ועדת החינוך, התרבות והספורט, כנסת 24, פרוטוקול מספר 33, 2021-10-19 00:00

שרן השכל: צוהריים טובים לכולם, אני פותחת את ישיבת הוועדה בעניין חינוך ושימור היסטוריה, תרבות ומורשת של עולים.

שרן השכל: אציין שאנחנו התכוונו לקיים לכבוד יום העלייה דיון מיוחד בנוכחות שרת העלייה והקליטה.

שרן השכל: כיוון שהיא לא הייתה יכולה להגיע נאצלנו לבטל את הדיון, אבל החלטנו בכל זאת לקיים את הדיון החשוב הזה בעניין שימור תרבות ומורשת שעולה לא פעם אחת.

שרן השכל: אני חושבת שחלק מהמאבק שהופך להיות יותר ויותר פוליטי וקולני – נקרא לזה מין מאבק עדתי, בדור שלנו שהוא דור שהוא כולו כבר חצי-חצי, אחרי שכבר הדור הצעיר נטמע ודובר את השפה, ובאמת עבר המון אתגרים, אך אנחנו נמצאים באמת במקום אחר.

שרן השכל: אבל חלק מהיכולת לשים מאחור ולדחוק הצידה את אלה שכל פעם מנסים להוציא את אותו שד עדתי מהבקבוק, הוא באמת היכולת שכל אחד יוכל לשמר את אותה המורשת וההיסטוריה והתרבות שקרובה לליבו, שממנה הוא מגיע, וליצור נקודות שבהן הוא גאה, והוא כל כך גאה שהוא מוציא את זה החוצה ומפיץ את זה ומלמד את הסביבה שלו.

שרן השכל: הדבר החשוב הזה מתבטא בעיקר כמובן במשרד החינוך ששם, אני חושבת, יש לנו פער בין מה שלומדים מבחינה היסטורית לפי הספר לקראת הבגרויות, לבין החינוך לא רק לשימור התרבות והמורשת אלא גם היכולת של אותם תלמידים וילדים להיות כל כך גאים בהם – סיפורי הגבורה, סיפורי התרבות, אמנות, יצירה, מוזיקה – דברים כאלה שיכולים לרומם אותם וליצור אצלם תחושת גאווה.

שרן השכל: אני חושבת שזה חלק חשוב ביכולת שלנו להתפתח כחברה ולשמר את הדברים, את ההיסטוריה, המורשת והתרבות שלנו, להיות גאים בהם.

שרן השכל: אני שמחה לפתוח את הדיון היום.

שרן השכל: קודם אתן זכות דיבור לחברי הכנסת שהגיעו לדיון.

שרן השכל: לאחר מכן אשמח לשמוע את משרד החינוך לגבי איזה תוכניות נכנסו בשנים האחרונות וכיצד הן מיושמות, בעיקר בעניין של חינוך ושימור תרבות ומורשת של עולים במדינת ישראל.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אני מברכת על הדיון הבאמת חשוב, למרות שזה קצת באיחור, שבוע אחרי המועד שציינו את יום העלייה.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: זה באמת נס שמערכת החינוך כולה מקדישה שבוע שלם בכל מוסדות החינוך, ובמהלך שבוע שלם מלמדים על העליות ועל תרומתה של העלייה לצמיחה ופיתוח מדינת ישראל.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: לאחרונה אנחנו לומדים גם על חג הסיגד של העדה האתיופית.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אנחנו התחלנו לחגוג נובי גוד – שזה החג המסורתי שכל יוצאי ברית המועצות מאוד אוהבים.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: זה חג שלא קשור לשום דת ואין לו רקע דתי.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: זה באמת חג שהיה חילוני-משפחתי-אזרחי, אבל הוא קרוב לליבם של כל יוצאי ברית המועצות.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אני שמחה מאוד שפה בישראל הכירו באפשרות לקחת יום בחירה ויום חופש ב-31 בדצמבר – 1 בינואר.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אני שמחה שמכבדים גם את המסורת של יוצאי ברית המועצות.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אני רוצה לציין שאני מורה להיסטוריה.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: לימדתי היסטוריה של עם ישראל, יש לי תואר ראשון ושני בהיסטוריה של עם ישראל.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אני מכירה טוב טוב את ספרי הלימוד.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: כשאנחנו מלמדים על שואה ועל מאורעות של מלחמת העולם השנייה אנחנו לא רואים בספרי הלימוד את תרומתם של החיילים הסובייטים בניצחון על גרמניה הנאצית.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: בצבא האדום נלחמו אלפי יהודים – חיילים וקצינים שהיו יהודים בלאום ותרמו, היו גיבורים ועשו מעשי גבורה אמיצים, והם לא מוזכרים בספרי הלימוד של מערכת החינוך.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אני מבקשת שכן נשים לב ונוסיף לספרי הלימוד של מערכת החינוך בישראל את תרומתם של היהודים ממוצא סובייטי.

יהודית גידלי: יש חוק של ציון יום הניצחון על גרמניה הנאצית.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אבל עדיין במערכת החינוך לא מציינים את זה מספיק.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: יש רשויות מסוימות שכן עושות טקס, אבל זה עדיין חסר בספרי הלימוד במערכת החינוך.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: יש טקס מיוחד במיוחד בערים ורשויות שיש מישהו בשלטון המקומי או סגן ראש העיר מברית המועצות לשעבר, או איפה שיש ריכוז של אוכלוסייה של וטראנים – זה אנשים שהשתתפו באותה מלחמה.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: כל שנה הם פחות ופחות, הם כבר עוזבים והולכים לעולמם, אבל חשוב לשמור את המורשת.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אני מגיעה מכרמיאל.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: בתפקידי הקודם כסגנית ממלאת מקום ראש העיר מאוד מאוד שמרנו.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: עוד לפני הוקם מוזיאון לגבורה יהודית.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אספנו כל מיני תעודות על מעשי גבורה עם סיפורים אישיים של יהודים שלא נולדו בארץ, אבל שנלחמו והשתתפו בברית המועצות במלחמת העולם השנייה, ותרומתם לניצחון על הנאצים היא גדולה.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: חשוב גם להעביר את זה לדור הבא ולשמור על הזיכרון.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: בכלל, בכרמיאל, למשל – נהוג לעודד התכנסות של העולים לפי ארצות מוצא.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: יש מועדונים שונים לעולים שעדיין ממשיכים לחגוג את החגים המסורתיים.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: למשל, היום לרגל יום העלייה חוגגים, עושים מופע ענקית לעדה הקווקזית.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: ביום שבת, במוצ"ש יש חגיגה קובנית שמתכנסים כל יוצאי אמריקה הלטינית.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: זה נותן לעולים שגם כך מרגישים שעקרו אותם ממולדתם, הם מגיעים לארץ ישראל והם גאים שהם יהודים וגרים בארץ שהיא שייכות ליהודים, אבל כשיש משהו שקשור לתרבות ומנהגים שהם גדלו עליהם זה מחמם אותם, מחזק אותם ונותן להם יותר ביטחון.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אפשר להשתלב בחברה הישראלית, אבל גם במקביל לשמור על מנהגים של ארץ המוצא.

שרן השכל: תודה רבה לך, חברת הכנסת.

שרן השכל: תודה על הדברים החשובים.

שרן השכל: לא ידעתי שהיית מורה להיסטוריה, אז הדיון הזה הוא בהחלט על אחת כמה וכמה קרוב לליבך.

