ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 24, פרוטוקול מספר 47, 2021-11-09 12:30

שרן השכל: חברים יקרים, אני מתכבדת לפתוח את ישיבת ועדת החינוך, התרבות והספורט של הכנסת.

שרן השכל: על סדר-היום: חרמות ואלימות בבתי הספר.

שרן השכל: זהו נושא מאוד מאוד חשוב וועדת החינוך קיימה בו מספר דיונים בכנסת הקודמות כי נוצר קושי גדול בעקבות אלימות ובריונות בקרב בני נוער וילדים במסגרות בתי הספר ומחוצה להן.

שרן השכל: כיוון שמשתתפים בדיון גם קטינים, אני צריכה לקרוא את הנוהל פה בכנסת על מנת להבטיח את בטיחותם ואת היכולת שלנו למחוק מהפרוטוקולים דברים מסוימים.

שרן השכל: כידוע ישיבת הוועדה משודרת ומוקלטת, והפרוטוקול וגם שידור הישיבה יפורסמו באתר האינטרנט של הכנסת, ככל שיעלו עניינים הנוגעים לקטינים וקטינות, שיש חשש שעברו הטרדה מינית או פגיעה מינית, עבירת אלימות או עבירה של התעללות, שיעלה דבר שיש בו לייחס להם עבירה או מקשר אותם לבדיקה, טיפול או אשפוז פסיכיאטרי או להליך פלילי המתנהל בבית משפט, חל איסור על פרטים מזהים שלהם, ולכן הם לא יצולמו או יוקלטו ולא ייכללו פרטים מזהים שלהם בפרוטוקול הדין.

שרן השכל: כמו כן, בגלל רגישות הנושאים הצפויים לעלות בישיבה זו, אני קובעת כי בהתאם לסעיף 120 לתקנון הכנסת, ככל שתהיה בקשה או יעלה צורך, יימחקו מהפרוטוקול המפורסם לעיון הציבור פרטים מזהים של דוברות ושל קטינות, דוברים או קטינים, או ככל שזה יידרש לבקשת משתתף אחר בישיבה, אם העמדת הפרוטוקול לעיון הציבור עלולה לגרום נזק למי שביקש זאת או לזולתו - שיהיה ברור שחלק מהדיון עלול להימחק מהפרוטוקולים.

שרן השכל: יצא לי לבקר בלא מעט רשויות מקומיות ונפגשתי עם ראשי רשויות וראשי ערים.

שרן השכל: לא אחד מהם סיפר לי שהמעמסה הרגשית או הסגר עצמו אחרי החזרה מהקורונה, ככל הנראה, יצרו מצבים בלתי אפשריים של אלימות קשה בבתי הספר, וגם מחוצה להם, ויתרה מכך, אפילו מקרים של מיניות מיותרים.

שרן השכל: לא מדובר בהכרח בתקיפות או בהתעללות אלא בסוג של מיניות מוחצנת בתוך מסגרות בתי הספר שמגיעים בצורה מאוד מאוד בוטה לאחר תקופת הקורונה.

שרן השכל: הדבר הזה יצר אצלי חשש מאוד מאוד גדול.

שרן השכל: אנחנו מבינים שזו תופעה נרחבת בתוך בתי הספר, וועדת החינוך חייבת להתייחס לזה.

שרן השכל: אנחנו נוכחנו לראות ולשמוע בתקשורת ממש בשבוע האחרון על כמה מקרי אלימות מאוד מאוד קשים.

שרן השכל: למשל, המקרה של עמית כהן, שעבר התעללות מאוד מאוד קשה, בבית הספר בראשון לציון.

שרן השכל: נמצא איתנו רז קינסטליך, ראש עיריית ראשון לציון.

שרן השכל: אנחנו ראינו עוד מקרים קשים של אלימות.

שרן השכל: למשל, המקרה של אביתר לרנר.

שרן השכל: אני מאוד מודה לאביתר על כך שהגיע אלינו היום לוועדה.

שרן השכל: המקרה שלו אירע מחוץ לבית הספר, בהסעה או באוטובוס.

שרן השכל: ישנו עוד מקרה שעליו נדבר עוד מעט.

שרן השכל: נושא האלימות והחרמות הוא כל כך קשה, הוא ממש יכול לשנות את עתידם של אותם ילדים ובני נוער.

שרן השכל: בני הנוער האלה לא יוכלו להיות מסוגלים למלא את הפוטנציאל האדיר שטמון בהם, ובמקרים קיצוניים חלקם יכולים להגיע אפילו לטיפולים פסיכיאטרים ופסיכולוגים במשך שנים שמהם לא ייצאו.

שרן השכל: ראש עיריית ראשון לציון, אני אשמח שתשתף אותנו קצת במקרים שקרו בבתי הספר בעיר שלך לאחר החזרה מהקורונה, ובעיריות נוספות.

שרן השכל: אדוני, בבקשה.

רז קינסטליך: צוהריים טובים.

רז קינסטליך: קודם כול, תודה על ההזמנה.

רז קינסטליך: אני לא יודע באיזה כובע לדבר פה, האם לדבר פה כאבא לילדים צעירים במערכת החינוך או כראש עיריית ראשון לציון, העיר הרביעית בגודלה, ובקרוב העיר השלישית בגודלה.

רז קינסטליך: במהלך השבועיים האחרונים חווינו חרם כלפי עמית.

רז קינסטליך: כולכם ראיתם את זה, זה היה בכל כלי תקשורת.

רז קינסטליך: לא היה ערוץ מדיה שהדבר הזה לא הופיע בו.

רז קינסטליך: שירי, חברתי פה מימין, הרימה גם את הכפפה ויצרה יוזמה פרטית.

רז קינסטליך: אין טוב יותר ממראה עיניים.

רז קינסטליך: מאות מתושבי העיר ומחוצה לה, מפתח תקוה, מרמלה, ומכל הארץ, הגיעו לראות את עמית ואת מה שנעשה שם.

רז קינסטליך: עיריית ראשון לציון התחילה בקמפיין כבר לפני למעלה מחודש, עוד לפני שראינו את המקרה של עמית.

רז קינסטליך: מדובר בקמפיין שכלל שלטי חוצות בכל תחנות האוטובוס ובכל מקום, והקמפיין הוא שראשון לציון אומרת שהיא נגד החרמות.

רז קינסטליך: זה ממש ממש לא רק במגרש אצלנו.

רז קינסטליך: בראשון לציון חסרים היום למעלה מ-30 פסיכולוגים במערכת החינוך.

רז קינסטליך: וכשאני אומר 30, אני עדין.

רז קינסטליך: חסרים הרבה יותר ממה שראשון לציון צריכה.

רז קינסטליך: לפי התקן, חסרים 30.

רז קינסטליך: אי אפשר להביא עובדים שיטפלו בכל הנושא הזה, ולא רק בחרמות אלא בכלל, בשכר כל כך נמוך שמבקשים מאיתנו.

רז קינסטליך: אתם צריכים להבין שזה כמו לתת למישהו לרוץ 100 מטר כששמים לו משקולת של 100 טון מאחוריו.

רז קינסטליך: נכון, יש תקנים, אבל אין כוח אדם.

רז קינסטליך: למה שפסיכולוג יגיע לעבוד בשכר כל כך זעום שקיים אצלנו?

רז קינסטליך: וזה בנוסף להמון דברים.

רז קינסטליך: אני לא אכנס איתך לכל עניין קלינאות התקשורת וכל הדברים האלה שחסרים במערכת החינוך, אבל גם זה חלק ממה שצריך בשביל למגר את נושא החרמות.

רז קינסטליך: זה מכלול שלם של כלים שחסרים לרשות המקומית.

רז קינסטליך: מדובר בכלים שקיימים בספר, אבל הם פלואידים כי הלכה למעשה לא ניתן להביא אותם ולא ניתן להקנות לילדים מה שמגיע להם.

רז קינסטליך: גם מערכת החינוך וגם משרד החינוך אומרים שזה מגיע להם.

שרן השכל: אתה אומר שיש תופעה של עלייה דרמטית.

שרן השכל: מה אתה כראש עיר חווה אצל בני הנוער בתוך בתי הספר?

רז קינסטליך: הסתובבתי בעשרות בתי ספר, מאז הקורונה יש עלייה דרמטית.

רז קינסטליך: ראשון לציון היא עיר מאוד צעירה.

רז קינסטליך: יש לנו כ-450 גנים ועשרות בתי ספר, ועוד בונים.

רז קינסטליך: אנחנו יושבים פה היום בזכות המקרה של עמית.

רז קינסטליך: אבל עוד לפני המקרה של עמית, אין מנהלת בית ספר שלא אמרה לי שהיא מרימה דגל ושיש בעיה.

מיכל מרים וולדיגר: זה עוד לפני הקורונה, בואו לא ניתן הכול לקורונה.

שרן השכל: ראש העיר יודע מה היה לפני ואחרי.

רז קינסטליך: אני מזמין אותך לבתי ספר.

רז קינסטליך: לפני המקרה של עמית אמרה לי מנהלת: רז, הם ראו המון פורנו במהלך הקורונה, הם הגיעו עם מחשבות שאי אפשר להסביר.

רז קינסטליך: חדרי השירותים אצלנו בבעיה, כל היום אבות הבית שלי מתקנים את חדרי השירותים כדי שניתן יהיה לנעול.

רז קינסטליך: ילדות פוחדות להגיע.

רז קינסטליך: בואו נגיד את האמת כמו שהיא, זוהי הסיטואציה.

רז קינסטליך: המנהלות עושות עבודת קודש, כל צוותי החינוך עושים באמת מלאכת קודש.

רז קינסטליך: אמרתי למשרד החינוך: תעזרו לנו, יש לנו בעיה.

רז קינסטליך: צריכים להבין שהקורונה שינתה את המצב.

רז קינסטליך: החרמות לא הגיעו רק בקורונה, את צודקת במיליון אחוז, אבל הם עכשיו הגבירו את הנושא הזה.

רז קינסטליך: תתפלאי, אנחנו רואים את זה גם בגני עירייה, גם בגילאי שלוש-ארבע-חמש.

רז קינסטליך: לפני כחודש היה לי מקרה, ולצערי, ההורים שיתפו פעולה בחרם.

רז קינסטליך: את יודעת, ילדים הם לפעמים אלימים.

רז קינסטליך: אני לא מצדד בזה או אומר שזה נכון, אבל 30 הורים עמדו מחוץ לגן, לא הכניסו את הילדים שלהם לגן, חילקו שוקו ולחמנייה ועשו חרם על ילד בן 3.5.

מיכל מרים וולדיגר: הם לא ייכנסו אלא אם כן הוא ייצא החוצה.

רז קינסטליך: אלא אם כן הוא ייצא החוצה, בדיוק.

רז קינסטליך: התקשרתי לאימא שעשתה את זה וצרחתי עליה.

רז קינסטליך: אמרתי לה שמדובר בלב של גוזל ובילד שלא יודע אפילו מה זה.

רז קינסטליך: תחשבי על ילד בן 3.5, ואני מדבר כאבא, זה הגיל של בני ריף.

רז קינסטליך: ילד בן 3.5 נכנס לבד לגן וכל ההורים בחוץ עם הילדים שלהם ומחלקים שוקו ולחמנייה.

רז קינסטליך: שרן, זה מגיע לפתחי.

רז קינסטליך: הכול בסוף מגיע לראשי הערים.

רז קינסטליך: יש פה חבר כנסת שהיה ראש עיר והוא יכול גם לומר שבסוף באים אלינו, אל ראשי הרשויות, לא למשרד החינוך ולא לחברי הכנסת, ואנחנו צריכים לתת פתרונות.

רז קינסטליך: הפתרונות נמצאים אצלכם, תעזרו לנו לעזור.

רז קינסטליך: תבינו שחייבת להיות חשיבה שונה, חשיבה שמקנה לראש רשות אפשרות לשלם לפסיכולוג 15,000 שקל בחודש כי זה מה שהוא מקבל בשוק הפרטי.

רז קינסטליך: אי אפשר להגיד לי לשלם לו 8,000 שקל כשבשוק הפרטי הוא מקבל 15,000 שקלים.

רז קינסטליך: על מי אנחנו עובדים?

רז קינסטליך: אני מעדיף שתורידו לי בחצי את התקן ותיתנו לי בכסף הזה להביא את הפסיכולוגים שחסרים לי.

רז קינסטליך: נכון להיום, בראשון לציון חסרים למעלה מ-30 פסיכולוגים - תבינו את המספר.

רז קינסטליך: שרן, לא מצליחים לקלוט עובדים.

רז קינסטליך: יש בעיה, הקורונה יצרה בעיה הרבה יותר גדולה.

רז קינסטליך: משרד החינוך חייב להבין שזו בעיה, חייבים להכניס לתוכנית החינוך את נושא החרמות.

רז קינסטליך: יופי, אני עשיתי עכשיו טלפון ווטסאפ, ובכל בית ספר יתלו עכשיו שילוט: כל ילד שרוצה יוכל לעשות זאת בעילום שם, כי ראינו את המקרה הזה.

רז קינסטליך: איתי בא ואמר על עמית, אבל אף אחד אחר לא בא ואמר.

רז קינסטליך: לכן, עשינו עכשיו מספר פלאפון ייעודי כך שכל אחד יוכל לשלוח הודעה בעילום שם לגבי מקרה אלימות שהוא מכיר.

רז קינסטליך: אבל הפתרון הוא לא זה.

רז קינסטליך: זה לזהות את הבעיה ולהבין שיש בעיה.

רז קינסטליך: אי אפשר להתנהג כבת יענה ולהגיד שאין בעיה.

רז קינסטליך: הבעיה קיימת ואני מציף אותה.

רז קינסטליך: אני לא מתבייש לומר שהיא קיימת בראשון לציון ובכל מדינת ישראל.

רז קינסטליך: כל ראשי הרשויות שאיתם דיברתי, סביב הבעיה הזו.

