייטן: אני פונה יחד איתכם גם למשרד האוצר וגם לכל מקבלי המדיניות, שיש פה עוד הרבה מה לעשות.

אפרת רייטן: הצעד הזה, הרפורמה הזאת היא כל כך מבורכת.

ענבל חרמוני: היא צעד קטן אחד.

ענבל חרמוני: היא צעד גדול, אבל אחד.

אפרת רייטן: זה פשוט לא ייאמן.

אפרת רייטן: תמשיכי, עדי.

עדי קרספי: עם כל הכאב שתיארתי כרגע, אני כן רוצה להודות על היכולת לעשות הישג כזה מרשים.

עדי קרספי: אני גם מאוד גאה בעובדות שהצליחו לצאת ובציבור שתמך בנו וגם בכם – תודה רבה לחברי הכנסת שנתתם לנו גב וכוח להמשיך להיאבק עבור משהו שהוא לכלל אזרחי המדינה.

עדי קרספי: וכמובן שלא אשכח, תודה רבה לאוצר שגם כן ישב איתנו ימים ולילות והצלחנו להגיע להישגים מרשימים ולרפורמה שבעיניי היא הישג טוב שמאפשר אופק.

עדי קרספי: ואם אני אסתכל קדימה, אז ללימודים שלי יש ערך, לתואר השני שעשיתי יש ערך.

עדי קרספי: ואני מקווה שהעובדים ירצו להישאר כשהם מתמקצעים.

עדי קרספי: זאת סנונית ראשונה.

עדי קרספי: זה הרבה, אבל מעט, ואנחנו ממש מחכים ומקווים שתמשיכו להיות איתנו בדרך, שבאמת נצליח לסגור את הרפורמה הזאת, ליישם אותה כמו שצריך ולהמשיך בעתיד לשפר ולהניע יחד את שירותי הרווחה קדימה.

אפרת רייטן: ולא לשכוח את המופרטים, כמובן.

עדי קרספי: אני הייתי עובדת מופרטת לפני כן.

עדי קרספי: ישבתי פה גם לגבי הדבר הזה, ואנחנו לא שוכחים את המופרטים ומאוד רוצים לקדם אותם, כי זה בעצם חצי מהמקצוע.

עדי קרספי: ברגע שאתה מפריט את שירותי הרווחה, אז גם שם לא יהיו לנו אנשים.

אפרת רייטן: אני פונה אליכם שגם תציפו לנו, עבורנו כאן, חברי הכנסת, את הדברים ואת המצוקות מהשטח, דברים שניתן פה היום בוועדה לקיים עליהם דיונים בלב פתוח ובנפש חפצה לגמרי.

אפרת רייטן: כמו שאתם רואים, אומנם נשארנו שתי נציגות, אבל קיבלתן קואליציה ואופוזיציה, אז אתן מסודרות.

עדי קרספי: תודה רבה.

אפרת רייטן: תודה רבה.

מיכל מרים וולדיגר: לפני שאת סוגרת את הדיון, אני עדיין מתעקשת על הנושא – אמרה פה ענבל קודם, ואני מסכימה איתה שתפקיד האיגוד הוא לעשות יותר רוחבי וכולם ביחד, ואני חושבת שהעניין של השלמות ותואר שני בכלל הוא כן נושא רוחבי יותר והוא לא פר סקטור כזה או אחר בתוך העבודה הסוציאלית.

מיכל מרים וולדיגר: ולכן אני רוצה מכן שאלות, אם יש לכן עכשיו, מצוין, ואם לא, תביאו לוועדה מענה לשאלות הבאות, וזה בכמה עו"סים מדובר, כשאני מדברת על השלמות, לוכסן תואר שני.

מיכל מרים וולדיגר: כלומר, זה לא חייב להיות רק השלמות.

מיכל מרים וולדיגר: עדי מספרת לנו שהיא כבר בעלת תואר שני, אז בכמה עו"סים מדובר שהם בעלי תואר שני לוכסן השלמות, שבעיניי, הם צריכים לקבל את התוספת כבר מהשנה הראשונה, ובכמה מדובר, כלומר, באיזה סכום מדובר מעבר ל-200 מיליון; מאיזה סכום של תוספת מדובר אם אנחנו מתחילים את זה מהשנה הראשונה אחרי שהם סיימו.