שרן השכל: אשמח אם נשמע את משרד החינוך שייתן לנו סקירה על מה שנעשה ואיפה אנחנו נמצאים בשמירה על המורשת והתרבות בכל מה שקשור למערכת החינוך.

יובל אוליבסטון: צוהריים טובים, אני ראש אגף מורשת במשרד החינוך.

יובל אוליבסטון: אני אשמח להראות מצגת.

יובל אוליבסטון: (מוצגת מצגת) אומר כמה מילות הקדמה.

יובל אוליבסטון: בכל שנה מגיעים לבתי הספר בארץ תלמידים רבים מתוך ממוצע של משהו כמו 22 אלף עולים שעולים בכל שנה מ-84 מדינות, פחות או יותר, ומצטרפים לכלל תלמידי ישראל שבסופו של דבר רובם הגדול מגיעים עם משפחות ממקומות שונים ברחבי העולם.

יובל אוליבסטון: מטרת מערכת החינוך או בעיקר תחומי דעת של הומניסטיקה, זהות ושייכות – בכלל הגילאים, מכיתה א' עד כיתה יב' היא בעצם לטפח את הזהות של התלמידים בבתי הספר.

יובל אוליבסטון: אנחנו עושים את זה בשלושה מעגלים נפרדים: ראשית יש מעגל רחב, מעגל גדול של זהות אוניברסלית שעוסק בערכים אוניברסליים גדולים.

יובל אוליבסטון: יש מעגל שעוסק בזהות לאומית – מערכים יהודיים וישראליים, ויש מעגל שעוסק בזהות פרטיקולרית קהילתית.

יובל אוליבסטון: הוא עוסק בערכים גם של קהילת בית הספר וגם של קהילת התלמידים – כל אחד ממקום מוצאו.

יובל אוליבסטון: בעצם כל תוכניות הלימודים במקצועות של זהות ושייכות נותנים מענה לכל המעגלים האלה גם יחד, מתוך רצון לחבר את התלמידים לעולם הגדול, למדינה, לערכים שלה, וגם כמובן לבית שלהם ולזהות הפרטית שלהם.

שרן השכל: עד שתעלה המצגת אני אתן למ.מ.מ לתאר את המחקר שהם עשו על שילוב מורשת קהילות ישראל בתפוצות.

אתי וייסבליי: אנחנו בדקנו את השילוב של מורשת קהילות ישראל בתפוצות במערכת החינוך באמצעות משרד החינוך ואני חושבת שנכון יותר שהם ירחיבו על הדברים שהם עושים.

אתי וייסבליי: אני רק אתן את המסגרת הכללית.

אתי וייסבליי: אגף מורשת שיובל אולינסטון מגיע ממנו הוא הגורם העיקרי במשרד החינוך שאחראי על שילוב מורשת של מגזרים שונים באוכלוסייה בישראל, כולל מורשת קהילות ישראל בתוך הלימודים בתחומי הדעת השונים במערכת החינוך.

אתי וייסבליי: הנושא הזה משתלב בהרבה מאוד תחומים, כולל היסטוריה, אזרחות, ספרות, תרבות יהודית-ישראלית – שזה מקצוע שנלמד בחינוך היסודי ובחטיבת הביניים – חלקם מקצועות חובה, אחרים – מקצועות העשרה.

אתי וייסבליי: בשנים האחרונות, בעקבות גם ועד ביטון שהייתה נעשו הרבה מהלכים בהקשר הזה של שילוב יותר ויותר תכנים.

אתי וייסבליי: היבט אחר שצריך להתייחס אליו בנושא הזה זה כמו שנאמר פה – ציון ימים מיוחדים במערכת החינוך, שיש ארבעה ימים שנקבעו לפי חוק – חוק יום העלייה, חג הסיגד, יום הניצחון על גרמניה הנאצית, ויום היציאה והגירוש של היהודים מארצות ערב ומאיראן.

אתי וייסבליי: בכל אחד מהם נקבע שיתקיימו פעילויות במערכת החינוך.

אתי וייסבליי: כל אחד מהחוקים יש סעיף שקובע שבמערכת החינוך יציינו את הנושא הזה.

אתי וייסבליי: ראינו שאין מדיניות אחידה בנושא הזה.

אתי וייסבליי: לפעמים יוצא חוזר מנכ"ל בכל שנה – למשל, בנושא של יום העלייה שמצויין באמת בצורה רחבה, בנושאים אחרים פחות – ובעצם אלה דברים שנתונים יותר ליוזמות של מנהלי תחומי הדעת בבתי הספר- כל אחד עושה מה שמתאים לו ואין משהו אחיד בנושא.

יובל אוליבסטון: אלה תחומי הדעת שאני רוצה להתייחס אליהם שהם בעצם הזהות והשייכות בהם עוסקם בתחומים הללו.

יובל אוליבסטון: חשוב לי לומר ולדייק את מה שנאמר כאן קודם – בכל אחד מהם יש דברים שהם חובה ויש דברים שהם בחירה.

יובל אוליבסטון: תכניות הלימודים הם בגדול חובה בבתי הספר, יש תכנים שנלמדים באופן חובה – כמו, לדוגמה, בכיתה יא' ו-יב' בהיסטוריה יש שיעורים שעוסקים ממש בנושאים שדיברת עליהם – בנושא ברברוסה, קרבות המפנה בימי מלחמת העולם השנייה, מידווי, אל עלמיין ובסטלינגרד ובשיח הספציפי של הלוחמים בברית המועצות.

שרן השכל: אלה לימודי חובה?

יובל אוליבסטון: חובה בהיסטוריה בחטיבה העליונה.

שרן השכל: שנלמדים בעצם בשגרה.

יובל אוליבסטון: נכון.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: באיזו כיתה?

יובל אוליבסטון: יא' או יב'.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: ולא כל הילדים צריכים, לא כולם לומדים היסטוריה בכיתה יא' –יב'.

יובל אוליבסטון: אני אתקן – כל תלמידי ישראל לומדים היסטוריה בשתי יחידות לימוד.

יובל אוליבסטון: במסגרת שתי יחידות לימוד – זה חומר חובה.

יובל אוליבסטון: אם עושים את זה בכיתה יא' או יב' – זה תלוי בבית הספר, אבל בכל מקרה זה חומר לימוד חובה לבגרות לכל תלמידי המגזר היהודי.

יבגני סובה: זה בעקבות החוק – יום ציון הניצחון על הנאצים משנת 2017?

יובל אוליבסטון: זה נכנס לתוכנית הלימודים עוד לפני, לדעתי.

יובל אוליבסטון: זה חומר שהוא חלק מתוכנית הלימודים.

יובל אוליבסטון: הוא לא קשור לציון היום.

יובל אוליבסטון: ציון היום זה נושא אחר.

יבגני סובה: בחוק יום ציון הניצחון על הנאצים צוין שהנושא הזה צריך לעלות לפחות פעם בשנה – גם במוסדות החינוך וגם במחנות צה"ל.

יבגני סובה: מן הסתם אם תלמיד תיכון יודע מה זה 9 במאי, אז גם כהוא יגיע לשיעור כזה או אחר במחנות צה"ל, בשירות הצבאי, אז הוא יידע מהתיכון.

יבגני סובה: אז אם אתה אומר שזה לפני - אז

שרן השכל: מה התכנים?