רז קינסטליך: אנחנו רואים בסקרים שאחד מכל שישה עובר חרם כזה או אחר.

רז קינסטליך: לדעתי, הבעיה היום היא הרבה יותר מאחד לשישה.

רז קינסטליך: זה נחמד לשבת באולם היפה הזה, אבל אם הייתם מגיעים ורואים את עמית ואת הקהילה, אף אחד מכם לא היה נשאר עם עין יבשה.

רז קינסטליך: כולם בכו כשראו את מה שעבר הילד הזה בן ה-13.

רז קינסטליך: כשרואים את הסרטונים האלה אתה חושב שמחר זה יכול להיות הילד שלך.

רז קינסטליך: אין כמו מראה עיניים.

רז קינסטליך: אני ממש זועק ומבקש מכם לעזור לנו לעזור לילדים של כולנו.

שרן השכל: תודה רבה לך, אדוני ראש העיר.

שרן השכל: תודה רבה שהגעת אלינו ועל כך שאתה מעורב בזה אישית, משתף פעולה ומנסה למגר את התופעה המכוערת הזו.

רז קינסטליך: בשביל נושא כזה חשוב אני מוכן להגיע – בשמחה.

שרן השכל: שרת החינוך ביקשה לעלות ולדבר בזום אבל היא לא נמצאת כרגע.

שרן השכל: אני רוצה לתת את זכות הדיבור לאביתר לרנר שהגיע אלינו.

שרן השכל: אביתר באומץ רב חשף בפני מדינה שלימה את האתגרים הלא פשוטים איתם הוא מתמודד לאורך השנים, והעלה את המודעות בקרב כלל הציבור הישראלי לתסמונת הטורט, ואיך ראוי שהציבור הסובב יתמודד איתה.

שרן השכל: אביתר, אשמח שתשתף אותנו במה שעבר עליך כשנחשפת לתופעה המכוערת של אלימות ילדים, חוסר הבנה, ובכלל איך אתה מתמודד עם זה.

שרן השכל: לפני זה, אני חייבת לומר לך כל הכבוד על האומץ הגדול שגילית בחשיפה.

שרן השכל: תודה לך על כך שחינכת את החברה הישראלית יותר טוב בשאלה איך ראוי שננהג.

אביתר לרנר: קודם כול, תודה רבה שאירחתם אותי.

אביתר לרנר: אני מתמודד עם תסמונת טורט מגיל 10.

אביתר לרנר: אני לא יודע כל כך איך להתחיל.

אביתר לרנר: מכיתה ז' עד כיתה י' הייתי בבית ספר אזורי מאוד גדול, וחוויתי, אני לא יודע אם לקרוא לזה התעללות, אבל הקנטות, צחוקים, אנשים שלא מקבלים, וירידות, בלי סוף.

אביתר לרנר: זה הגיע למצב שנשארתי בבית או שהגעתי פעם בכמה זמן, וגם זה במקרה ממש נדיר.

אביתר לרנר: לפחות בבית הספר שלי, המורים תמיד הציעו עזרה, וזה היה יפה לראות, אבל אני פשוט לא רואה איך זה עוזר.

אביתר לרנר: למרות הסברים שלי, של ההורים, של המורים, ילדים בגיל הזה הם עם אכזר, ואפשר לראות את זה לא רק עליי.

אביתר לרנר: הרבה ילדים מתמודדים עם בעיות כאלו או אחרות.

אביתר לרנר: אני, לפחות, לא רואה דרך שבה אנחנו ממגרים את הבעיה הזו.

אביתר לרנר: אני חושב שכן צריך איכשהו לחשוב איך אנחנו משלבים בשיעורים את נושא קבלת האחר וקבלה דברים שהם לא בנורמה, ואיך משלבים את זה במערכת היום יומית.

אביתר לרנר: לא לעשות הרצאה פעם אחת בחודש או פעם אחת ולהגיד: שלום על ישראל, סיימנו, אלא לנסות להביא את זה יום יום בדרך כזו או אחרת.

אביתר לרנר: צריך להכניס את זה לאט לאט עד שזה ייתפס.

אביתר לרנר: קצת עצוב לי שזה המצב.

אביתר לרנר: ראיתי את הילד שעשו עליו חרם.

אביתר לרנר: הוא ילד כל כך חמוד, וזה כואב ועצוב שזה המצב.

אביתר לרנר: הלוואי ונצליח להתקדם ולמצוא איזשהו פתרון, למרות שאני פשוט לא רואה שזה קורה.

אביתר לרנר: אני ממש פסימי לגבי זה.

שרן השכל: האם יצא לך לפגוש עוד ילדים שעברו מקרים דומים?

אביתר לרנר: כן, לגמרי.

אביתר לרנר: אני בא מבית ספר מאוד קטן שבו כל אחד עם בא איזשהו תיק.

אביתר לרנר: יש לי חברים שעברו חרם ואני מכיר הרבה אנשים שעברו החרמות או הקנטות, או מקרים יותר קיצוניים שאני אפילו לא רוצה לשתף.

שרן השכל: מה תרצה לספר לנו, לחברי הכנסת, כדי שנוכל לעזור ולעשות טוב יותר לילדים אחרים שחווים עכשיו את המצוקה שאתה חווית במערכת החינוך?

אביתר לרנר: צריך פשוט לנסות להכניס את זה על בסיס יום יומי בצורה כזו או אחרת.

אביתר לרנר: אני יכול עכשיו לתת הרצאות באלפי בתי ספר ובאלפי מקומות, וההרצאה הזו תיזכר לשבוע-שבועיים, אבל אחר כך הדברים יתפוגגו.

אביתר לרנר: צריך לגרום לזה להישאר.

רז קינסטליך: הוא צודק במיליון אחוזים.

רז קינסטליך: זה צריך להיות חלק מתוך מערכת החינוך, מבתי הספר היסודיים עד התיכוניים, ולא רק רגע רגעי שכולם מתכנסים סביב מקרה שקרה.

שרן השכל: כן.

שרן השכל: אביתר, תודה רבה לך שהגעת לכנסת ושיתפת אותנו.

שרן השכל: חבר הכנסת מאיר יצחק הלוי, בבקשה.

מאיר יצחק הלוי: גברתי היושבת-ראש, אני מודה לך על הדיון המאוד מאוד מאוד חשוב.

מאיר יצחק הלוי: כידוע לך, כבר לפני שנתיים-שלוש הקמתי כראש העיר באילת תוכנית שתכליתה מיגור תופעות האלימות ברשתות החברתיות, ואת זה אני אומר לך, ידידי.

מאיר יצחק הלוי: היא החלה לעבוד ונכנסה לתוך תקופת הקורונה.

מאיר יצחק הלוי: הטריגר הראשון היה החרמות כלפי הילדים בגלל האלימות ברשתות החברתיות.

מאיר יצחק הלוי: למי ששכח, אני רוצה להזכיר שבשנת 2018 כ-650 ילדים במדינת ישראל חוו חוויה אובדנית – זה על פי המועצה לשלום הילד.

מאיר יצחק הלוי: זה מספר מטורף בכל קנה מידה.

מאיר יצחק הלוי: ואני יכול להניח בעקבות דבריו של רז, וזה ברור לנו, שהקורונה חידדה את העניין.

מאיר יצחק הלוי: הקורונה הפכה את הכוח של המדיה לגורם מאיץ כי הילדים התמקדו באמת בעניין הזה ונפשם היתה תוהה ובוהה, ומשם הדרך לאיבוד שליטה במדיות הללו קצרה מאוד, וראינו תופעות באמת מאוד מסוכנות.

מאיר יצחק הלוי: גברתי היושבת-ראש, אני מניח שאם נקבל את הדוחות של השנים 19'-20' אנחנו נגלה שהמספרים של האלימות ברשתות החברתיות הלכו וגדלו.

מאיר יצחק הלוי: דרך אגב, הקמתי גם שדולה באילת, ויש חברי כנסת רבים שותפים, שעניינה מיגור תופעות האלימות.

מאיר יצחק הלוי: ראיתי שני דברים לנגד עיניי: האחד, מה שאמר פה עכשיו אביתר.

מאיר יצחק הלוי: כלומר, איך אנחנו חוסמים כל אפשרות לדה לגיטימציה כלפי ילדים כשמחרימים אותם או כשפוגעים בנפשם.

מאיר יצחק הלוי: גברתי, מדובר בפגיעות נפשיות, לא פיזיות.

מאיר יצחק הלוי: בפגיעה פיזית אתה רואה את הפגיעה, אתה רואה מי הקורבן ומטפל.

מאיר יצחק הלוי: לעומת זאת, הנזקים בפגיעה נפשית יכולים להיות בלתי הפיכים, ואתה תיתקל בהם עוד תשע-עשר שנים.

מאיר יצחק הלוי: לא תמיד רואים אותם במקום.

מאיר יצחק הלוי: האירועים הללו מאוד מאדו מסוכנים.

מאיר יצחק הלוי: הסיבה השנייה, משום שאמרתי שבנושא המדיות החברתיות יש פוטנציאל של סחיטה גם כלפי אנשים מבוגרים.

מאיר יצחק הלוי: ניצב במשטרת ישראל התאבד כתוצאה מהשיימינג שהיה מולו, וכל ועדת השופטת ארבל נולדה כתוצאה מהתאבדותו של אותו ניצב, ואנחנו יודעים במי מדובר.

מאיר יצחק הלוי: לכן, אני חושב שהדיון פה, העבודה עם השדולה, והתמיכה שלך הם קריטיים בסיוע למה שהעלה פה ראש עיריית ראשון לציון לגבי הצורך הזועק לשמיים לקבלת סיוע מקצועי.

מאיר יצחק הלוי: גם כמחנך, גם כראש עירייה, וגם כקורבן, גם אני קורבן של המדיות החברתיות, אני אומר שכל הקהילה צריכה להתגייס, רז.

מאיר יצחק הלוי: אנחנו יצאנו באילת לתוכנית עבודה באילת, ויש מודל שאפשר לקחת, שההורים יחד עם התלמידים, עם סוכני השינוי המרכזיים שהם המורים, מסתערים על המשימה בתוכנית אחת - כולם.

מאיר יצחק הלוי: כלומר, זה לא הבעיה של ההורה והתלמיד המוחרם אלא זו בעיה קהילתית.

מאיר יצחק הלוי: ההורים צריכים לשתף פעולה.

מאיר יצחק הלוי: לצערנו הגדול מאוד, צריך להבין שזה הפך להיות המדריך החברתי שלנו, וזה איום ונורא.

מאיר יצחק הלוי: יש חופש ביטוי אבל אסור שיהיה חופש שיסוי ושיימינג.

מאיר יצחק הלוי: אם כולנו לא נתגייס בהקצאת משאבים נכונה, אנחנו צועדים בצעדי ענק ללקונה חברתית שלטעמי היא הקשה ביותר שחלפה על מדינת ישראל בעשור האחרון.

שרן השכל: חבר הכנסת מאיר יצחק הלוי, תודה רבה.

שרן השכל: שרת החינוך יפעת שאשא ביטון נמצאת איתנו בזום.

שרן השכל: שלום לך, השרה.

יפעת שאשא ביטון: צוהרים טובים.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה, גברתי היושבת-ראש.

יפעת שאשא ביטון: אני כאן בזום ואפילו הספקתי לשמוע את אביתר, ואתחיל דווקא מדבריו.

יפעת שאשא ביטון: אכן, ההתייחסות לנושא האלימות והטיפול גם באירועים שאנו חווים בימים האחרונים צריכה להימשך לאורך זמן.

יפעת שאשא ביטון: זה צריך להיות חלק מהמערך הבית הספרי, ומייד אתייחס לשאלה איך אנחנו מתכוונים לעשות את זה.

יפעת שאשא ביטון: קודם כול, תודה רבה על קיום הדיון החשוב הזה.

יפעת שאשא ביטון: בקצרה אספר מה אנחנו עושים במשרד.

יפעת שאשא ביטון: לפני כשבוע כינסנו דיון חירום כי אנחנו באמת רואים שהילדים מתפרקים אחרי שנתיים כל כך מורכבות, אין דרך אחרת לומר את זה.

יפעת שאשא ביטון: זה לא רק הילדים, אבל אנחנו חווים זאת בעצימות מאוד גבוהה בתוך מערכת החינוך עם גל של אלימות שהולך ועולה, לא רק בהיקפים אלא גם בעוצמות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו רואים מקרים מאוד מאוד מקרים, בין אם זה אלימות פיזית, ונדליזם, חרמות, התנהגות מינית לא מותאמת בלשון המעטה, ועוד הרבה מאוד סוגים של אלימות.

יפעת שאשא ביטון: ברור לכולנו שאנחנו צריכים להגיד עד כאן ולראות איך אנחנו מתמודדים עם זה בתוך המערכת ומחוצה לה.

יפעת שאשא ביטון: אמר נכון חבר הכנסת מאיר יצחק הלוי.

יפעת שאשא ביטון: זה לא רק עניין של מערכת החינוך, המורים, ההורים והתלמידים, שאיתם אנחנו עושים את כל התהליך הזה, אלא זה עניין של הקהילה בכלל.

יפעת שאשא ביטון: כחברה אנחנו צריכים להתגייס ולעשות את המאמץ המשותף הזה כי אנחנו פוגשים אלימות בכל מקום.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו מדברים עכשיו במסגרת ועדת החינוך של הכנסת, ואם יורשה לי, גם הכנסת לא תורמת את תרומתה בשיח שאנחנו פוגשים במליאה ובוועדות.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו צריכים לראות איך אנחנו כמבוגרים קודם כול נותנים דוגמה האישית, ולצד זה מתחילים בפעילות מאוד שיטתית וממוקדת בתוך מערכת החינוך בשיתוף אנשי המקצוע, בליווי המורים והצוותים כי אחרי השנתיים הכול כך מורכבות האלה גם הם צריכים כלים.