אפרת רייטן: יש לכם תשובה?

אפרת רייטן: לפני שסוגרים לנו את השידור.

אוהד אלקבץ: אנחנו יכולים להביא את המספרים.

אוהד אלקבץ: אבל אני עוד פעם אומר, ואפשר לשבת ולהסביר את הדברים.

אוהד אלקבץ: אנחנו שיפרנו את המצב של העובדים בעלי תואר שני - - -

מיכל מרים וולדיגר: לא הבנתי.

מיכל מרים וולדיגר: עוד פעם.

אוהד אלקבץ: שיפרנו את התגמול לעובדים סוציאליים בעלי תואר שני.

אוהד אלקבץ: שיפרנו את המצב - - -

מיכל מרים וולדיגר: אחרי שש שנים.

מיכל מרים וולדיגר: ראיתי את זה.

אוהד אלקבץ: לא אחרי שש שנים.

אוהד אלקבץ: אני עוד פעם אומר, אנחנו נשמח להסביר את המודל.

אוהד אלקבץ: זה יותר מורכב מהמספרים שביקשת.

אפרת רייטן: אני מציעה שאולי תיפגשו אחרי הדיון ותנסו ללבן.

אפרת רייטן: ואם יש איזשהו צורך לתקן - - -

אוהד אלקבץ: אני עוד פעם אומר.

אוהד אלקבץ: זה לא להבין את המודל ואנחנו נשמח להסביר אותו.

אוהד אלקבץ: זה פשוט באמת מורכב.

מיכל מרים וולדיגר: אבל יש לכם תשובות לשאלות שלי?

עידן ליפינר: ממש במשפט.

עידן ליפינר: 40% מעו"סים עם תואר שני – זה נתון מאוד משמעותי.

מיכל מרים וולדיגר: 40%?

עידן ליפינר: משהו כזה.

עידן ליפינר: זה משתנה ממקום למקום, בערך 40%.

עידן ליפינר: הם לא עושים את התואר השני בדרך כלל ישר בהתחלה.

עידן ליפינר: הרעיון הוא לבנות פרופסיה שלמה שהקידום בה כל הזמן.

עידן ליפינר: ושוב, היום כשאתה מסיים תואר שני, אתה מקבל משהו כמו 0.5%, ומחר אתה צריך שש שנים במקצוע, ותקבל תוספת מאוד משמעותית ברגע שעשית את זה.

מיכל מרים וולדיגר: הבנתי.

מיכל מרים וולדיגר: אני שואלת שאלה פשוטה.

אפרת רייטן: מיכל, תנסו לסיים את זה אחרי.

מיכל מרים וולדיגר: השאלה שלי הייתה פשוטה.

מיכל מרים וולדיגר: על אחת ענית לי, שזה 40%.

מיכל מרים וולדיגר: השאלה השנייה היא מה הפער להתחיל את אותן שש שנים בשנה הראשונה.

מיכל מרים וולדיגר: זה הכול.

מיכל מרים וולדיגר: זה מה ששאלתי.

אוהד אלקבץ: אני מציע שנסביר לך את המודל.

אפרת רייטן: תודה רבה.

אפרת רייטן: אני רוצה להודות לכולכם שהגעתם, ולהודות ולברך על שיתוף הפעולה.

אפרת רייטן: אומנם זה לקח זמן ומאבקים וצעדות.

אפרת רייטן: אבל בסופו של דבר, לראות את הצדדים כולם, משרדי הממשלה ואת הארגון יושב כאן ומחייך סביב השולחן, זה באמת דבר שאי אפשר להתעלם ממנו.

אפרת רייטן: אני חושבת שרק זה הוא הישג בפני עצמו.

אפרת רייטן: אז כל הכבוד לכם ואנחנו נמשיך להיות איתכם, לעקוב אחריכם וכמובן לתת לכם בית.

ענבל חרמוני: הרבה תודה.

ענבל חרמוני: מעריכים מאוד.

קריאות: תודה רבה.

אפרת רייטן: תודה רבה.