שרן השכל: אני רוצה לעבור על זה: מבצע ברברוסה - - -

יובל אוליבסטון: מבצע ברברוסה, הטבח ביהודי ברית המועצות, קרבות המפנה במלחמת העולם השנייה, מידווי אל עלמיין וסטאלינגרד.

יובל אוליבסטון: חלקם קשורים לעלייה מרוסיה וחלקם – לא.

יבגני סובה: אפרופו הוויכוח שלנו אתמול על באבי יאר.

יבגני סובה: הוויכוח שלנו.

יבגני סובה: צר לי שזה התגלגל לזה.

יובל אוליבסטון: אני מדגיש ואומר שכל מה שאני אומר זה חוץ מהציון השנתי.

יובל אוליבסטון: בנוסף לזה – יש יחידה של לימודים לבגרות שהיא חובה לכולם.

יובל אוליבסטון: אני הבאתי פה הדגמה מתוך תוכנית לימודים אחת בלבד.

יובל אוליבסטון: יש הרבה תוכניות כאלה.

יובל אוליבסטון: ושם כתוב את ההסבר הבא שמסביר בעצם מה המטרה של תוכנית הלימודים.

יובל אוליבסטון: התוכנית בעצם מנסה לענות על צורך ייחודי לתלמידי בתי הספר.

יובל אוליבסטון: הם באים מבתים בעלי מגוון זהויות ומתוך מגוון מורשות וקהילות בארץ ובתפוצות, והתוכנית רואה לנגד עיניה את מגוון הזהויות של תלמידי מערכת החינוך הממלכתית על פני כל הרצף, ומבקשת לתת ביטוי ומענה הולם תוך חידוד להיכרות ודיאלוג מכבד וסבלני בין זהויות ותרבויות שונות.

יובל אוליבסטון: גם להכיר את העולמות של שאר התלמידים וגם להתעמק בעולם התוכן עם העולם שלנו.

יובל אוליבסטון: עכשיו אני רוצה להתחיל לפרוס.

יובל אוליבסטון: יש לי פה המון חומרים, לא ניכנס לכולם כי התחומים האלה פרוסים על פני 12 שנים במגוון של תחומים ומקצועות, ובכל אחד ואחד מכם הבאתי פה רשימה גם של תכנים שכתובים בתוכניות וגם אתרים וכל מיני פעילויות שאפשר להעביר אותן.

יובל אוליבסטון: אני אתן דוגמה של אחת או שתיים מכל שקף כדי לתת תחושה, אבל בסופו של דבר התכנים האלה כתובים בתוכניות וגם אתרים וכל מיני פעילויות שהפקנו.

יובל אוליבסטון: אני אתן דוגמה של אחת או שתיים כדי לתת תחושה של מה שקורה.

יובל אוליבסטון: אבל בסופו של דבר התכנים האלה פרוסים על כל מגוון המורשות והקהילות, ומותאמים לכל שכבות הגיל – מא' ועד יב', ברשימה של המקצועות שציינתי קודם.

יובל אוליבסטון: זו דוגמה של תוכנית בשפה עברית ביסודי – זה מקצוע מאוד זהותי, שפת אם, כמובן.

יובל אוליבסטון: אם תוכל לפתוח את הקישור לדוגמה שלמטה – אז הוא כלי למורים ביסודי איך הם מתחברים לתלמידים שמגיעים, עולים חדשים, כלי שבעצם נותן להם - - -

יבגני סובה: תמיד סקרן אותי לדעת איך אתם בוחרים בתמונות – זה מהסטוקים?

יבגני סובה: מהקשר המשפחתי?

יובל אוליבסטון: אתה רוצה שננהל שיחה על עיצוב מצגות?

יבגני סובה: זה מדע בפני עצמו.

יובל אוליבסטון: השאלון הזה הוא שאלון שבא לתת למורים איך לגשת לתלמידים ששפת האם שלהם אינה עברית, ולהעביר את היכולת של לדבר, ושל השפה, וגם להכיר את עולם המושגים ממנה הם באו ושהם ירגישו חלק מהכיתה.

יובל אוליבסטון: שישתפו מאיפה הם הגיעו, וכו'.

יובל אוליבסטון: זה כלי אחד שאפשר להשתמש בו.

יובל אוליבסטון: נחזור למצגת.

יובל אוליבסטון: המקצוע הבא – תרבות יהודית ישראלית.

יובל אוליבסטון: כאמור, ביסודי זה עוסק בנושאים כמו חוק השבות, קיבוץ גלויות, המעבר מתפיסת כור היתוך לרב תרבותיות ושיח בנושא הזה, סיפור המאבק לשחרור יהודי ברית המועצות, עמיות יהודית בארץ ובתפוצות והיכרות עם קהילות שונות.

יובל אוליבסטון: אתן דוגמה אחת – זה אתר מאוד מעניין שהקמנו בשנתיים האחרונות יחד עם שותפים נוספים, שעושה היכרות עם כל המועדים או חלק מהמועדים שנמצאים אצל כל אחת ואחת מהעדות.

יובל אוליבסטון: יש רשימה של מועדים – כל מועד יש הסבר מה הוא, מתי הוא חל, איך חוגגים אותו באותה עדה, וכך יש איזה יומן שנוצר לכל מורה שמשתתף, והוא יכול להכיר את החגים שהוא לא מכיר, באופן אישי, וללמד עליהם בכיתה.

שרן השכל: כמה מורים משתמשים בזה וממש חוגגים - - -

יובל אוליבסטון: זו שאלה מצוינת.

יובל אוליבסטון: השקפים עוסקים בתוכנית החובה – משמשים את כולם.

יובל אוליבסטון: זאת אומרת, אנחנו לא בודקים בפיקוח כל כיתה מה לומדים בה, באופן מלא, אבל באופן עקרוני כשאנחנו מפתחים – זה התפקיד שלנו, אז כמובן בבגרויות זה נבדק ובשאר המקומות זה נבדק על ידי הדרכה בבתי הספר.

יובל אוליבסטון: כל המורים מלמדים את תחומי הדעת של החובה.

יובל אוליבסטון: הדברים שהם רשות, שהם בחירה – אנחנו לא בודקים עד כמה משתמשים בזה.

יובל אוליבסטון: אנחנו מפיקים את זה למורים, משווקים את זה, עוברים ומדריכים על זה, אבל לא יודעים בדיוק להגיד מה כמות השימוש בדברים של החובה.

יובל אוליבסטון: נמשיך הלאה.

יובל אוליבסטון: נושא נוסף הוא מולדת חברה ואזרחות, הוא נלמד ביסודי.

יובל אוליבסטון: גם פה יש המון המון תכנים.

יובל אוליבסטון: סיפורים שמייצגים את תולדות היישוב בארץ ישראל, עליות לאורך הזמן, חג הסיגד, עליית יהודי אתיופיה, ההעפלה, וכו' וכו'.

יובל אוליבסטון: נעבור לתכנית הבאה של המוזיקה – שיר של יום.

יובל אוליבסטון: זו תוכנית מאוד מאוד מעניינת.

יובל אוליבסטון: שוב, בתי הספר שבוחרים – משתמשים.

יובל אוליבסטון: זה מאגר של 500 שירים שמשתמשים בהם במשך השנה.

יובל אוליבסטון: מדובר על פתיחה של יום בשיר.

יובל אוליבסטון: כל יום נפתח בשיר מיוחד.

יובל אוליבסטון: יש רשימה ארוכה של שירים פה, כל אחד קשור לתרבות אחרת, לעלייה אחרת .

יובל אוליבסטון: יש אתר שמלווה את התוכנית.