יפעת שאשא ביטון: גברתי היושבת-ראש, כזכור לך, אנחנו דיברנו גם אצלך בוועדה על כך שצריך להתמקד בנושא הרגשי-חברתי בשנה הקרובה, וכשאמרנו זאת התכוונו לזה, כי אנחנו פוגשים בדיוק את מה שדיברנו עליו.

יפעת שאשא ביטון: כולנו צריכים להיות מגויסים לטובת העניין הזה, גם אם זה כרוך בעצירת המערכת לרגע.

יפעת שאשא ביטון: כפי שאמר אביתר, זו לא פעילות חד פעמית ולאחר מכן ממשיכים הלאה, אלא מחליטים שיוצאים לדרך משותפת שממגרת את האלימות שאנחנו פוגשים כרגע.

יפעת שאשא ביטון: היה לי חשוב לעלות ולומר את הדברים.

יפעת שאשא ביטון: לא נמצאים כרגע נציגים של משרד החינוך בוועדה משום שמהשעה תשע בבוקר ולאורך כל היום הזה יושבים ובונים תוכנית.

יפעת שאשא ביטון: זה תהליך שהחל בשבוע שעבר.

יפעת שאשא ביטון: היה לנו מפגש גם עם החינוך הבלתי פורמלי כי, כאמור, זה לא משהו שמתחיל ונגמר בבית הספר.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו חייבים שהחינוך הבלתי הפורמלי יהיה שותף ברצף בו אנחנו רואים את התלמיד מהבוקר ועד הבוקר שאחרי.

יפעת שאשא ביטון: גם הגופים של השלטון המקומי שותפים, אגפי החינוך.

יפעת שאשא ביטון: כולנו באמת מגויסים לטובת הדבר הזה כדי שנוכל להצליח ולייצר לילדים סביבת לימודים בטוחה וכדי שנוכל לאפשר כלים לצוותים החינוכיים.

יפעת שאשא ביטון: גם הם צריכים סביבת עבודה בטוחה.

יפעת שאשא ביטון: כולנו נמצאים כרגע בבניית תוכניות.

יפעת שאשא ביטון: גברתי היושבת-ראש, תודה.

יפעת שאשא ביטון: אני מניחה שאתם, בכנסת, תלוו את מה שקורה ושתעלו את הנושא כל הזמן לסדר-היום.

יפעת שאשא ביטון: אנחנו לא נוותר.

יפעת שאשא ביטון: נעשה כל מה שצריך בלי פשרות.

יפעת שאשא ביטון: רק בשיתוף פעולה נצליח.

שרן השכל: שרת החינוך, אני רוצה להודות לך על הדברים ולהודות על הקמת הוועדה או הצוות במשרד החינוך שעומל כרגע על התוכנית למיגור האלימות.

שרן השכל: אנחנו פה בוועדה נעקוב ונשמח שתגיעי ותציגי את התוכנית פה בוועדה.

שרן השכל: הנושא הזה הוא באמת חשוב, ותודה לך שאת מתייחסת אליו במלוא הרצינות הראויה.

יפעת שאשא ביטון: תודה רבה לכם.

יפעת שאשא ביטון: אני שמחה שהכנסת תלווה את התהליך ושהיא תמשיך להשאיר את הנושא הזה על סדר-היום כי אני באמת משוכנעת שרק בשיתוף פעולה של כולם נוכל לנצח זאת.

שרן השכל: אכן כך.

שרן השכל: תודה רבה.

שרן השכל: שירי קניגסברג לוי, אני רוצה להודות לך ברמה האישית על המאבק שאת מובילה ברשתות, ואת העשייה שלך מול אותם ילדים שעוברים תהליכים מאוד מאוד קשים.

שרן השכל: בסוף המעשים שלכם באמת מחזקים אותם ונותנים להם כוח לחזור ולעמוד על הרגליים.

שרן השכל: ספרי לנו בצורה מאוד רוחבית על תופעת האלימות ומה אתם עושים בעניין.

שירי קניגסברג לוי: קודם כול, תודה רבה שהזמנתם אותי.

שירי קניגסברג לוי: אני מאוד מתרגשת.

שירי קניגסברג לוי: אני נמצאת פה בשני כובעים: אני מורה לחינוך מיוחד כבר 17 שנים ואימא לארבעה ילדים.

שירי קניגסברג לוי: ביתי מאי לומדת בכיתה י'.

שירי קניגסברג לוי: לפני כשנתיים, כשהיא היתה בכיתה ז', היא חוותה חרם מאוד מאוד קשה.

שירי קניגסברג לוי: בחיים לא חשבתי שזה משהו שיכול לקרות אצלנו כי הבת שלי היא ילדה יפהפייה.

שירי קניגסברג לוי: לצערי הרב, היום כבר אין טייפ קאסט לילד מוחרם, גם לזה נגיע.

שירי קניגסברג לוי: זו היתה שנה שבה אני התמודדתי עם איזשהו הליך רפואי מאוד מאוד קשה ומאי לא שיתפה אותי כדי לא להכביד עליי.

שירי קניגסברג לוי: היא עברה שנה קשה מנשוא והתעללות של ארבע בנות ששמו להן למטרה להשבית את הילדה הזו.

שירי קניגסברג לוי: היא הלכה ליועצת מספר פעמים.

שירי קניגסברג לוי: לא אלאה אתכם בפרטים האלו.

שירי קניגסברג לוי: אנחנו גילינו את זה מאוחר מידיי.

שירי קניגסברג לוי: היתה שם גם אלימות פיזית.

שירי קניגסברג לוי: אני זוכרת שכאשר הגעתי לשיחה עם המנהלת, דרשתי דבר אחד.

שירי קניגסברג לוי: אמרתי לה שאני לא רוצה שהילדה שהכתה אותה כל השנה תהיה כאן בשנה הבאה.

שירי קניגסברג לוי: זה הדבר היחידי שאני רציתי בתור התחלה.

שירי קניגסברג לוי: העברתי את מאי בית ספר כי היא לא יכלה להיכנס לשם.

שירי קניגסברג לוי: הילדה הזו נמצאת בבית הספר - כאילו כלום לא היה.

שירי קניגסברג לוי: מאי רוקדת מגיל 3 והיא ייצגה את ישראל בתאילנד ובארצות הברית, ומאז המקרה היא עם התקפי חרדה כל כך קשים.

שירי קניגסברג לוי: היא היתה ילדה מצטיינת בלימודים, מוקפת בחברים.

שירי קניגסברג לוי: מהיום שהיא נולדה ועד סוף כיתה ו' מעולם מעולם לא היתה לנו שום סיטואציה חברתית - אף פעם.

שירי קניגסברג לוי: אנחנו מחנכים את כל הילדים שלנו תמיד לקבל את האחר ובאמת אף פעם האף לא היה למעלה בשום צורה.

שירי קניגסברג לוי: נקראתי כל כך הרבה פעמים כשהיא קיבלה את התקפי החרדה האלה כי היא לא מצליחה לנשום.

שירי קניגסברג לוי: זה אירוע שמאוד מאוד מלחיץ את הסביבה, וגם אותה כמובן.

שירי קניגסברג לוי: מיותר לציין שהיא גם טופלה על ידי מטב האנשים המקצועיים בעניין הזה.

שירי קניגסברג לוי: זה לא חולף, ואני הבנתי שזה גם לא יחלוף, ואני אומרת את זה בצער רב.

שירי קניגסברג לוי: כל הזמן אומרים שהצלקת נשארת לכל החיים, וזה כל כך נכון, זה כל כך לא קלישאה, ואני רואה את זה על מאי.

שירי קניגסברג לוי: אני מעורבת ואני מנסה הכול, והיא עברה בית ספר והיא פורחת, אבל למרות כל זאת הרסקיו ליד המיטה.

שירי קניגסברג לוי: התקפי החרדה לא פוסקים.

שירי קניגסברג לוי: ילדה בת 15 לא צריכה רסקיו ליד המיטה.

שירי קניגסברג לוי: בחיים לא חשבתי שאני אעסוק בדבר כזה ושאני אפתח את הקבוצה שפתחתי.

שירי קניגסברג לוי: יום אחד נכנסתי לרכב, וכולם מכירים הסרטונים המצחיקים שלי במהלך הקורונה, ופתחתי את הפלאפון ופשוט סיפרתי, אבל בלי לדבר על הבת שלי כי היא עדיין לא הסכימה לחשוף.

שירי קניגסברג לוי: היא חשפה את זה בעצמה לפני כמה חודשים כשהיא השתתפה באיזושהי תוכנית טלוויזיה.

שירי קניגסברג לוי: פתחתי את המצלמה ובכיתי וסיפרתי ואמרתי עד כמה הדבר הזה נוראי.

שירי קניגסברג לוי: האצבע המאשימה שלי היא בעיקר כלפי ההורים.

שירי קניגסברג לוי: בשנה וחצי האחרונות אני מתעסקת עם קבוצת הפייסבוק "ים של חברים" שפתחתי, ובה נמצאים המון המון ילדים שעברו חרם.

שירי קניגסברג לוי: ראש עיריית ראשון לציון סיפר קודם על ילד בן 3.5 וסיפר על עמית, וראיתי כאן פרצופים מופתעים, פרצופים של אנשים שנמצאים בשוק.

שירי קניגסברג לוי: אני מקבלת בטלפון שלי למעלה ממאה סיפורים ביום, ואני לא מגזימה.

שירי קניגסברג לוי: אני שואלת את עצמי: מה אני עושה עם כל זה?

שירי קניגסברג לוי: אני יודעת שמאחורי כל הסיפורים נמצאים ילדים שלא הולכים לבית הספר, ילדים שנפצעים פיזית, ילדים שאין להם חבר אחד והם נמצאים 24/7 לבד.

שירי קניגסברג לוי: מוציאים אותם מקבוצות, לא מזמינים אותם.

שירי קניגסברג לוי: זו התעללות לכל דבר, גם אם היא לא פיזית.

שירי קניגסברג לוי: אני לביאה, אני לא מוותרת, ואני עמדתי מאחורי הבת שלי.

שירי קניגסברג לוי: אבל לא כולם כאלה.

שירי קניגסברג לוי: אני גרה במועצה והיתה לנו בחירה, אבל לא תמיד יש לילדים אופציה לעבור לבית ספר אחר והם נאלצים להגיע בבוקר לאותם בריונים.

שירי קניגסברג לוי: נאמרו פה דברים מאוד מאוד חשובים אבל אני לא מבינה מה קורה עם הדבר הכי בסיסי שנקרא ענישה.

שירי קניגסברג לוי: עמית הגיע לבית הספר יום למוחרת.

שירי קניגסברג לוי: למען השם, איך ייתכן שאותם בריונים שחבטו בו, ושראינו איך הם מתנהגים, לא כבני אדם, נמצאים בבית הספר?

שירי קניגסברג לוי: אני לא מדבר על השאלה איך עמית אמור להרגיש, אני מדברת על השאלה איך שאר הילדים מרגישים מוגנים כשאותם בריונים שהם ראו ברשת נמצאים שם?

שירי קניגסברג לוי: ומה קורה עם שאר הסיפורים שלא מגיעים לרשת?

שירי קניגסברג לוי: הם נשארים אצלי.

שירי קניגסברג לוי: מה עושים איתם?

שירי קניגסברג לוי: אני יודעת שהרבה פעמים מאשימים את מערכת החינוך, את המורים והמנהלים.

שירי קניגסברג לוי: נכון, יש כל מיני התנהלויות - קטונתי מלנתח.

שירי קניגסברג לוי: אבל יש כל כך הרבה מורים ומנהלים שאכפת להם, ולפני שנכנסתי הספקתי לדבר עם חן כדי להבין שיש מורים שאכפת להם.

שירי קניגסברג לוי: אבל ידיהם כבולות.

שירי קניגסברג לוי: כי מה עושים עם הבריונים האלה?

שירי קניגסברג לוי: במקרה הטוב משעים ליום יומיים.

שירי קניגסברג לוי: הם לא עוברים איזשהו תהליך, אין ענישה.

שירי קניגסברג לוי: המון המון פעמים הילדים המוחרמים הם אלה שמעתיקים את מקום מגוריהם ואת בתי הספר, אבל למה שהם לא יגיעו לבית הספר?

שירי קניגסברג לוי: הילדים הבריונים והמחרימים הם אלה שצריכים להתמודד עם בית ספר אחר וההורים שלהם קצת ירגישו בכיס כשהם יישבו איתם בבית.

שירי קניגסברג לוי: אתם לא יודעים איזה סיפורים קשים מגיעים אליי.

שירי קניגסברג לוי: נחשפנו לעמית כי הסיפור שלו באמת עלה.

שירי קניגסברג לוי: שולחנות נזרקים על ילדים, מגיעים עם שוקרים וסכינים, ילדים מקבלים איומים והם פוחדים לקום בבקר.

שירי קניגסברג לוי: כשהבת שלי בכיתה ז' אמרה לי שהיא לא רוצה ללכת לבית הספר, לא ידעתי עד כדי כך למה היא לא רוצה.

שירי קניגסברג לוי: היא אף פעם לא שיתפה אותי עד הסוף.

שירי קניגסברג לוי: ההורים כל הזמן אומרים: ילדה בכיתה ז', גיל ההתבגרות, בית ספר חדש.

שירי קניגסברג לוי: בחיים לא ידעתי שזורקים עליה כדורים בשיעור ספורט ושדוחפים אותה, ושסחפו שכבה שלימה, על לא עוול בכפה.

שירי קניגסברג לוי: הילדה הזו באמת לא פוגעת בזבוב.

שירי קניגסברג לוי: אני מדברת כל הזמן על מאי כי היא מייצגת כל כך הרבה ילדים.

שירי קניגסברג לוי: ביום שפרסמתי את הסרטון שלי פנתה אליי אימא ואמרה לי שהיא לא מאמינה לכל מה שסיפרתי, וזאת בשעה שדיברתי באופן כללי על הורים, לא אמרתי שמדובר בבת שלי.