יובל אוליבסטון: המורה מלמדת את השיר, שרה אותו עם התלמידים.

שרן השכל: אשמח אם תעביר לנו את השירים, זה יהיה נחמד.

יבגני סובה: בבריטניה זה חובה.

יבגני סובה: כל הטאלנטים שם שנולדים – מגיל צעיר מלמדים אותם לשיר.

יובל אוליבסטון: אז פה הדגש הוא פחות על לדעת את התווים אלא לדעת את המשמעות של השיר, מאיפה העולים הגיעו, מה עשו אתם.

יובל אוליבסטון: יש רשימה ארוכה של שירים ולומדים את המשמעות שלהם וכו'.

יובל אוליבסטון: השקף הזה – המשמעות של התמונה זה שפה משותפת, כמו שאתם רואים.

יובל אוליבסטון: תוכנית לימודים בתרבות ישראלית.

יובל אוליבסטון: יש לנו כ-15 שיעורים שעוסקים בהיכרות עם תרבויות שונות בעולם, קהילות שונות של יהודים ברחבי העולם – במקרה הספציפי כאן:

יובל אוליבסטון: פסח קהילת רומא, אבל יש כל מיני קהילות שונות - --

יבגני סובה: מה זאת אומרת 26 יחידות שונות?

יובל אוליבסטון: כל יחידה היא משהו כמו 4-3 שיעורים.

יבגני סובה: זה המון.

יובל אוליבסטון: נכון.

יובל אוליבסטון: זה נלמד ביסודי כין בכיתה ג' ל-ו', וכל בית ספר – לפי מי התלמידים שנמצאים בכיתה, בוחר מה ללמד וזה בעצם מתחבר לקהילות שונות.

יובל אוליבסטון: יש הסבר על הקהילה ותוכן לימודי שקשור למקצוע.

יבגני סובה: והמורה בוחר בהתאם למה?

יובל אוליבסטון: ההנחיה היא בעצם להכיר את תלמידי הכיתה ולבחור לפי זה איזה חומר ללמד.

יבגני סובה: כלומר – אם יש בכיתה משפחות של עולים ממקום מסוים – המורה יכול לבחור ולתת קצת יותר על ה - - -

יובל אוליבסטון: נכון.

יבגני סובה: כלומר, למורה יש חופש פעולה בנושא הזה.

יובל אוליבסטון: אין לו חובה איזו קהילה לבחור, יש לו חובה ללמד עמיות.

יובל אוליבסטון: השקף הבא מפרט על עוד תוכניות יחודיות שיש ביסודי.

יובל אוליבסטון: שוב, זה רק יסודי בינתיים.

יובל אוליבסטון: אני לא נכנס לקישורים אבל כאן יש תוכנית מאוד יפה – מגיע פייטן לגן או לבית הספר, מלמד את הילדים או התלמידים איזה פיוט, שר איתם את הפיוט ואז הם לומים את המשמעות של הפיוט, מאיפה הוא הגיע, וכו'.

יובל אוליבסטון: הקשר הרב דורי – פעילות מאוד יפה שעושים יחד עם בית התפוצות שנקרא מוזיאון אנו – זה מאוד נפוץ.

יובל אוליבסטון: בעצם מתלווים למבוגרים בקהילתם, לעתים זה משפחה ולעתים לא משפחה.

יובל אוליבסטון: מנחים אותם בשימוש במחשב ולומדים אתם על הקהילה שממנה באו.

יובל אוליבסטון: מכינים עץ משפחתי יחד אתם, ויש ארכיון מאוד מאוד גדול על התוצרים האלה.

שרן השכל: כמה אחוזים מתלמידי ישראל מגיעים לשם?

יובל אוליבסטון: אני לא יודע לשלוף את הנתון מהשרוול.

יובל אוליבסטון: אוכל לבדוק ולחזור עם הנתון מאוחר יותר.

יבגני סובה: המוזיאון רק נפתח לא מזמן.

יובל אוליבסטון: המוזיאון הוא מוזיאון ותיק.

יבגני סובה: אבל השינוי שהוא עבר הוא חדש.

יובל אוליבסטון: זה לא קשור, התוכנית היא ותיקה – לפחות 6-5 שנים.

יובל אוליבסטון: במקצוע ההיסטוריה בחינוך הממלכתי, כמו שאתם רואים יש לא מעט תכנים – גם על אנטישמיות, גם על המהפכה האמריקאית, על גלי עלייה שונים.

יובל אוליבסטון: מדובר על עליות גם מימי הביניים.

יובל אוליבסטון: בתיכון זה שתי יחידות, בחטיבת הביניים זה הכנה לקראת זה, אלה התכנים שלומדים.

יובל אוליבסטון: מעניין של תימן, חצי האי ערב ועד אירופה והעלייה מברית המועצות.

יבגני סובה: שואת יהודי צפון אפריקה הכנסתם כבר?

יובל אוליבסטון: זה נכנס כבר.

יובל אוליבסטון: ועדת ביטון שקמה לפני כמה שנים, שהיו לה מסקנות מאוד משמעותיות לגבי החינוך – כבר הופעתי בוועדה ודיברתי על זה וגם הייתה ישיבה חשובה אצל השר לפני שבוע יחד עם ארז ביטון.

יובל אוליבסטון: תוכניות לימודים רבות השתנו בעקבות הוועדה.

יובל אוליבסטון: גם שמות ומשתתפים של חברי ועדת מקצוע השתנו בעקבות זה, וגם תוכניות לימודים ולא מעט תכנים בהיסטוריה, ספרות, אזרחות – השתנו ונוספו בעקבות הממצאים של הוועדה.

יבגני סובה: כשאתה אומר השתנו זה קצת מפחיד.

יבגני סובה: היסטוריה לא משנים, אתה יודע.

יבגני סובה: מוסיפים.

יבגני סובה: אתה צריך להגיד החליפו תכנים או הוסיפו.

יבגני סובה: תמיד הכי נורא בהיסטוריה זה ניסיון לשכתב.

יבגני סובה: אם יש דברים חשובים, אתה יודע, גם בבית הזה מקדמים דברים.

יבגני סובה: לא סתם חשבתי על שואת יהודי צפון אפריקה – כי זה נושא שבוער בליבם של חלק מהח"כים, ולכן שאלתי.

יבגני סובה: אז לא צריך לשנות משהו, צריך להוסיף משהו שקיים.

יבגני סובה: כמו שואת יהודי ברית המועצות, מה שהיה בשטח ברית המועצות – לא חקרו את זה עד שנת 90, עד שברית המועצות נפלה.

יבגני סובה: אז לא צריך לשנות, צריך להוסיף, ואז אפילו לחשוב להגדיל אפילו את התוכניות האלה, בשעות, ולא לשנות.

יובל אוליבסטון: אני מאוד מסכים.

יובל אוליבסטון: אני אשמח אם נעבוד ביחד על הגדלת מספר השעות האלה בבית הספר, אבל כל עוד מספר השעות לא גדל - - -

יבגני סובה: זו הוועדה שמיועדת להגדיל, זו הוועדה שצריכה לתת את הכיוון למערכת החינוך.

יובל אוליבסטון: חשוב לומר שכל עוד מספר השעות לא גדל, ובשנים האחרונות הוא לא גדל במקצועות האלה, אז כשמכניסים תוכן נוסף הוא בא על חשבון משהו אחר, וזה דיון שתמיד צריך לעשות אותו.

יובל אוליבסטון: כשמגיע מישהו עם איזה רעיון צריך לחשוב על חשבון מה זה מגיע, בקבלת ההחלטות האלה.

יובל אוליבסטון: ספרות בחינוך הממלכתי – יצירות רבות מביאליק דרך נושא בובת הבבושקה, שורת נשים שקטה, שברירים של דבורה בארון, וכו' וכו'.

יובל אוליבסטון: ספרות בחמ"ד – אפשר לפתוח את הקישור.

יובל אוליבסטון: אנחנו עוסקים בשנה האחרונה בפיתוח יחידות הוראה מאוד מתוחכמות שנועדו לבחירת המורים, שמאפשרות ממש בזמן קצר להכין שיעור מאוד איכותי ברמה מאוד גבוהה, מביאים להם את כל החומרים הכי טוב ביחידת הלימוד, והם צריכים לבחור מה הם מכניסים לתוך השיעור שלהם היחידות האלה קיימות בכל תחומי הדעת של לימודי החובה, בעיקר בחטיבת הביניים – וכאן ספציפית בספרות ובחמ"ד, הכנסנו, תקצבנו כמה וכמה יחידו שנועדו לתמוך בנושא של זהות עולים חדשים – כל מיני פעילויות ומגוון דברים.

שרן השכל: כמה שעות הם מקבלים בבית ספר יסודי, בחטיבה ובתיכון?

יובל אוליבסטון: אז בחטיבת הביניים יש 6 שעות מכיתה ז' עד ט' שלומדים היסטוריה.

שרן השכל: זה היסטוריה, זה לא בהכרח לימודי מורשת, תרבות וכו'.

יובל אוליבסטון: היסטוריה עוסקת בזהות.

יובל אוליבסטון: כמובן שלא רק מתעסקים ב - - -אבל חלק ניכר מהסיפור - - -זה שעתיים בשבוע, בעצם, במשך שנה.

שרן השכל: זה כולל הצהרת כורש, וכו' – כל ההיסטוריה שצריך ללמוד?

יובל אוליבסטון: הצהרת כורש היא באופן ספציפי בתנ"ך, לא בהיסטוריה, אבל באופן עקרונית - - -

יבגני סובה: מכיתה ז' עד ט', זה שלוש שנים – כל שנה פעם בשבוע יש שעתיים של שיעור היסטוריה שלא קשור לתנ"ך ולארץ ישראל.

יבגני סובה: היסטוריה כללית.

יובל אוליבסטון: היסטוריה כללית וארץ ישראל.

שרן השכל: התכנים שנלמדים שם, אני מניחה - - -

יובל אוליבסטון: אפשר לפתוח ולראות את תוכנית הלימודים.

שרן השכל: זאת אומרת שזה לא שעתיים בשבוע שבהן הם לומדים מורשת ותרבות שקשורה לישראליות ותרבותיות שקשורה למקומות מהם הם הגיעו.

יובל אוליבסטון: אני רוצה להוסיף ולומר שמעבר להיסטוריה יש ספרות שעתיים בשבוע, תנ"ך שעתיים בשבוע, תרבות ישראלית שעתיים בשבוע.

יובל אוליבסטון: זאת אומרת, סך הכל יש בנק מאוד גדול של שעות - - -

שרן השכל: אני מנסה למצוא את הנתון שבו תלמיד ישראלי יושב בשנה – בין אם ביסודי או בחטיבה או בתיכון ולומד על המורשת – לא עכשיו גם אלף שנה אחורה, חמש מאות שנה אחורה – אלא על ההיסטוריה של ה 150-100 שנים האחרונות שקשורה לקהילות שמהן עם ישראל מורכב: צפון אפריקה, ארצות ערב, ברית המועצות, אירופה, דרום אמריקה.

שרן השכל: אני מניחה שבשיעורי ספרות לא לומדים את אותה ספרות – אתה יודע, יש איזה משורר מאוד מפורסם מטג'יקיסטן שהיה יהודי, והוא משורר לאומי.

שרן השכל: לא מלמדים את השירה שלו, לא מלמדים את השירה של דרום אמריקאים שיש שם היום ספרות מדהימה, וברית המועצות – שספציפית הם נחשבים סופרים לא רק מעולים אלא גם סוג של אתוס של המורשת והתרבות שממנה הם הגיעו, לא בהכרח פה בישראל אלא עוד כשהיו שם.

שרן השכל: להכיר את זה יותר מבחינת התרבות – יש לזה משקל אדיר מעבר להיסטוריה עצמה שאותה צריך ללמוד.

שרן השכל: כמה שעות תלמידי ישראל מקבלים רק על זה?

יובל אוליבסטון: המקצוע שעוסק בזה זה תרבות יהודית ישראלית מכיתה ג' ועד כיתה ט'.

שרן השכל: בחינוך הממלכתי בלבד.

יובל אוליבסטון: כן.

שרן השכל: בחינוך הממלכתי בלבד.

יבגני סובה: זה מתחיל ב-ג' אז איזה תוכן אתה יכול לתת לילד בן 8 או 9?

יבגני סובה: ילד בגיל 8 או 9 מבין מה זה רומא?

יובל אוליבסטון: בהחלט כן.

יובל אוליבסטון: כתבנו יחידות יחד עם שפה עברית בנושא.

יובל אוליבסטון: גם בשיעור שפה עוסקים בתכנים האלה.

יובל אוליבסטון: כל כיתה, כמובן, בהתאם לרמתה.

יבגני סובה: יכול להיות שילד – יותר קל לו להבין מה עברה הסבתא שלו לפני 60-50 שנה ואז, בכיתות מתקדמות יותר להגיע לרומא.

שרן השכל: שיעורי מורשת ישראל זה מדובר על 2,000-1,000 שנה אחורה או על ה 150-100 שנים האחרונות?

יובל אוליבסטון: מורשת ישראל היא ותיקה.

יובל אוליבסטון: אני רוצה להוסיף ולומר – בנוסף להיסטוריה וספרות יש מקצועות שהם - - -כל אחד מהם עוסקים בתכנים שהם גם ותיקים וגם חדשים.

יובל אוליבסטון: אין מקצוע שעוסק רק ב-100 שנה האחרונות.

יובל אוליבסטון: בכל מקצוע עוסקים בכל הפריזמה, ובהחלט יש אחוז ניכר בכל המקצועות האלה שעוסקים בראייה ההיסטורית, בראייה הספרותית והתרבותית של ה-100 שנה האחרונות.

שרן השכל: אוקיי.

שרן השכל: זו תשובה מתחמקת, כזאת.

יובל אוליבסטון: אני יכול לפרוס את זה, נשמח להראות.

יובל אוליבסטון: זה לא מה שהתבקשתי לעשות.

שרן השכל: אז נשמח לקבל ממשרד החינוך מסמכים על שיעורי ספרות, על סופרים שהם איזה סמלי תרבות ומורשת – לא ישראלים, אלא של עולים למדינת ישראל, מתרבות מרוקו, תרבות איראן, תרבות ברית המועצות, תרבות צרפת.

שרן השכל: אם אנחנו מדברים על ספרות, היסטוריה ומורשת ישראל.

יובל אוליבסטון: זה ספרות בחטיבה העליונה.

יובל אוליבסטון: פה יש דוגמה של בוריס זיידמן, של גרמאו מנגיסטו, של ריטה קוגן – דוגמאות של יוצרים שלא נולדו בארץ אבל יש להם בפירוש ראייה של המורשת, וזה מהשנים האחרונות, כמובן.