שירי קניגסברג לוי: כי אם אימא מ"ים של חברים" מתקשרת לאימא אחרת ואומרת לה: הבת שלך מתעללת בבת שלי והיא סוחפת את כל הכיתה, אני רוצה לבוא אלייך, בואי תעזרי לי, והיא אומרת לה את התשובה הקבועה הבאה, לא תאמינו, ואני רואה את ההודעות במו עיניי: אם הבת שלי מחרימה את הבת שלך, סימן שיש לה סיבה.

שירי קניגסברג לוי: עוד הרבה לפני המקרה של עמית קיבלתי כבר פרסום על הצעדה של ראש עיריית ראשון לציון.

שירי קניגסברג לוי: זה לא בגלל המקרה, זה משהו שהוא באמת באמת חשוב.

שירי קניגסברג לוי: אני מפגישה ילדים מ"ים של חברים" ואנחנו מעצימים אותם.

שירי קניגסברג לוי: יש לי בקבוצה למעלה מ-18,000 איש, ואנחנו מפגישים אותם בפעילויות.

שירי קניגסברג לוי: כל אחד מהילדים עבר חרם, וכל אחד עם הסיפור שלו.

שירי קניגסברג לוי: אתם צריכים לראות ילדים שסוף סוף אחד לא שופט אותם, אף אחד לא ינדה ויעליב אותם.

שירי קניגסברג לוי: הם סוף סוף פורחים, וזה לבכות.

שירי קניגסברג לוי: למה זה צריך להיות רק ב"ים של חברים"?

שירי קניגסברג לוי: זה צריך כל יום ובכל מסגרת.

שירי קניגסברג לוי: אין להם שום הגנה.

שירי קניגסברג לוי: לא תמיד פסיכולוגים ויועצים עוזרים, זה המון המון עניין של הורים.

שירי קניגסברג לוי: אני רואה שאין הרתעה וענישה, וזה הכי כואב.

שירי קניגסברג לוי: כמי שמגיעה מהמערכת, אני יודעת שידי הצוות החינוכי כבולות הרבה פעמים.

שירי קניגסברג לוי: אני יודעת שיש מנהלות שהיו מתות לסלק את הבריונים ושניסו לעשות תהליך ולהכיל ולהכיל.

שירי קניגסברג לוי: נמאס להכיל אותם, רוצים להכיל את אלו שבאמת צריכים הכלה.

שירי קניגסברג לוי: הסיפורים הם קשים.

שירי קניגסברג לוי: אדוני היושב-ראש, את באמת לא מאמינה איזה סיפורים יש.

שירי קניגסברג לוי: הסיפור של עמית נראה לכם הסיפור הכי קשה אבל הוא לא.

שירי קניגסברג לוי: זה מתחיל מהגן, מהדברים הקטנים.

שירי קניגסברג לוי: תיכף תשמעו את א' המתוק שהוא ב"ים של חברים" כבר כמה חודשים.

שירי קניגסברג לוי: הוא נמצא שלושה שבועות בבית.

שירי קניגסברג לוי: תמיד הנפגע בבית, ואני שואלת: למה?

שירי קניגסברג לוי: הייתי צריכה להעביר בית ספר כי ידעתי שלא מעבירים את מי שפגע פיזית בילדה שלי.

שירי קניגסברג לוי: להורים אין כתובת.

שירי קניגסברג לוי: צריך שיהיה איזשהו גוף שמטפל רק בחרם אליו ההורים יוכלו לפנות, אבל לא בבית הספר.

שירי קניגסברג לוי: החלום שלי הוא שתהיה איזושהי ועדה בלתי תלויה של אנשי מקצוע רבים.

שירי קניגסברג לוי: הם פונים אליי, אבל מה אני יכולה לעשות?

שירי קניגסברג לוי: כל המקרים מגיעים אליי, ואני מנסה ואני עוזרת.

שירי קניגסברג לוי: המקרים הם באמת נוראים וקשים, וזה עוד הרבה לפני הקורונה.

שירי קניגסברג לוי: כפי שנאמר פה, יש לקורונה חד-משמעית השפעה מאוד מאוד גדולה.

שירי קניגסברג לוי: ברור שהבדידות התעצמה לממדים הרבה יותר גבוהים בתקופת הקורונה, אבל אי אפשר לתלות את זה רק בקורונה.

שירי קניגסברג לוי: צריך פה באמת עבודה ממש מהשורש.

שירי קניגסברג לוי: אין מי שיגן על המוחרמים האלה.

שירי קניגסברג לוי: גם אם הצוות החינוכי מאוד מאוד רוצה, אין מי שיגן על המוחרמים האלה, פשוט אין.

שירי קניגסברג לוי: השעיה ליומיים היא בדיחה.

שירי קניגסברג לוי: תודה רבה.

שרן השכל: תודה רבה לך על הדברים, ובאמת ישר כוח על העבודה המדהימה שאת עושה מול הילדים האלה.

שירי קניגסברג לוי: זו סגירת המעגל שלי.

שירי קניגסברג לוי: לצערי הרב, גיליתי את זה מאוד מאוד מאוחר אצל הבת שלי.

שירי קניגסברג לוי: אני לא אנוח, אני אמשיך להעצים אותם ושיהיה להם רק טוב כי מגיע להם שיהיו להם חברים, זה דבר בסיסי.

שירי קניגסברג לוי: ילדה בת 10 הכירה חברה מ"ים של חברים", ואימא שלה אמרה לי שזו פעם ראשונה ישנה אצלה חברה, ושהיא לא יודעת מה זה.

שרן השכל: מדהים, מדהים – ישר כוח.

שרן השכל: זכות הדיבור לחברת הכנסת מיכל שיר, יושבת-ראש הוועדה לזכויות הילד, בבקשה.

מיכל שיר סגמן: גברתי היושבת-ראש, תודה רבה.

מיכל שיר סגמן: הדיון הוא כל כך חשוב.

מיכל שיר סגמן: גם בוועדה לזכויות הילד נושא הפגיעה בילדים צף.

מיכל שיר סגמן: זה חלק בלתי נפרד מפגיעה בילדים, וזה לא משנה אם מדובר באלימות שהיא חרם, אלימות פיזית, אלימות מינית, אלימות ברשת, אלימות של שפה.

מיכל שיר סגמן: בסוף זה מתכנס לאותו מקום שהילדים שלנו נמצאים במקום לא בטוח.

מיכל שיר סגמן: הפחד הכי גדול של כל הורה הוא שהוא שולח את הילד שלו למקום שהוא בטוח אבל הוא מגלה שהמקום שאמור לשמור על הילד הוא זה שפוגע בו.

מיכל שיר סגמן: אנחנו שמענו בשנה שעברה, וגם השנה, את מספר ההתאבדויות חסר התקדים של ילדים צעירים.

מיכל שיר סגמן: מדובר בילדים בני שמונה, שמענו את סיפורו של הילד בן העשר שהתאבד בעקבות חרם.

מיכל שיר סגמן: לא רק שהתופעה היא כל כך רחבה, גם גילאי הילדים יורדים משנה לשנה, וזה באמת מפחיד.

מיכל שיר סגמן: המורים חייבים לעבור הכשרה לזיהוי אלימות מילולית, אלימות מינית, הזנחה, אלימות פיזית וחרמות.

מיכל שיר סגמן: זו חובה שיהיו כלים לזיהוי.

מיכל שיר סגמן: אבל היום המורים לא עוברים את זה.

מיכל שיר סגמן: בכלל, צריך לתת למערכות כלים.

מיכל שיר סגמן: ראש העיר רז קינסטליך הזכיר את המחסור החמור ביועצים ובפסיכולוגים שפשוט לא משלמים להם מספיק.

מיכל שיר סגמן: אדם לא יכול להגיע לעבודה שבה לא משלמים לו מספיק, עם כל הרצון הטוב.

מיכל שיר סגמן: יתרה מזאת, הסדרה של כל המקצועות הפארה רפואיים.

מיכל שיר סגמן: אם אנחנו נסדיר בכנסת את המקצועות האלה יהיה עוד כוח אדם שיוכל לסייע לרז ולראשי רשויות אחרים, למנהלי בתי ספר, ובכלל למערכת החינוך.

רז קינסטליך: אני מצטער להגיד, זה לא לסייע לי אלא זה לסייע לילדים שצריכים וצמאים לזה.

מיכל שיר סגמן: נכון.

מיכל שיר סגמן: בסופו של דבר, לא מדובר בשעשועי ילדים, זה לא משהו שילד משחק איתו.

מיכל שיר סגמן: אין ילד במדינת ישראל שלא נתקל בחרם.

מיכל שיר סגמן: ילדה בת 12 סיפרה לי שהיה מקרה של אלימות, ואמרתי לה: דברי.

מיכל שיר סגמן: עוד לא היו לי אז ילדים.

מיכל שיר סגמן: כשיש ילדים נהיים יותר ערים לשיח הזה.

מיכל שיר סגמן: היא אמרה לי שאין בית ספר במדינת ישראל שאין בו אלימות פיזית, אלימות מילולית, אלימות של חרם, ושחיים בתוך זה.

מיכל שיר סגמן: כלומר, הילדים שלנו נאלצים להתמודד עם מציאות קשה כשהם קמים בבוקר והולכים לבית הספר, ואנחנו חייבים למגר את זה.

מיכל שיר סגמן: גברתי היושבת-ראש, דיונים מהסוג הזה, כולל דיוני מעקב, הם דבר מבורך וחשוב כדי שהנושא הזה לא ישקע, והוא יעלה חזרה רק ברגע שקורה משהו קיצוני בתקשורת שמעורר הדים.

מיכל שיר סגמן: צריך לשמור את המודעות כדי שגם ההורים יהיו מודעים.

מיכל שיר סגמן: כפי שהזכרת, הרבה מאוד פעמים ההורים הם אלה שמייצרים את החרם הזה.

מיכל שיר סגמן: אגב, אני יכולה להגיד שאני זיהיתי בגן הילדים של הילדים שלי התחלה של משהו וניגשתי למנהלת הגן וביקשתי ממנה לשים לב שקורה משהו.

מיכל שיר סגמן: אין סיבה שיהיו קבוצות בגילאים שלוש-ארבע.

מיכל שיר סגמן: הם מייד שינו את המערכת החינוכית שלהם בתוך הגן והתחילו להכריח ילדים בגילאים הצעירים לשלב ידיים גם אם הם לא חברים, גם אם הם לא בקבוצות הטבעיות שלהם.

מיכל שיר סגמן: צריך ממש ללמד ילדים מגיל צעיר שאם לא מתחברים אוטומטית לילד אחר, זה לא הופך אותו למוקצה.

מיכל שיר סגמן: זו רק ההתחלה והבסיס, ומשם זה צומח.

מיכל שיר סגמן: חינוך לסובלנות היא לא כותרת ריקה, זה באמת משהו שניתן ליישם ולהפוך אותו לחלק מהתרבות הישראלית בכלל, ובוודאי בגני הילדים ובבתי הספר בפרט.

מיכל שיר סגמן: אני שוב מברכת אותך על הדיון הכול כך חשוב הזה, ואני בטוחה שאת לא תניחי לו ושתילחמי, תעשי דיוני מעקב, כדי שהנושא הזה באמת לא ישקע.

שרן השכל: תודה רבה לך על הדברים ועל העשייה החשובה והמבורכת שלך בוועדה לזכויות הילד.

שרן השכל: בהמשך לדברייך, אני רוצה להזמין את א', שהוא אורח מיוחד שנמצא פה כדי לשתף אותנו קצת בחוויות שהוא עובר בשבועות האחרונות.

שרן השכל: א', אני מבינה שאתה נמצא כרגע בבית כבר כמה שבועות.

א': כן, אני נמצא בבית כמעט שלושה שבועות.

שרן השכל: למה?

א': כי אני עובר בריונות וחרם בבית הספר.

שרן השכל: האם אתה יכול לספר לנו קצת על מה שאתה חווה בבית הספר?

שרן השכל: באיזה כיתה אתה?

א': כן.

א': קודם כול, כבוד גדול לי להיות פה.

א': אני א', אני בן 13, בכיתה ח'

שרן השכל: האם אפשר לשאול מאיפה?

א': מקריית מלאכי.

שרן השכל: שלום, א'.

שרן השכל: תודה רבה שבאת אלינו לוועדה.

שרן השכל: ספר לנו מה אתה חווה בבית הספר בשבועות האחרונים.

א': בשבועות האחרונים אני חווה בריונות ברמה קשה.

א': ילדים ממש מתנפלים עליי, זורקים עליי שולחנות וכסאות.

א': לפני כשלושה שבועות היה איזשהו מקרה שבגללו אני לא הולך יותר לבית הספר.

א': אחד הילדים החליט להתנפל עליי, לקחת לי את הצוואר, ולזרוק אותי על השולחנות ולרדוף אחריי בכל רחבי בית הספר.

א': נאלצתי להתחבא ולהתקשר בבכי לאימא שלי.

א': אף אחד לא היה שם לעזור לי.

א': היה לי רק חבר אחד שהצליח קצת לעזור לי.

מיכל מרים וולדיגר: אתה ילד גיבור ואמיץ.

שרן השכל: אתה אמיץ, ותודה שאתה משתף אותנו בדברים האלה.

שרן השכל: אנחנו מאוד מאוד מעריכים את זה ומחזקים אותך בתקופה הלא קלה הזו.

שרן השכל: האם סיפרת למורה שלך מה שעובר עליך?

א': כן.

א': אני סיפרתי למורה, וגם לאימא שלי, וסיפרתי גם למנהל ולכולם.

א': אף אחד בבית הספר לא ניסה לעזור לי.

א': הם פשוט ניסו להגן על עצמם וגם אמרו עליי דברים שקריים.

שרן השכל: מה אמרה לך המורה כשסיפרת לה?

א': היא אמרה שתטפל בילד ושהיא תשעה אותו, וזה לא קרה.

שרן השכל: האם דיברת על זה גם עם המנהל?

שרן השכל: האם אתה יודע שהמורה סיפרה למנהל?