יובל אוליבסטון: זו רשימה חלקית.

שרן השכל: אני יכולה לקבל את הרשימה הזאת, בבקשה?

יובל אוליבסטון: כן.

יובל אוליבסטון: נשמח להעביר.

יובל אוליבסטון: נמשיך.

יובל אוליבסטון: מחול – לדוגמה, זה דוגמה של מקצוע בחירה.

יובל אוליבסטון: מי שבוחר אותו בוחר להרחיב ל-5 יחידות בחטיבה העליונה, לא כולם חייבים.

יובל אוליבסטון: יש כאלה שבוחרים מוזיקה.

יובל אוליבסטון: מי שבוחרים מחול – מי שבוחר מחול יש לא מעט יצירות מכל מיני תרבויות שונות.

יובל אוליבסטון: בוחרים באיזו קהילה להתעסק – מה ללמוד ומה לרקוד, באיזה קהילה, באיזה מקום – יש המון תכנים וזה נבנה כדי שכל תלמיד יתחבר לקהילה הפרטית שלו.

יובל אוליבסטון: אנחנו עושים פרויקטים מאוד מעניינים בחלופות הערכה בחטיבה העליונה, בהיסטוריה - לדוגמה – כל תלמיד בחמ"ד הולך לראיין או איש עדות, או בן העדה האתיופית או אסיר עולה – מבני המשפחה או מישהו ששמע, מכיר, למלא שאלון, לתעד את זה, וזה חובה בבגרות בחטיבה העליונה.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: האנשים האלה עכשיו מזדקנים.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אז אפשר להוסיף הערה – אולי לפנות לדור שני או למצוא מקור ספרותי על סיפורים אישיים.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אותם אסירי ציון הם עכשיו בני 90 או כמעט 100.

יובל אוליבסטון: אני מסכים מאוד.

יובל אוליבסטון: לספר סיפור אישי – הבת שלי בכיתה יב', יש לנו שכן שנקרא דוגו – ניצול שואה מהונגריה, איש מאוד מיוחד.

יובל אוליבסטון: היא ראיינה אותו ותיעדה את הסיפור שלו, ואז היא הלכה לארכיון הספרייה הלאומית ומצאה איזה שהן תכתובות ממש מ-1939 ומ 44-41 שמבינים בהונגריה מה עומד לקרות, וממש כתבה על זה תוכנית שלמה.

יובל אוליבסטון: זה מקור ספרותי שהיא מצאה בעצמה בספרייה הלאומית.

יבגני סובה: אפשר לתת רעיון קטן?

יבגני סובה: לפני שנה ציינו פה בכנסת 50 שנה למבצע חתונה.

יבגני סובה: מן הסתם אתה יודע, אבל לא כל ילד ישראלי יודע – זה ניסיון לחטוף מטוס כדי לעלות לישראל.

יבגני סובה: יצא סרט בשם זה, שהופק על ידי בת של אחד מהחוטפים.

יבגני סובה: אני שואל שאלה – למה אי אפשר להכניס את זה לתוכנית הלימודית בבית הספר, כי המבצע הזה בעצם פתח את כל המאבק של יהודי ברית המועצות לעולם כולו.

יבגני סובה: אחר כך כל המחאות וההפגנות שנשאו את השלטים Let my people go – זה בעצם בא משם, כי זה היה ב-1970 וזה מסמל את אסירי ציון וכל הניסיון של ישראל לסייע ליהודי ברית המועצות.

יבגני סובה: לשכת הקשר כבר הוקמה לפני זה, אבל זה סיפור קלאסי – אתה לוקח סיפור שסופר בסרט כבר, ומכניס את זה לשיעור אחד, ומגלה שהאנשים שרצו לעלות לארץ ישראל תכננו מבצע לחטוף מטוס קל, לעבור לפינלנד ושם לקבל מקלט מדיני וכך לעבור לישראל, ושכל האנשים האלה נתפסו על ידי הק.ג.ב.

יבגני סובה: שניים אפילו נדונו לעונש מוות אבל בגלל הלחץ הבינלאומי עונשם הוחלף למאסרים ממושכים.

יבגני סובה: זה דוגמה לסיפור אחד שהוא סופר מעניין לילדים, בלי כל הפרטים ההיסטוריים הקשים.

יבגני סובה: אתה מספר על כך שהאנשים האלה פתחו פה שערים.

יבגני סובה: הנה, תרשום לעצמך, תחפש: מבצע חתונה.

יבגני סובה: אפשר למצוא על זה המון מידע היום, כולל הסרט שנקרא בשם זה.

יבגני סובה: אני חושב אם זו התרומה הקטנה שלנו שנוכל לתרום – אז הנה, נתנו לכם רעיון.

יובל אוליבסטון: תודה.

יובל אוליבסטון: מבדיקה שעשיתי – הסרט מופיע בסל תרבות.

יובל אוליבסטון: בתוכנית הלימודים לא הספקתי לבדוק.

יובל אוליבסטון: שקף אחד לפני האחרון – רשימה של פעילויות שאנחנו עושים מעבר לתוכנית הלימודים.

יובל אוליבסטון: לדוגמה – רואים את הקולות, זה מיזם חברתי במשותף עם בית התפוצות שהוא גם אפליקציה וגם אתר, שיש בתוכו 600-500 תיעודים חדשים של יוצאי ארצות ערב ואיראן, שמתועדים בצורה מקצועית.

יובל אוליבסטון: זה לטובת תלמיד שיכול לעשות עבודת שורשים על הבית שלו ולתעד בצורה מקצועית את המשפחה, וזה עולה למאגר משותף שקיים ברשת.

שרן השכל: כמה כבר העלו?

יובל אוליבסטון: האמת היא שלא בדקתי.

יובל אוליבסטון: יש מאות רבות, לא בדקתי את המספר המדויק.

יובל אוליבסטון: כמובן שלגבי חג הסיגד יש מערכי שיעור בין תחומים בנושא יהדות אתיופיה, שיש לנו.

יובל אוליבסטון: עשינו פעילויות שנקראות "אות יקיר הרשות"- תמכנו ברשויות שבוחרות יקיר שהוא עולה חדש ומתעדות את סיפורו, נותנות לו מתנה ומשהו ברשות, ומאגר סרטונים מאוד גדול שהפקנו בזכות זה, ותלמידים יכולים לבחור סרטונים ולהראות אותם בכיתות.

יובל אוליבסטון: יש רשימה גדולה וכל אחד מתעד ומספר את הסיפור שלו.

יובל אוליבסטון: זה ממש קצה היריעה ממה שיש בבתי הספר בנושא המורשת של העולים.

שרן השכל: אני רוצה לתת זכות דיבור לאלה שביקשו.

שרן השכל: נתחיל עם אלקס ריף, מנכ"לית לובי המיליון.

שרן השכל: בבקשה.

אלקס ריף: תודה רבה.

אלקס ריף: אני ממש שמחה שגם חבר הכנסת סובה וגם חברת הכנסת מזרסקי כאן.

אלקס ריף: אני גם אשמח שתעלה המצגת.

אלקס ריף: אני לא אחזור על מה שדובר, אני רוצה להתרכז במורשת יהדות ברית המועצות.

אלקס ריף: אני חושבת שמה שיובל הציג זה שיש נגיעות ראשונות בתחום הזה במשרד החינוך, מתחילים, אבל מעולם לא נעשתה איזושהי בחינה והבנה באמת מה היא מורשת יהדות ברית המועצות, בצורה כוללת ומעמיקה.

אלקס ריף: חלק מהסיפור הזה נבע מהעובדה ש-30 שנה ההורים שלנו קודם כל חיו בברית המועצות, שם הדת הייתה מחוץ לחוק ואף אחד לא ידע מה קורה האחד עם השני, ואחר כך הם עלו לארץ ו-30 שנה עסקו בהישרדות, ולא כל כך עסקו בזהות ובמורשת.

אלקס ריף: והנה, דור הילדים, דור אחד וחצי מתחיל להתעניין בזהות שלו ורוצה את השורשים שלו, ואין לו מאיפה לקחת.

אלקס ריף: פה אנחנו כבר אחרי משרד החינוך, אנחנו כבר עברנו את זה.

אלקס ריף: כשאנחנו היינו במערכת לא למדו את הדברים.

אלקס ריף: אני חושבת שאחד הדברים שוועדת ביטון עשתה מאוד יפה – היא העלתה את זה למודעות – הנה התרבות שלכם, עכשיו בואו נחשוב איך אנחנו חוגגים אותה.

אלקס ריף: מה שאנחנו מדברים עליו באמת זה ההבנה הזאת שזה נותן המון שייכות לעולים.

אלקס ריף: זה מגדיל את המוביליות החברתית, זה גורם לחברה הישראלית להכיר את מי שאנחנו ואת מה שאנחנו.

אלקס ריף: אנחנו חושבים שזה השלב הבא שצריך לקרות, זאת אומרת – שמדינת ישראל תחליט על הקמה של ועדה שתבחן את הקיים והחסר בתוכנית הלימודים, במשרד התרבות, באקדמיה, ותמליץ על מה צריך להיכנס, לצאת.

אלקס ריף: למשל, עוד חודש אנחנו עושים כנס במוזיאון אנו, כנס ראשון שמבקש לדבר על השילוב הזה, על מה זה בכלל מורשת יהדות ברית המועצות בהיסטוריה, בספרות, בתרבות יהודית.

אלקס ריף: המטרה שלנו, האחריות שלנו, היא להתחיל שיח על הנושא הזה, כדי שהילדים שלנו שנולדו כאן יהיו מחוברים לתרבות שלהם, לזהות שלהם, להיסטוריה שלהם.

אלקס ריף: לא מזמן נפטרה אסירת ציון מאוד חשובה, אבל כמעט ולא ידועה – אידה נודל.

אלקס ריף: הסיפור שלה לא מוכר.

אלקס ריף: מעטים מכירים אותו, ובטח לא מדור הילדים.

אלקס ריף: חשבנו שיפה להנציח אותה ודווקא במעמד הזה לקחת את זה צעד אחד קדימה, להחליט שהמדינה בוחנת את הנושא הזה לעומק, בודקת מה קיים ומה חסר, מה כדאי להוסיף, ובסופו של דבר עובדת עם משרד החינוך, משרד התרבות וכל הגורמים שעובדים בתחומים האלה לאיך לשלב, ולמה נכון לשלב.

אלקס ריף: אבל קודם כל בואו נבין בכלל מה זאת מורשת יהדות ברית המועצות.

שרן השכל: תודה לך.

שרן השכל: יש לנו את המצגת?

שרן השכל: אז נמתין עד שהיא תגיע.

אתי וייסבליי: מה שרציתי להוסיף על הדברים של משרד החינוך – מדובר פה על לימודים שהם חובה לבגרות, על מקצועות שנלמדו כחובה, שנבחנים עליהם בבגרות, ואפשר רק להזכיר שבשנתיים האחרונות, בעקבות הקורונה, ניתנה לתלמידים אפשרות האם לגשת לבגרות חיצונית או הערכה פנימית, ובדיוק במקצועות האלה, כי במקצועות האלה תלמידים בשנים האחרונות לא עושים מבחני בגרות אלא עוברים הערכה פנימית, ופחות יודעים מה הם לומדים בבית הספר.

שביט בן אריה: תודה על זכות הדיבור ותודה על הדיון.

שביט בן אריה: משרד התרבות, מנהל התרבות למעשה מקיים את הפעילויות שלו בשני אופנים מרכזיים – האחד הוא התאגידים הסטטוטוריים שהוקמו ופועלים בחסות משרד התרבות.

שביט בן אריה: הוסכם גם על ידי משרד החינוך וגם על ידי אלקס שיתוף פעולה עם מוזיאון אנו, בית התפוצות לשעבר, שהוא תאגיד ממשלתי שפועל אצלנו.

שביט בן אריה: קיימים גם המרכז למורשת יהדות אתיופיה וגם רשות לשימור תרבות הלדינו ולשימור שפת היידיש.

שרן השכל: אז יש לנו לדינו, שימור תרבות אתיופיה ומה עוד?

שביט בן אריה: ובית התפוצות.

שביט בן אריה: קיימים תאגידים נוספים במשרד, נדמה לי שתחת הכותרת של מורשת עדות ישראל – אלה התאגידים.

יבגני סובה: יידיש.

יבגני סובה: אמרת גם יידיש.

שרן השכל: יש לך רשימה של כל בתי המורשת שיש לכם?

שביט בן אריה: אלה התאגידים הממשלתיים שהוקמו על פי חוק.

שביט בן אריה: מעבר לזה, הפעילות השוטפת של מנהל התרבות נעשית באמצעות מבחני תמיכה.

שביט בן אריה: יש מבחן תמיכה שנוצר בשנת 2015 שעוסק בחלוקת תמיכות לעמותות וחברות לתועלת הציבור שעוסקות במורשת ישראל.

שביט בן אריה: נכון להיום נתמכים שם כ-30 גופים שמגישים בקשות תמיכה ועומדים בתנאי הסף לתמיכה.

שרן השכל: מאיזה מדינות?

שביט בן אריה: ממגוון מאוד רחב.

שביט בן אריה: אני מוכרח לומר שבאמת, יהדות ברית המועצות לא מיוצגת שם.

שביט בן אריה: פשוט לא הוגשו בקשות תמיכה.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אולי אין חשיפה למידע, אין הנגשת מידע.

שרן השכל: אלה גופים שקיימים, שמבקשים תמיכה ממשרד התרבות.

שרן השכל: אני מניחה שלא קיים גוף - - -

יבגני סובה: תן דוגמה לגוף כזה.

שרן השכל: למשל – יש בית לשימור תרבות מרוקו, פה בירושלים, מקום מהמם שבנו עם המון אומנות, ומגיעים לשם פעם בשבוע.

שרן השכל: הם מקבלים תמיכה ממשרד התרבות והספורט.

שרן השכל: יש את המרכז ליהדות אוזבקיסטן, גם כן הקימו.

שרן השכל: יש הרבה בתים כאלה.

שרן השכל: אני מניחה שליהודי ברית המועצות אין - - -

יבגני סובה: אבל נאמרה פה אמירה חשובה, שלא פנו.

יבגני סובה: יכול להיות שפנו ולא קיבלו תמיכה או לא פנו בכלל.

יבגני סובה: אז צריך להבין.

יבגני סובה: משרד העלייה והקליטה כן שם דגש לנושא הזה, בכל מיני עמותות שמתמחות במשרד העלייה והקליטה, ושם, במסגרת העמותות מקיימים פה ושם שיח, לא רק על הבעיות אלא גם על דברים שקשורים למורשת, למלחמת העולם השנייה, לוטראנים, וכו'.