א': המורה כבר סיפרה למנהל, ואני סיפרתי את הפרטים היותר קטנים.

שרן השכל: מה אמר המנהל?

שרן השכל: האם נפגשת איתו או שרק המורה דיברה איתו?

א': המורה רק דיברה איתו, אני נפגשתי איתו גם כשהייתי עם אימא שלי.

שרן השכל: איך המנהל הגיב לדברים?

שרן השכל: האם המורה סיפרה לך?

א': המורה לא סיפרה, אבל כשאני נפגשתי איתו אישית הוא שאל אותי מה אני עשיתי לא נכון, אולי אני עשיתי משהו שגרם לילד להתגונן.

שרן השכל: וואו.

שרן השכל: המנהל דיבר עם הילד לפני זה?

שרן השכל: האם הוא שאל אותו מה קרה או זימן אותו לשיחה?

א': לצערי, לא.

שרן השכל: וואו, המנהל לא דיבר.

א': כן, מצער.

שרן השכל: מתי סיפרת להורים שלך?

א': ישר כשחזרתי הביתה.

א': כשזה קרה, התקשרתי לאימא, ואז היא הביאה אותי.

א': כשחזרתי הביתה סיפרתי לה הכול לפרטי פרטים.

שרן השכל: האם זו היתה הפעם הראשונה ששיתפת אותה במקרים?

א': לא, לא.

א': כל פעם מציקים לי ומקללים, ומכות פה ושם, הורסים לי את הרכוש האישי, ואני תמיד תמיד מספר לאימא.

שרן השכל: מה המנהל אמר לה או לך בשיחה שלכם איתו?

א': הוא אמר לה שיכול להיות שאני הייתי הגורם שהתחיל, וזה שפגע בילד קודם.

שרן השכל: וואו.

א': כן.

א': רק שתדעי שאני לא המקרה היחיד.

א': בכל רחבי הארץ יש אלפי ילדים, שאני מייצג אותם כאן, שחווים אלימות וחרם ברמות שפשוט קשה להאמין.

א': צריך לטפל בזה במיידי.

שרן השכל: א', תודה שאתה מביא את הקול של אותם ילדים שלא שומעים אותם.

שרן השכל: איך זה משפיע עליך?

א': זה משפיע עליי.

א': לאחרונה אימא שלי החליטה לקחת את עצמה בידיים ולטפל בי, להוציא אותי לסיבובים בחוץ, כדי שלא אכנס לדיכאון, כי בשבועות האחרונים הייתי הרבה פעמים לבד בחדר.

א': לא היה לי מה לעשות, פשוט הייתי אוכל את עצמי בתוך השעמום הבלתי נפסק במשך שלוש השבועות האלה.

שרן השכל: אתה מחפש עכשיו בית ספר חדש?

א': כן.

א': מצאנו כבר בית ספר חדש ואנחנו מנסים להתקבל אליו.

שרן השכל: האם ערבתם את ראש העיר בעניין הזה?

א': כן.

א': גם ראש העיר ניסה לגונן על בית הספר ולא היה כל כך אכפת לו.

א': כדי שלא אהיה לבד, בשבועות האחרונים אני נמצא במקום בכפר סילבר שנקרא "יש חיה כזו".

א': אני מתנדב שם כדי להעביר את היום עם המון חיות.

א': שם למדתי משהו חשוב: אני פוחד מבני אדם יותר מחיות.

א': חיות פוגעות בך, אבל יש להן סיבה, אבל בני אדם פוגעים בך בלי סיבה.

שרן השכל: וואו.

שרן השכל: א', כמה שאתה צודק – ממש כך.

א': תודה.

שרן השכל: נגעת בלב של כולנו.

שרן השכל: אם יש איזה דבר שאנחנו יכולים לעשות, גם כדי לעזור לך להתקבל לבית ספר, אשמח שנדבר אחרי הוועדה ונראה איך אנחנו יכולים לעזור לך להיכנס למסגרת שתהיה ראויה לילד חכם ונבון כמוך.

א': תודה רבה.

א': אני באמת אשמח, תודה.

שרן השכל: וואו, איך אפשר להמשיך אחרי הדברים האלה?

מיכל שיר סגמן: אפשר לומר לו ולילדים אחרים שהם בסדר.

מיכל שיר סגמן: אתה בסדר, אתה חכם ואמיץ.

מיכל שיר סגמן: אתה לא לבד, אתה לא לבד, אנחנו איתך פה בכנסת.

רז קינסטליך: הוא כן לבד שלושה שבועות בבית.

א': אני ילד מאוד מנומס ומאוד נחמד, אני באמת נגד אלימות.

א': אני ממש לא אוהב אלימות ואני ממש לא מבין איך ילדים כל כך רעים מתנפלים עליך ועושים דברים כל כך רעים.

א': יש כל כך הרבה ילדים שקטים שהם נגד אלימות והם פשוט מציקים להם ביום יום, גורמים להם לדברים שקשה לשמוע אותם – זה פשוט בלתי יאומן.

שרן השכל: א', אתה ממש גיבור - באמת.

שרן השכל: תודה רבה לך שבאת וחלקת איתנו את מה שאתה חווה.

א': בשמחה, הכבוד הוא שלי.

שרן השכל: חברת הכנסת מיכל וולדיגר, בבקשה.

מיכל מרים וולדיגר: קודם כול, קשה מאוד לדבר אחרי א'.

מיכל מרים וולדיגר: א', אני פה מהבוקר, זו הוועדה החמישית שלי, והיית הדובר הכי רהוט, הכי מדויק, הכי ורבלי.

מיכל מרים וולדיגר: אם לא הייתי רואה, רק שומעת, הייתי חושבת שמדובר בבחור בן 25 שיודע ועבר כבר לא מעט בחיים שלו.

מיכל מרים וולדיגר: באמת באמת אין לי מילים.

מיכל מרים וולדיגר: נורא קשה לדבר אחריך.

מיכל מרים וולדיגר: אני לא רוצה להגיד מה הגיל שלי לעומת הגיל שלך, ועם זאת, אני מתרגשת לדבר אחריך.

מיכל מרים וולדיגר: איך אפשר באמת לדבר?

מיכל מרים וולדיגר: תודה ענקית, ענקית, ענקית, לך, וכמובן ליושבת-ראש הוועדה שהזמינה אותך לדבר פה.

מיכל מרים וולדיגר: ריגשת, זה ייזכר לי לאורך זמן רב.

מיכל מרים וולדיגר: תודה לך.

א': תודה רבה.

מיכל מרים וולדיגר: המעבר קשה לי כי זה באמת מצמרר.

מיכל מרים וולדיגר: קראתי פעם ספר שאומר שאין ילד רע, יש ילד שרע לו.

מיכל מרים וולדיגר: אני לא רוצה ללמד עכשיו סנגוריה על הילד שהציק לך, ושירי, גם לא על הבריונים שאת קוראת להם בריונים, כי באמת קטונתי.

מיכל מרים וולדיגר: אבל בוודאי כשאנחנו מדברים על הגיל הרך, על גיל 3, ועל הגיל שלך, שזה כיתה ח', אני עדיין חושבת שגם הילדים הפוגעים הם ילדים שרע להם.

מיכל מרים וולדיגר: לכן, אני פחות אוהבת לדבר עליהם כבריונים, ועזבו לרגע את הקיצוניים.

מיכל מרים וולדיגר: רע להם, והמערכת הביתית, המשפחתית, המקצועית, פשוט לא יודעת איך לטפל בהם כי בדרך כלל אנחנו מטפלים במיינסטרים, אנחנו פחות יודעים לטפל במי שחורג לימין או שמאל.

מיכל מרים וולדיגר: בעיניי, זה חלק מהבעיה.

מיכל מרים וולדיגר: הפסיכולוגים החינוכיים הגישו לא מזמן סקר שהם עשו, ושם הם כתבו שעוד בטרם משבר הקורונה, מחקרים רבים בארץ ובעולם הצביעו על עלייה מדאיגה במצוקות ובתחלואות נפשיות בקרב ילדים ובני נוער.

מיכל מרים וולדיגר: המחקר הזה אומר שבין 10% ל-20% מהתלמידים יסבלו ממצוקה נפשית משמעותית במהלך שנות הלימודים שלהם, והמשמעות היא פגיעה עצמית, ניסיונות אובדנות, הפרעות אכילה, דיכאונות, התמכרויות, וחרם ואלימות פיזית ונפשית.

מיכל מרים וולדיגר: כמובן שמגפת הקורונה הגבירה והעצימה את אותם מצבי סיכון ואת הקשיים המשפחתיים, הרגשיים, החברתיים.

מיכל מרים וולדיגר: זו באמת מכת מדינה, זה קטסטרופה.

מיכל מרים וולדיגר: אני לגמרי מצטרפת לדבריו של ראש העיר לגבי הפסיכולוגים החינוכיים.

מיכל מרים וולדיגר: אני מסכימה עם שירי, כמובן שאין ספק שזה הבית, ההורים.

מיכל מרים וולדיגר: אבל מכיוון שאנחנו מתרכזים בוועדת החינוך, אני חושבת שגם ידה של מערכת החינוך היתה במעל, אי אפשר לנתק אותה מהדבר הזה.

מיכל מרים וולדיגר: הפסיכולוגים החינוכיים הם בהחלט חלק מהפתרון של הבעיה הזו.

מיכל מרים וולדיגר: עד לא מזמן הם שבתו.

מיכל מרים וולדיגר: הם הפסיקו את השביתה כי הבטיחו להיכנס איתם לסוג של משא ומתן.

מיכל מרים וולדיגר: אולי מתנהל משא ומתן, אבל זה לא מתקדם לשום כיוון.

מיכל מרים וולדיגר: הגשתי שאילתה לשר וענו לי שנחתם הסכם.

מיכל מרים וולדיגר: לא דובים ולא יער, לא נחתם איתם שום הסכם.

מיכל מרים וולדיגר: אנחנו יודעים שהתקינה בארץ מדברת על פסיכולוג חינוכי אחד על כל אלף ילדים, ולדעתי זה גם הזוי, זה מעט, כי הפסיכולוג החינוכי אמור לתת שירות גם לרשות וגם לבתי הספר וגם לילד.

מיכל מרים וולדיגר: אבל הלוואי והיינו מצליחים לעמוד בתקנים האלה.

מיכל מרים וולדיגר: שליש מהתקנים לא מאוישים כי הסכום הוא זעום, כפי שאמרה פה קודם מיכל.

מיכל מרים וולדיגר: רובם עובדים ברבעי משרות בשירות הציבורי כי הם צריכים להתפרנס ולהביא אוכל הביתה.

מיכל מרים וולדיגר: הם מקבלים גרושים.

מיכל מרים וולדיגר: בפועל, התקינה היא 1 לכל 3,000 ילדים, ואנחנו רואים את המחסור.

מיכל מרים וולדיגר: חסרים למעלה מ-1,650 פסיכולוגים חינוכיים בכל רחבי הארץ, ובעיקר בפריפריה, וזו בעיה.

מיכל מרים וולדיגר: ראשית, צריך כמובן להעלות את התעריפים לפסיכולוגים החינוכיים ולהגדיל את התקינה.

מיכל מרים וולדיגר: זה אולי אוטופי, אבל אני עדיין מאמינה שבתי הספר צריכים להיות פלטפורמה לכישורי חיים ולא להשגת הישגים לימודיים, ואני לא מזלזלת במדעים, במתמטיקה, באנגלית – חס וחלילה.

מיכל מרים וולדיגר: שמעתי שרוצים להוציא עכשיו מהבגרות החיצונית את כל המקצועות ההומניים ולהשאיר רק את המקצועות הריאליים, ובעיניי זה פשע.

מיכל מרים וולדיגר: החשיבה היא שבית הספר נולד רק בשביל להשיג את ההישגים, ובית הספר גם נמדד לפי השאלה כמה עברו פיזיקה, מתמטיקה, ומה הציונים.

מיכל מרים וולדיגר: חברים, לא.

מיכל מרים וולדיגר: בתי הספר צריכים להיות פלטפורמה לכישורי חיים, ואיך אנחנו דואגים שהילדים האלה יהיו אזרחים יותר טובים, עם יכולת לחשוב על הכלל, עם יכולת לנטרל רעשי רקע ולהתחבר גם לעצמם ולהוציא את הכאב שלהם ולדבר על זה.

מיכל מרים וולדיגר: לאחר שהם יצליחו לעשות זאת, יהיה להם גם יותר קל להסתכל על האחר ולגלות את הכאב של האחר.

מיכל מרים וולדיגר: צריך לבנות עוד קומה באישיות שלהם, לפתח את האישיות.

מיכל מרים וולדיגר: מתמטיקה ואנגלית הם באמת מאוד חשובים, אבל אפשר להשיג אותם אחר כך בקלות יתרה כשאנחנו בונים את האישיות של הילדים שלנו.

מיכל מרים וולדיגר: בעיניי, צריך מהגיל הרך ועד תיכון, ועד בכלל, להשקיע בשעות רוחביות לכל התלמידים, לא רק לאלו שמתקשים, בחוסן נפשי ורגשי.

מיכל מרים וולדיגר: צריך לדבר על זה, להגיד לנוער שהוא יכול לדבר על כאב, זה לא הופך אותם לפחות גבר או פחות מוכשר או מוכשרת.

מיכל מרים וולדיגר: צריך להכניס את זה לתוך מערכת החינוך באופן רוחבי ולא רק לאותם ילדים שמתקשים.

מיכל מרים וולדיגר: ישנו גם עניין החוסן הקהילתי.

מיכל מרים וולדיגר: שרן ומיכל, הוועדות שלך חשובות.

מיכל מרים וולדיגר: הן דנות בנושאים חשובים כי הילדים הם דור העתיד.

מיכל מרים וולדיגר: אם נדע לפתח את האיכויות בכל אדם, אז כשהם יגיעו לכנסת בעוד עשרים שנה, אז לא נראה את ההתנהגויות הבוטות ביותר ואת השיח שיש לנו בכנסת.

מיכל מרים וולדיגר: השיח יהפוך להיות תרבותי יותר, ולא רק בשביל המצלמות.

מיכל מרים וולדיגר: תהיה לנו יכולת להכיל את השונה ואת האחר ולקבל אותו ולהבין.

מיכל מרים וולדיגר: אני בטוחה שהילד שמציק לא', פשוט רואה את א' ואומר: איזה גאון וחכם הוא, אני פחות.

מיכל מרים וולדיגר: אני אראה את הכוח שלי כשאני אפעיל אלימות כלפיו.

מיכל מרים וולדיגר: אם נצליח לפתח את הכישורים של הילד האלים, כי לכל ילד יש כישורים, אז האחר פחות יציק לו, וכך ביחד נהיה חברת מופת שיותר מכילה.

מיכל מרים וולדיגר: זה התפקיד שלנו, של כל היושבים פה כאן בכנסת, ובוודאי בבית, וכל אחד עם הילד הפרטי שלו.

מיכל מרים וולדיגר: אני מקווה שנצליח לעשות איזשהו שינוי.

מיכל מרים וולדיגר: תודה.

שרן השכל: תודה רבה לך על הדברים.

שרן השכל: זכות הדיבור למורה חן חיים, בבקשה.

חן חיים: תודה רבה.

חן חיים: קודם כול, זה באמת מרגש לקחת חלק בוועדה כזו חשובה, ובאמת קשה לדבר אחרי א'.

חן חיים: זה קצת החזיר אותי כמה שנים אחורה.

חן חיים: אני מגיעה לכאן בשני כובעים: כאחות של מישהו שחוותה אירוע דומה.

חן חיים: זה לא קרה בגלל הקורונה אלא זה התחיל הרבה לפני, לפני כעשור.

חן חיים: זה התחיל בכיתה ג', והיום היא כבר חיילת בת 20.

חן חיים: הסיפורים הם באמת מזעזעים ונראה לי שעדיף שאחסוך אותם מכם.

חן חיים: אנחנו גילינו אותם רק לאחר שהיא ניסתה לפגוע פיזית בעצמה.

חן חיים: חשוב לי לדבר על ההשלכות העתידיות, לא של השנה-שנתיים, או עם מי הוא יהיה בטיול שנתי או אם יהיה לו עם מי להצטלם בספר המחזור או להגיע לבית הספר ולגלות שכל הדברים שלו זרוקים, אלא גם מה קורה כשהוא מסיים בית ספר, כשהוא הולך למכינה, לצבא.

חן חיים: אני באמת רוצה להעלות למודעות שזה נמשך כל כך הרבה שנים, וגם כשאתה לא ילד ולא חווה את זה פיזית כאן ועכשיו.

חן חיים: זו צלקת שנשארת.

חן חיים: אנחנו, המשפחה, מילאנו איזשהו תחליף לחברות ולחברים כשאין עם מי ללכת או עם מי להיות בל"ג בעומר או עם מי להצטלם לספר המחזור.

חן חיים: ניסינו למלא את החלל ולרפא את הצלקת הזו, אבל אין תחליף לדבר הזה והצלקת הזו תלווה אותם לאורך שנים רבות.

חן חיים: זו איזושהי פגיעה רגשית ונפשית מאוד קשה שאין לה מודעות, לצערי הרב.

חן חיים: כשאנחנו מלמדים ומדברים על זה בבית הספר, אז זה על איך לפתור את הסיטואציה כאן ועכשיו.

חן חיים: אבל גם לזה אין לנו כלים רבים.

חן חיים: כשחוויתי את החוויה עם אחותי, הייתי בכלל בתחום התקשורת, ועברתי לתחום החינוך וההוראה.

חן חיים: אני מחנכת בחינוך המיוחד.

חן חיים: החלטתי שאני מנסה לעשות שינוי מבפנים ולעבוד עם הכיתות הגבוהות יותר בתיכונים כדי לנסות למנוע את ההשלכות האלה, שאני יודעת עד כמה הן קשות.

חן חיים: אני מאוד מזדהה עם דבריה של חברת הכנסת שדיברה לפניי.

חן חיים: לצערי הרב, אין לנו כלים ויכולת.

חן חיים: הלחץ והרדיפה סביב בגרויות וציונים הם מאוד מאוד מסיבים.

חן חיים: אני נכנסתי למערכת החינוך מתוך אידיאולוגיה שבית הספר הוא לא רק מקום לציונים אלא הוא גם מקום לחנך לסובלנות ולהתנהג כבני אדם ושצריך למגר את התופעה הכול כך איומה הזו.

חן חיים: בשנתיים האחרונות למדתי מיוזמתי אימון.

חן חיים: אני מתמחה בילדים ובני נוער ואני מכניסה את כל עולם האימון וההעצמה לבית הספר.

חן חיים: אני עושה שיעור בהעצמה, בביטחון עצמי, במיומנות חברתית, גם בכיתה שאני נכנסת אליה כממלאת מקום, וכן, כלים לשיחה, איך אני מתמודד עם תופעות מסוימות.

חן חיים: אני מרשה לעצמי לומר שאני לפעמים קצת זונחת את הבגרות בהיסטוריה או בספרות ואת העבודה שצריך להגיש, כי בעיניי כל עוד אין במערכת הזו תוכנית מסודרת שבה שולחים את המורים להשתלמויות שקשורות לבני נוער, להעצמה, לביטחון, למסוגלות, לכישלון, להצלחה ולכל הנושאים האלה, אנחנו לא נוכל להתמודד עם זה, ובסוף בתי ספר יהיו באמת מקום של ציונים והילדים ייצאו החוצה ולא יהיה מישהו שיעזור להם ולא יהיו להם דרכים להתמודדות, ואני אומרת זאת מניסיוני ומהחוויה שלי בבית עם מה שקרה עם אחותי.

חן חיים: צריך להעלות את הנושא הזה לסדר-היום, לקדם תוכנית לימודים מוסדרת של שעה-שעתיים במערכת, ולעשות השתלמויות ריענון למורים שמיועדות למיגור התופעה ולהתמודדות איתה.

שרן השכל: תודה רבה לך.

שרן השכל: חברת הכנסת אימאן ח'טיב, בבקשה.

אימאן ח'טיב יאסין: צוהריים טובים לכולם.

אימאן ח'טיב יאסין: האמת שקשה לי לדבר אחרי ששמעתי את א', שהוא גיבור גדול.

אימאן ח'טיב יאסין: מדובר בנער שמוכן לבוא ולספר את מה שהוא חווה בפני כולם, מבלי לחשוש.

אימאן ח'טיב יאסין: אני לא יודעת עד כמה הוא התרגש, אבל בטוח שהוא ריגש את כולנו עד מאוד.

אימאן ח'טיב יאסין: האמת, אני ליוויתי אימא אחת, במשך 18 שנים, שהבן שלה עבר החרמות בבית הספר לאורך כל הדרך.

אימאן ח'טיב יאסין: אין קשה יותר מלראות ילד מחונך, ערכי, שרוצה להיות שותף ולהיות חלק מהקבוצה, ובלי סיבה מדירים אותו תמיד ושמים אותו בצד.

אימאן ח'טיב יאסין: אני חושבת שכחברה התרחקנו מאוד מהאדם, מהרוחניות, ומכל דבר טוב שיכול לעזור לכולנו.

אימאן ח'טיב יאסין: זה לא רק הילדים והאימהות, אני מסתכלת באופן כללי על החברה, ואני רואה שלכל אחד יש תפקיד.

אימאן ח'טיב יאסין: וגם למשרד החינוך.

אימאן ח'טיב יאסין: יש בעולם מושג שנקרא "חינוך ערכי", והדבר הזה צריך לחזור ולהיות ממוסד בצורה מובנית.

אימאן ח'טיב יאסין: זה לא יעזור אם ניתן סדנאות פה ושם מדי פעם לילדים כי גם ההורים מעורבים בדבר הזה.

אימאן ח'טיב יאסין: פעם היו בתי ספר קהילתיים וההורים היו גם מעורבים בחיי בית הספר ובחיי הילדים ובמה שקורה בתוכו.

אימאן ח'טיב יאסין: חינוך ערכי ובתי ספר קהילתיים יכולים להביא בשורה לדבר הזה.

אימאן ח'טיב יאסין: אני גם שמעתי את דברי האימא והיה לי קשה לשמוע את הדברים.

אימאן ח'טיב יאסין: בעיניי, הילדים שעושים חרמות ראויים למשהו יותר טוב.

אימאן ח'טיב יאסין: אני לא מסתכלת עליהם כבריונים אלא כילדים שצריכים לקבל חיבוק, הדרכה וליווי, וגם ההורים שלהם.

אימאן ח'טיב יאסין: אני לא מסתכלת מנקודת מבט שבה מענישים כי בסופו של יום כולם ילדים וצריך לעשות משהו שיקומי שיחזיר את כולם לדרך הנכונה.

אימאן ח'טיב יאסין: לפעמים חושבים שמדובר רק במצוקה כלכלית, אבל פעמים רבות אנחנו רואים שדווקא מדובר בילדים שבאים מבתים שאין בהם מצוקות כלכליות אלא מצוקות אחרות כנראה.

אימאן ח'טיב יאסין: לכן, צריך לתקוף את הנושא המורכב הזה ממקום הכי בסיסי.

אימאן ח'טיב יאסין: שוב, החינוך הערכי הוא פתרון טוב לכל הדברים הרעים שנמצאים בתוך החברה.

אימאן ח'טיב יאסין: לצערי הרב, הם רבים.

שרן השכל: תודה רבה לך על הדברים.

שרן השכל: ד"ר נאוה אביגדור, ראש המערך האזורי במטה הלאומי להגנה על ילדים ברשת, נמצאת איתנו בזום.

שרן השכל: נאוה, שלום.

נאוה כהן אביגדור: תודה רבה.

נאוה כהן אביגדור: תודה על הזכות לדבר ולהשתתף בדיון החשוב הזה.

נאוה כהן אביגדור: אני רוצה למקד בזווית של המטה הלאומי להגנה על ילדים ברשת – מוקד 105, שעובד בשיתוף פעולה עם משרדי ממשלה, בהובלה של המשרד לביטחון הפנים בלהב 433, ויחד עם משרד החינוך, בריאות, רווחה, ומשפטים.

נאוה כהן אביגדור: המוקד הזה הוא ייחודי בעולם.

נאוה כהן אביגדור: אנחנו מקבלים פניות מכלל הציבור בנוגע לפגיעות בקטינים ברשת.

נאוה כהן אביגדור: אני רוצה לשתף אתכם גם במספר נתונים וגם בעבודה הייחודית שנעשית כאן גם בנוגע לפגיעות אזרחיות.

נאוה כהן אביגדור: הדברים עלו בדיון בצורה כזו או אחרת בדברי המשתתפים השונים.

נאוה כהן אביגדור: כשיצאנו לדרך הבנו שמדינת ישראל צריכה לתת מענה לכל טווח הפגיעות בקטינים במרחב המקוון, ולאו דווקא פגיעות פליליות.

נאוה כהן אביגדור: ואכן, פגיעות אזרחיות כמו: חרם, בריונות, שיימינג ונידוי, הן לעיתים חמורות אף יותר מפגיעות שמוגדרות כפגיעות פליליות.

נאוה כהן אביגדור: כאמור, הפגיעה היא בכולם.

נאוה כהן אביגדור: זה לא בילדים מקובלים או שנראים כך או אחרת.

נאוה כהן אביגדור: כולם נפגעים.

נאוה כהן אביגדור: מתוך הנתונים של מוקד 105, שפועל מה-6 בפברואר 2018 ועד עצם היום הזה כמובן, אנחנו יכולים להגיד שטיפלנו בלמעלה מ-32,000 אירועי פגיעה בכל טווח הפגיעות בקטינים.

נאוה כהן אביגדור: אם אני רוצה להתמקד בנתונים לגבי הקטגוריה של פגיעות אזרחיות - מהקמת המוקד בפברואר 2018 ועד סוף ספטמבר 21', המוקד טיפל ב-30,284 אירועי פגיעה באופן כללי, ובתחום הפגיעות האזרחיות, ובכללן בריונות, חרם, נידוי, שיימינג, הצקות - 16% מתוך המספר הזה.

נאוה כהן אביגדור: זאת אומרת, קרוב ל-5,000 אירועים היו אירועים שהגיעו למוקד וטופלו בו בעולם התוכן שבו עוסקת כרגע הוועדה.

שרן השכל: האם מוקד 105 הוא מוקד שילדים שחווים בריונות ברשת מתקשרים אליו ויכולים לקבל שם מענה?

נאוה כהן אביגדור: מוקד 105 הוא מוקד לאומי, אזרחי, משטרתי, שכל אחד שחשוף לפגיעה בקטינים ברשת יכול לפנות אליו.

נאוה כהן אביגדור: זה יכול להיות הורה, הנפגע עצמו, או כל מי שנחשף לפגיעה באחר.

נאוה כהן אביגדור: 70% מהפוגעים בקטינים הם קטינים בעצמם.

נאוה כהן אביגדור: זה נאמר במובלע בדברים של משתתפים אחרים.

נאוה כהן אביגדור: כן, קטינים פוגעים בקטינים, וילדים יכולים להיות כאלה שעושים מעשים מאוד קשים כלפי החברים שלהם.

נאוה כהן אביגדור: לגבי התחום של פגיעות אזרחיות כפי שציינתי – עיקר הפגיעה היא בזירות של ווטסאפ ואינסטרגם.

נאוה כהן אביגדור: אנחנו כמובן נותנים את המענה לפגיעות במרחב המקוון.

נאוה כהן אביגדור: אני לא מתייחסת לפגיעה הפיזית, אבל אני חייבת להגיד שנדמה לי שכולם פה בדיון יסכימו שכל מה שקורה במרחב הפיזי מקבל היום ביטוי גם במרחב המקוון.

נאוה כהן אביגדור: חרם שמתחיל בכיתה עובר גם לקבוצת הווטסאפ הכיתתית, ולכן כמעט ואין מקרים שבהם יש אלימות פיזית במרחב הפיזי ואין לה ביטוי במרחב המקוון, בטח בגילאים האלה.

נירה לאמעי-רכלבסקי: מהו המענה שאתם נותנים לזה?

נאוה כהן אביגדור: קודם כול, בקו הראשון של מוקד 105 יושבים חוקרי רשת שמקבלים את הפניות וממפים אותם.

נאוה כהן אביגדור: הם עברו הכשרה ייעודית לעולמות התוכן האלה.

נאוה כהן אביגדור: ככל שמדובר באירוע חירום, כמובן מטפלים בחירום, אבל כשאנחנו מדברים על הפגיעות האזרחיות זה עובר לדסק השותפויות במוקד, וזה מה שהופך אותו לייחודי בעולם, כי שוטרים ואזרחים יושבים יחד באותו מקום ונותנים מענה מתכלל בהתאמה אישית לכל אירוע ואירוע.

נאוה כהן אביגדור: דסק השותפויות, בהובלת המשרד לביטחון הפנים, כולל נציגות בכירות ממשרד החינוך, ממשרד הרווחה, ממשרד הבריאות, ויש לנו מעטפת של משרד המשפטים.

נאוה כהן אביגדור: ברגע שיש דיווח על אירוע של בריונות ועל אירוע של חרם, כל דסק השותפויות עובר לטיפול באירוע.

נאוה כהן אביגדור: אנחנו יודעים לעבוד בשיתוף פעולה עם מערכת החינוך.

נאוה כהן אביגדור: זאת אומרת, אם צריך לערב את יועצת בית הספר, את המורה - כל הטיפול בתוך הקהילה כהמשך למה שאנחנו מקבלים.

נאוה כהן אביגדור: אנחנו כמובן מדברים עם ההורים שהתקשר, עם הילד.

נאוה כהן אביגדור: אם ילד מספר על חרם שהוא חווה או על בריונות שהוא עובר, מחברים את זה להורים עם המעטפת הראויה.

נאוה כהן אביגדור: בקיצור, אנחנו נותנים גם מענה לפניות אזרחיות.

נאוה כהן אביגדור: חשוב לי שכולם יבינו שכל ילד שחווה מצוקה ברשת, ולא משנה אם זה אזרחי או פלילי, יכול להרים טלפון למוקד 105, וכל הורה, כל אזרח, שחשוף לפגיעה באחר.

נאוה כהן אביגדור: התחלתי להגיד לגבי הנתונים שזה ווטסאפ ואינסטגרם, וזה לא בגלל שזה זירות יותר מסוכנות, זה פשוט בגלל שהילדים נמצאים שם.

נאוה כהן אביגדור: ככל שיש יותר תעבורת רשת בזירות כאלה ואחרות ויש שם יותר ילדים ואנשים, נראה שם יותר פגיעות.

נאוה כהן אביגדור: מבחינת הפניות למוקד בעולמות התוכן האלה של פגיעות אזרחיות - רוב הפניות הן להורים – כ-48%, ולאחר מכן 33% הילדים, הנפגעים, עצמם פונים אלינו.

מיכל שיר סגמן: מאיזה טווח גילאים ילדים פונים?

נאוה כהן אביגדור: אתן לכם בדיוק את הנתונים של פוגעים ונפגעים.

נאוה כהן אביגדור: מבחינת פוגעים, מבחינת מין - 40% זה פוגעות קטינות, ילדות, נערות, ו-60% זה פוגעים בנים, ילדים.

נאוה כהן אביגדור: מבחינת הגילאים של הפוגעים – הגילאים המשמעותיים שפוגעים הם 13 עד 16, אבל, כן, יש לנו גם דיווחים על פוגעים בגילאי 8, ואף פחות, וכמובן עד 18.

נאוה כהן אביגדור: אבל הטווח המשמעותי הוא 13 עד 16 מבחינת הפוגעים.

נאוה כהן אביגדור: מבחינת נפגעים קטינים – טווח הנפגעים, טווח הגילאים המשמעותי, הוא 11 עד 14, כאשר, שוב, יש נפגעים בגילאי 6 ומטה ועד 18, כאשר מבחינת נפגעים יש פה היפוך של המגמה המגדרית.

נאוה כהן אביגדור: 62% זה ילדות ונערות שנפגעות, ו-38% זה ילדים ונערים.

נאוה כהן אביגדור: המטה הלאומי להגנה על ילדים ברשת מכיל אגף אזרחי שעושה פעילויות ברמה הלאומית בתחום של מניעה והסברה.

נאוה כהן אביגדור: יש לנו אתר 105 gov.il - ובו יש הרבה מאוד חומר רלוונטי גם לנושא הדיון, ואפשר להיכנס וללמוד ולקרוא.

נאוה כהן אביגדור: אנחנו מוציאים הודעות לעיתונות ככל שצריך, אנחנו עושים קמפיינים במדיה.

נאוה כהן אביגדור: אנחנו בהחלט מבינים שנושא המניעה והסברה הוא קריטי, ואנחנו עושים שיתופי פעולה עם כל המשרדים שציינתי, ומעבר לזה.

נאוה כהן אביגדור: בפברואר 21' הכרזנו על החודש הלאומי להגנה על ילדים ברשת.

נאוה כהן אביגדור: ברמה העולמית בכל חודש פברואר יש את יום האינטרנט הבטוח הבין-לאומי.

נאוה כהן אביגדור: חשבנו שנכון לתת לכל החודש ביטוי לפגיעות שיש במרחב המקוון.

נאוה כהן אביגדור: לכן, בפברואר 22' הקרוב, אנחנו וכל המשרדים השותפים וגורמים נוספים מתכננים פעילויות לאורך שלם כדי להציף את הנושא למודעות.

נאוה כהן אביגדור: לאור הדיון הזה ומה שעלה פה, וזה עולם תוכן שאנחנו מכירים מדי יום ביומו, לצערי, אנחנו נשקול להציף את הנושא הזה כנושא מוביל בחודש פברואר.

נאוה כהן אביגדור: תודה רבה.

שרן השכל: היא אמרה שכשזה עובר לגבול הפלילי הם מעבירים את זה לחקירת משטרה.

נאוה כהן אביגדור: כל מה שרלוונטי לפגיעות פליליות, אנחנו מטפלים בעבירות מין, הפצת תמונות וסרטונים מיניים, אינוס וירטואלי.

שרן השכל: אני לא יודעת עד כמה אנשים מודעים למוקד הזה.

שירי קניגסברג לוי: כמורה אני מכירה.

נאוה כהן אביגדור: קודם כול, אנחנו מסייעים בהעברת המסרים כמשרד לביטחון הפנים.

נאוה כהן אביגדור: אנחנו עושים, באמת בשיתוף פעולה עם כולם, הרבה מאוד עבודה של הסדרה.

נאוה כהן אביגדור: אבל כל קריאה כזו מוועדות הכנסת השונות לזה שהציבור יכיר את 105 ושיידע שיש לו כתובת 24/7 לעניין הזה.

נירה לאמעי-רכלבסקי: גם מנהלי בתי הספר מחויבים לדווח.

נירה לאמעי-רכלבסקי: יש כאן חוזר מפורט של משרד החינוך שמסביר למנהלים.

נירה לאמעי-רכלבסקי: יש חובה לדווח ברמה מסוימת לפיקוח, אבל ברמות מסוימות גם לעובדץ סוציאלית לחוק הנוער ולמשטרה במקרה קשים של אלימות.

נירה לאמעי-רכלבסקי: לא רק זה, אני מקריאה מתוך החוזר של משרד החינוך עצמו.

שרן השכל: השאלה היא למה המנהלים לא מעבירים את הדברים?

נירה לאמעי-רכלבסקי: אולי כאן זה נתקע כי בחוזר עצמו זה ישנו.

נירה לאמעי-רכלבסקי: קודם כול, לפי חוק העונשין יש חובה לדווח אם נעברת במסגרת חינוכית עבירה בקטין של אלימות או התעללות נפשית.

נירה לאמעי-רכלבסקי: יש כאן גם חוזר מנכ"ל שעושה את המדרג הזה של איפה אתה מדווח למפקח עליך, איפה אתה מדווח כבר למשטרה ולעובדת סוציאלית לחוק הנוער.

נירה לאמעי-רכלבסקי: החוזר הזה כולל הרבה דברים, גם איך מונעים אלימות.

נירה לאמעי-רכלבסקי: השאלה היא האם באמת החוזר הזה מיושם.

נירה לאמעי-רכלבסקי: נאוה, תודה רבה לך.

שירי קניגסברג לוי: אני מקווה שזה לא ישתמע לא טוב, אבל אני חייבת להיות הכי כנה בעולם.

שירי קניגסברג לוי: נשאלה השאלה למה מנהלים לא מדווחים.

שירי קניגסברג לוי: כשהעליתי איזשהו פוסט על מסכת התעללות מאוד קשה שעברה ילדה מאילת, קיבלתי טלפון ממנהל בית הספר שאמר לי: רק אם תסירי את הפוסט אוכל לעזור לה, כי את הורסת לי את שם בית הספר.

שירי קניגסברג לוי: זה לא יאומן.

שירי קניגסברג לוי: ברור שאף אחד לא רוצה שיהיה שם רע לבית הספר שלו, אבל פה הבעיה.

שירי קניגסברג לוי: חלילה, זה לא כולם.

שירי קניגסברג לוי: לכן, אמרתי בהתחלה שצריך להיות מקום שייתן מענה, ולאו דווקא בית הספר.

שירי קניגסברג לוי: אני לאורך כל הדרך וכל הזמן אומרת שהילדים המחרימים נמצאים במצוקה לא פחות, וזה נכון, וזה נכון שהם צריכים תהליך שיקומי.

שירי קניגסברג לוי: אבל על גבם של מי התהליך השיקומי קורה?

שירי קניגסברג לוי: הרי לא נקום מחר בבוקר כשיש פה איזשהו תהליך מטורף.

שירי קניגסברג לוי: הילדים ממשיכים לסבול, מה עושים?

שירי קניגסברג לוי: אני הכי בעד שיקום, אני הראשונה.

שירי קניגסברג לוי: האם אתם יודעים איזה הודעות אני מקבלת מבני נוער?

שירי קניגסברג לוי: לדוגמא, שירי, היום אני מבינה מה עשיתי, היום אני מבינה שהתנהגתי בבריונות.

שירי קניגסברג לוי: תודה לך שאת מעלה את המודעות.

שירי קניגסברג לוי: גננות מתקשרות ואומרות: החלטנו להתערב.

שירי קניגסברג לוי: אין ימי הולדת רק לעשרה ילדים, החלטנו להוציא חוק, למרות שזה לא חוק.

שירי קניגסברג לוי: מנהל בית ספר מאשקלון אומר: שירי, בזכותך כתבתי בתקנון: או יום הולדת בנים.

שירי קניגסברג לוי: כלומר, יש דברים שמדהים לראות אותם, וזה מאוד מרגש.

שירי קניגסברג לוי: אבל שיקום תלמיד זה משהו שהוא כרגע על הגב של התלמיד.

שירי קניגסברג לוי: שלא תטעו לרגע, אני הכי בעד.

שרן השכל: כל הכבוד, ישר כוח.

שרן השכל: תודה רבה.

שרן השכל: חברת הכנסת שירלי פינטו, בבקשה.

שירלי פינטו קדוש: (אומרת דברים בשפת הסימנים, להלן תרגומם: ברשותך, יושבת-הראש, אני רוצה להתייחס לכל נושא החרמות.

שירלי פינטו קדוש: גם אני עברתי את זה.

שירלי פינטו קדוש: זה סוג של מגפה בלתי נשלטת שאנחנו לא מצליחים להתגבר עליה.

שירלי פינטו קדוש: נושא החרמות הוא לא משהו חדש והוא מקבל היום יותר במה ובוסט, גם בזכות הרשתות החברתיות.

שירלי פינטו קדוש: לצערי, החרמות היו נשארות פעם רק בבתי הספר או רק כשהיו מפגשים חברתיים, ובבית היית מרגיש בטוח.

שירלי פינטו קדוש: היום ילדים בבית הם בטלפון ובקבוצות הפייסבוק, והווטסאפ, והילד חווה את החרם הזה לאורך כל שעות היממה.

שירלי פינטו קדוש: היו הרבה סיפורים שהעיפו ילדים מקבוצות או שדיברו עליהם.

שירלי פינטו קדוש: החרם מרגיש הרבה יותר גדול ומועצם.

שירלי פינטו קדוש: אני יכולה לספר את הסיפור שלי כאישה חרשת.

שירלי פינטו קדוש: כשהייתי ילדה קטנה הרבה פעמים אנשים היו שואלים אותי: מה השעה רק בשביל לשמוע את הקול הלא ברור שלי ולצחוק עליי.

שירלי פינטו קדוש: כילדה קטנה זה שרט אותי מבפנים, וזה קורה עד היום.

שירלי פינטו קדוש: זה נושא שלא טופל, לצערי.

שירלי פינטו קדוש: הדרך לטפל בנושא החרמות צריך להגיע גם מהכיוון של החינוך, אבל צריך שיהיו בו כל ההיבטים: ההורים של שני הילדים, והמדינה צריכה לקחת חלק ולהירתם לנושא, וגם הקהל והאנשים שעומדים בצד ושותקים כשהם רואים את החרם והסבל שעובר הילד.

שירלי פינטו קדוש: צריך להסביר לקהל השותק איך לטפל בנושא הזה, איך להתערב ולתמוך באדם שעובר את החרם.

שירלי פינטו קדוש: יש לתת להם כלים למיגור התופעה הזו.

שירלי פינטו קדוש: אני מברכת על קיום הדיון החשוב הזה, ואני מקווה שנצא מפה עם הרבה כלים פרקטיים לצמצום הופעה.

שירלי פינטו קדוש: תודה.

שירלי פינטו קדוש: )

שרן השכל: תודה רבה לחברת הכנסת שירלי פינטו.

מיכל שיר סגמן: יש איזושהי ציפייה מילד שנפגע שיידע לבטא את עצמו.

מיכל שיר סגמן: לילדים שעברו כל סוג של פגיעה, מינית, אלימות, הזנחה או חרם, לא בהכרח יש יכולת או כוחות לבטא את מה שעבר עליהם.

מיכל שיר סגמן: לפה כן נכנס עולם המבוגרים.

מיכל שיר סגמן: שמענו דיווחים שילדים פונים וכו'.

מיכל שיר סגמן: כל הכבוד לילדים שמסוגלים להרים טלפון למוקדי השירות ולהביע את עצמם ולומר שקרה להם משהו.

מיכל שיר סגמן: רוב הילדים שנפגעים לא מסוגלים לעשות את זה.

מיכל שיר סגמן: האחריות שלנו היא לקלוט את זה.

מיכל שיר סגמן: שוב, הכשרות לזיהוי על ידי האנשים שאמונים על ביטחונם.

מיכל שיר סגמן: תודה.

שרן השכל: תודה רבה.

שרן השכל: לירון אשל, היועצת המשפטית של המועצה לשלום הילד, בבקשה.

לירון אשל: תודה, גברתי.

לירון אשל: באמת קשה לדבר אחרי א'.

לירון אשל: א', אתה גיבור ואמיץ ומעורר השראה.

לירון אשל: יש חשיבות לדברים שלך גם כי ילדים אחרים רואים ואולי חוששים לספר את מה שקורה להם, וגם לילדים שעומדים מהצד ועכשיו מבינים מה הם צריכים לעשות ואיך להתערב, וגם כדי שילדים שפוגעים יבינו מהו הנזק שנגרם.

לירון אשל: אנחנו מחזקים אותך.

לירון אשל: כפי שאמרה חברת הכנסת שיר אמרה, כולנו פה.

לירון אשל: הגב שלך, אנחנו הולכים איתך.

לירון אשל: אם מישהו חושב שאפשר בלחיצת כפתור להחזיר את הילדים, שהמציאות שלהם הופסקה, הושהתה, הכי הרבה, והם אלה שישבו בבית חודשים על גבי חודשים, למקום שבו הם היו, אז הוא טועה.

לירון אשל: בלב תקופת הקורונה פגשנו את הילדים ובני הנוער האלה ועשינו הליכי היוועצות.

לירון אשל: הם אמרו שהם נמצאים בחוסר ודאות שמכניסים אותם למקום אפל וקשה שקשה לצאת ממנו.

לירון אשל: יש הרגשה של לבד מאוד גדולה.

לירון אשל: הם אמרו שצריך להעביר להם סדנאות ביתיות, ובתנועות הנוער, שזה בסדר ומותר להרגיש את מה שהם הרגישו.

לירון אשל: הם אמרו, לא אנחנו: התקופה שעברנו מטלטלת עבור כולנו, הרבה תלמידים נכנסו לחרדה ודיכאון.

לירון אשל: צריך לאחות את כל השברים שנוצרו במהלך הקורונה, לתקן או ליצור רשת ביטחון עבורנו.

לירון אשל: יש עלייה מטאורית באחוזים של חרדה ודיכאון, מצבי מצוקה, בקרב ילדים.

לירון אשל: כל הדיונים בהם אנחנו יושבים פה במהלך החודשים האחרונים קשורים זה בזה, והמצוקה הנפשית עוברת ממש כחוט השני.

לירון אשל: לא צריך ליצור תוכנית עבודה יש מאין.

לירון אשל: בתקופת הקורונה מנכ"לית המועצה לשלום הילד, יחד עם נציגת משרד המשפטים, מיכל גולד, ישבו והוקם שולחן בין-מגזרי לילדים ונוער בתקופת הקורונה.

לירון אשל: היו שם הליכי היוועצות עם כ-500 אנשים.

לירון אשל: כל משרדי הממשלה ישבו שם, נציגי הורים, נציגי תלמידים, וכולם השמיעו את קולם.

לירון אשל: נוצר מסמך של המלצות, אני קוראת לזה תוכנית הבראה, שמתייחס לכל ההיבטים האלה: למשל, איתור ברמה בית ספרית של מצבי מצוקה וטיפול בהם, עיבוי מערכות תמיכה, פיתוח כלים לחוסן נפשי, בדיקה עקבית של מצב הילדים, הרחבת מענים לא פורמליים.

לירון אשל: ילדים משתוקקים שיהיו להם מקומות משמעותיים להיות בהם אחר הצוהריים.

לירון אשל: באחד מהליכי ההיוועצות שעשינו עם בני נוער, הם אמרו לנו: אנחנו לא צריכים להגיע לקצה כדי שיהיה לנו מקום ללכת אחר הצוהריים שבו תהיה לנו איזושהי פעילות.

לירון אשל: אנחנו צריכים לבקש עזרה, אנחנו צרכים את העזרה הזו כבר בשלבים הראשונים.

לירון אשל: ליווי של ילדים ממש ברמת 360 והנגשה לילדים למוקדי סיוע ועזרה – למי הם יכולים לפנות, איך לפתוח להם את הילד מול גורמים משמעותיים שיבואו ויספרו.

לירון אשל: המחקרים אומרים שכשילד נמצא במצוקה, הוא משתף גורם משמעותי.

לירון אשל: איך אנחנו, איך הגורמים בבית הספר, הופכים לגורמים כאלה משמעותיים.

לירון אשל: חלק מהדברים המאוד משמעותיים שהילדים אמרו זה למרות שאנחנו עכשיו בדור של הרשת, בדור המקוון, ואולי טועים לחשוב שהם היו רוצים לקבל כל מיני כלים והכוונות ברשת, כולם אמרו, כמעט פה אחד: אנחנו רוצים לפגוש פנים מול פנים גורם משמעותי שיושיט לנו יד.

לירון אשל: אני חושבת שזו המשמעות.

לירון אשל: יש מסמך רווי המלצות שנעשה כבר בתקופת הקורונה, וטוב שיישמו את אותו מסמך הלכה למעשה לפני שנגיע לדיון המצוקתי הבא.

לירון אשל: תודה.

שרן השכל: תודה רבה על הדברים.

שרן השכל: אני רוצה לסכם את הדיון.

שרן השכל: קודם כול, אני רוצה להודות לכל מי שהגיע ולקח חלק בדיון הכול כך חשוב הזה.

שרן השכל: ראשית, המחסור בפסיכולוגים והמחסור החמור בטיפול יוצר משבר בקרב ילדים ובני נוער.

שרן השכל: אנחנו חייבים לראות איך אנחנו מטפלים במשבר הזה.

שרן השכל: זו לא פעם ראשונה שאנחנו מדברים על זה בוועדה.

שרן השכל: אני מבקשת נתונים ממשרד החינוך על שלושת השנים האחרונים, על תקנים מול איוש של פסיכולוגים במערכת החינוך.

שרן השכל: אני רוצה גם נתונים על שכר הפסיכולוגים בשלוש השנים האחרונות.

שרן השכל: זו תשובה שביקשנו ממשרד האוצר באחד הדיונים הראשונים שקיימים.

שרן השכל: אני רוצה לוודא היכן היא נמצאת מול החוזה שאמור להיחתם מולם.

שרן השכל: הוועדה קובעת כי נדרשת תוכנית לאומית למיגור האלימות והחרם בקרב ילדים ובני נוער - אין דרך אחרת להימנע מזה.

שרן השכל: יש לשלב בתוכנית הלימודים מערך למודעות לילדים עם מוגבלויות או מחלות ושילובם וקבלתם בבתי הספר, חינוך לסובלנות, כמו שחזרנו ונאמר פה מספר פעמים בוועדה.

שרן השכל: הוועדה רואה בחיוב את הקמת הצוות במשרד החינוך ומבקשת שיגיעו לוועדה להציג את תוכנית משרד החינוך למיגור האלימות.

שרן השכל: אנחנו שמחים שמשרד החינוך לקח את זה ברצינות ומקיים כרגע דיונים על תוכנית.

שרן השכל: אנחנו מבקשים שהם יגיעו להציג את התוכנית בהקדם פה בוועדה.

שרן השכל: הוועדה דורשת ממשרד החינוך נוהל הרחקה או טיפול בילדים בריונים.

שרן השכל: אנחנו חייבים לדעת שיש נוהל כזה ומה הנוהל הזה.

שרן השכל: אין בעיה שיהיה שיקול דעת למנהל אם הדבר נעשה שלא במודעות, אבל אנחנו חייבים לטפל בזה.

שרן השכל: יתרה מזאת, עבודה מול ההורים שלהם כי אנחנו מבינים שזה מקור הבעיה.

שרן השכל: אני לא יודעת אם יהיה סוג של סנקציות או טיפול או הגעה לפסיכולוג הבית ספרי, אפילו של ההורה עצמו, אבל נדרש פה סוג של טיפול.

שרן השכל: לכן, הוועדה דורשת לקבל נתונים: קודם כול, כמה מנהלים דיווחו על אירועים כאלה למשרד החינוך.

שרן השכל: כי אם יש נוהל בתקנון, כפי שהיועצת המשפטית אמרה, לא יכול להיות שיש אפס מקרים שדווחו מהמנהלים למשרד החינוך.

נירה לאמעי-רכלבסקי: יש נוהל על השעיה ונוהל על - - -

שרן השכל: אנחנו מבקשים לקבל מספרים על כמה מקרים דווחו, כמה מקרים על פי נוהל השעיה יושמו בפועל, כמה ילדים הורחקו מבתי הספר, כמה תלונות הגיעו למנהלים ולמשרד החינוך, כמה מקרי אלימות היו.

שרן השכל: יכול להיות שהתלונות וההרחקות שהגיעו הם לא בהכרח מקרי אלימות – שיפרטו לנו כמה מקרי אלימות.

נירה לאמעי-רכלבסקי: אם כי הדרך לדבר גם על חרמות.

שרן השכל: בדיוק.

שרן השכל: וכן, כמה ילדים הועברו מבית הספר שלהם לבית ספר אחר.

שרן השכל: אנחנו רוצים לראות מספרים, ואם אפשר, גם חלוקה לערים מבחינה זו.

שרן השכל: אנחנו רוצים לקבל נוהל מפורט על הדיווח מהתלמיד למורה, למנהל ולמשרד החינוך או משטרה או הורים, כי אנחנו מבינים שמשהו בשרשרת פה לא קורה.

שרן השכל: מישהו מנתק את זה - המורה או המנהל.

שרן השכל: יש נוהל והשאלה היא איך הוא מיושם.

שרן השכל: , האם זה מועבר למנהלים.

שרן השכל: במידה ולא, להוציא מייד מכתב ממשרד החינוך לכל מנהלי בתי הספר עם נוהל הדיווח וחובת הדיווח למשרד החינוך וחובת הדיווח להורי.

שרן השכל: לא יכול להיות שמתקיים מצב כזה שהמורים והמנהלים יודעים ומשרד החינוך לא דיווח – כאילו אפס מקרים.

שרן השכל: אנחנו מבקשים סקר ניטור אלימות של משרד החינוך, שטרם פורסם, וכבר לא פורסם כמה שנים, כנראה על ידי הקודם במשרד החינוך, ולכן אני מבקשת באופן דחוף את סקר ניטור האלימות של משרד החינוך.

שרן השכל: אני גם מבקשת לקבל דיווח ממשרד החינוך לגבי נוהל העברה מיידי של תלמיד למסגרת חדשה.

שרן השכל: אין לי ספק שיש המון ילדים שעברו שיימינג, חרמות, על ידי שכבה שלמה, לא יחזרו לבית הספר שלהם.

שרן השכל: הם מבקשים לעבור לבית ספר אחר.

שרן השכל: איך יכול להיות שילד יושב בבית שלושה שבועות וממתין למסגרת חדשה?

שרן השכל: אני מבקשת ממשרד החינוך להעביר לנו את הנוהל, כיצד הוא מתקיים.

שרן השכל: כמה זמן לוקח ליישם אותו?

שרן השכל: לא מקובל שהילד הנפגע ייפגע פעמים ויישב בבית.

שרן השכל: דבר אחרון, יש חובה להעלות את המודעות למוקד 105 לבריונות ברשת וחרמות.

שרן השכל: אם אנחנו, חברי הכנסת, לא ידענו, כנראה שגם ילדים ותלמידים.

שרן השכל: הוועדה מבקשת שמשרד החינוך יעביר למנהלי בתי הספר מכתב עם מידע על המוקד, ובקשה שכל המורים יעבירו את המידע הזה לתלמידים בכיתות כדי שיידעו שיש להם כתובת ומקום לפנות.

שרן השכל: לא יכול להיות שאנשים פרטיים עושים מצוות ופשוט מצילים את הילדים האלה, כאשר יש אפשרות לסייע להם גם דרך המשטרה במקרי אלימות קשים ובבריונות ברשת.

שרן השכל: הדבר הזה חייב להיות ידוע ולהגיע לתלמידים עצמם – זו גם דרישת הוועדה.

שרן השכל: אני רוצה להודות ברמה האישית לילדים המדהימים שהגיעו לפה.

שרן השכל: ל-א' המקסים שהגיע עד לירושלים.

שרן השכל: א', תודה רבה על כך ששיתפת אותנו, תודה לך על האומץ.

שרן השכל: אנחנו נעשה כל מה שאנחנו יכולים כדי לעזור לך להיקלט במסגרת חדשה וראויה לילד חכם ונבון כמוך .

שרן השכל: אני רוצה להודות לשירי ולחן על העבודה המדהימה שהן עושות - באמת ישר כוח.

שרן השכל: זו עבודה של צדיקים ומלאכים, אין מילים אחרות.

שרן השכל: אנחנו נקיים דיון המשך עם המסקנות ועם הנתונים שמשרד החינוך יעביר לנו.

שרן השכל: תודה רבה לכם, הישיבה נעולה.