יבגני סובה: השאלה אם אתה יכול להגיד לנו אם פנו ולא קיבלו או שכלל לא פנו.

יבגני סובה: יש פה שאלה עקרונית.

שביט בן אריה: אז אני לא יודע להגיד שנים אחורה.

שביט בן אריה: המבחן הזה קיים – בשנה הקרובה זו תהיה השנה השביעית שבה הוא פועל.

שביט בן אריה: אין לי את ההיסטוריה אחורה.

שביט בן אריה: אני יכול להגיד בוודאות שבשנת 2021 ובבקשות שכבר הוגשו ל-2022 אין כמעט ייצוג של גופים של יהדות ברית המועצות.

שביט בן אריה: ביקשת דוגמאות לגופים שנתמכים, אז קונגרס יהודי בוכרה – שזה אולי הכי קרוב ליהדות ברית המועצות, מקבל תמיכה ממנהל התרבות.

יבגני סובה: זה נתון שהוא ניתן לפרסום.

יבגני סובה: אתה יכול להגיד כמה?

יבגני סובה: זה הולך בהתאם לגודל הקהילה?

יבגני סובה: לגודל הגוף?

יבגני סובה: בהתאם למה?

יבגני סובה: איך זה הולך?

שביט בן אריה: לא, לא.

שביט בן אריה: במבחן התמיכה היום, והוא עומד כרגע בפני תיקון שייכנס לתוקף ב-2023 אפשר להגיש את הערות הציבור, האפשרות פתוחה על ה-31 לחודש, מפורסם באתר החקיקה הממשלתית.

יבגני סובה: תן לנו את סדר הגודל של התמיכות – מה זה, עשרות אלפים?

יבגני סובה: מאות אלפים?

יבגני סובה: מיליון שקל?

יבגני סובה: כמה זה?

שביט בן אריה: ב-2021 קונגרס יהודי בוכרה, אני יכול ללכת לפי הסדר שנמצא לי כאן – ב-2019, מרכז מורשת יהדות בבל, סכום התמיכה עמה של 740 אלף שקלים.

שביט בן אריה: המרכז העולמי - - -

שרן השכל: האמת היא שיש להם מרכז מדהים עם מוזיאון בפנים.

שרן השכל: הם מקיימים שם אירועים שבועיים וחודשיים, יש להם עיתון שיוצא לכל הקהילה, גם בעברית וגם בבוכרית, במקרה יצא לי להיות שם.

שרן השכל: זה באמת מרכז מדהים.

שרן השכל: אתה מדבר על הכבוד לאותה קהילה מבוגרת יותר – כשאנחנו מדברים על כבוד לקהילה המבוגרת אז יש להם עלון חודשי שיוצא ובכל עלון הם מפרסמים כמו מאמר אבל על כל מי שנפטר מהקהילה.

שרן השכל: זה באמת מדהים כמה כבוד וההערכה נותנים למבוגרי אותה קהילה.

שרן השכל: כל הכבוד ומאוד יפה, וטוב שמבצעים את זה.

אלקס ריף: אבל זה לא מפתיע שאין הרבה הגשות מברית המועצות – זה באמת הסיפור הזה שאנחנו לא דנים בזה.

אלקס ריף: ההורים שלנו לא שם, הם לא בעולמות האלה.

אלקס ריף: אנחנו צריכים להציף את השיח ולהתחיל לבנות אותו כדי שיהיו בכלל גופים שירצו להקים מרכז מורשת.

שרן השכל: אני מניחה שהעלייה שלכם, מברית המועצות, היא מבין העליות המאוחרות יותר, ולכן הדור הראשון שעסק בשרידות לא היה לו עוד את הזמן ולכן הדור הזה בא ומתחיל לייצר את אותו שימור של אותה תרבות ומורשת.

יבגני סובה: התרבות היא כל כל מגוונת, מכל כך הרבה מקומות.

טירה גלינויר: אני מנהלת אגף תלמידים עולים ותושבים חוזרים במשרד החינוך.

טירה גלינויר: דווקא רציתי להגיד לאלקס ריף וגם לוועדה – משרד החינוך, מאז שחוקק חוק העלייה אנחנו מקיימים בכל מערכת החינוך את שבוע העליות.

טירה גלינויר: זה התקיים בשבוע שעבר ברחבי הארץ בכל מוסדות החינוך.

טירה גלינויר: השנה חגגנו את שבוע העליות בסימן 30 שנה לעלייה הגדולה מברית המועצות ולעלייה במבצע שלמה, וזה גם בא לידי ביטוי שהמפמ"רים פתחו בעבור מוסדות החינוך וגם מנהל חברה ונוער בכל ההיבטים החברתיים של זהות ושייכות.

טירה גלינויר: לפני שנתיים כבר המשרד הכניס את הנובי גוד ל - - -המשרדי כדי שניתן את הכבוד לילדים שחוגגים ולא יכולים להיבחן למחרת בבחינה, או אם הם מגיעים מאוחר יותר.

טירה גלינויר: אנחנו כמשרד באמת מבינים שהעלייה לא הייתה אירוע חד פעמי בשנות ה-50 אלא אירוע שחי, בועט וקורה כל הזמן.

טירה גלינויר: ואנחנו רואים את זה וגם מתכווננים לזה.

טירה גלינויר: במערכת החינוך יש שלושה זמנים שיש בהם קבוצות גדולות של תלמידים עולים שנקלטים במהלך השנה, וגם לזה המשרד מאוד מתכונן, עם שותפים אחרים שלנו.

טירה גלינויר: אז אנחנו באמת מנסים ועושים הרבה מאוד פעילויות כדי שהתלמידים שהם הבוגרים העתידיים של מדינת ישראל יכירו – גם את ההיסטוריה האישית שלהם.

טירה גלינויר: פתאום הם מגלים שהסבא והסבתא שלהם גם היו עולים, ומאיפה הם באו, וכל אחד והמסע שלו.

טירה גלינויר: אז אנחנו עכשיו בשבוע מהמם ומקסים, מחבר, ואני שמחה שכן עסקנו בשני האירועים האלה שקרו לפני שלושים שנה, וגם שהכנסנו את הנובי גוד כדבר שצריך להתייחס אליו ולילדים שחוגגים אותו.

שרן השכל: המצגת מוכנה?

שרן השכל: (מוצגת מצגת)

אלקס ריף: אז אם אנחנו כבר במבחנים, בואו נעשה לוועדה בוחן פתע – מי מזהה את שתי התמונות?

קריאות: - - -

אלקס ריף: זה בדיוק מקרה ההצלחה – בחמש השנים האחרונות הדור הצעיר התחיל לדבר על התרבות שלו.

אלקס ריף: הנובי גוד נכנס לשיח הציבורי, למיינסטרים, יום הניצחון על גרמניה הנאצית הוא כבר הרבה יותר מוכר, מתחילים לדבר – איזה יופי שאנחנו פה.

אלקס ריף: בואו נסתכל על התמונות היותר מורכבות, כי התרבות שלנו זה לא רק נובי גוד ווטראנים.

אלקס ריף: יש עומק הרבה יותר מורכב.

אלקס ריף: כמה כאן מזהים למשל תמונה אחת?

אלקס ריף: כמה מזהים שתי תמונות?

אלקס ריף: אז בואו נראה את התשובות – וכל אחד יבין עם עצמו.

אלקס ריף: אז יש כאן הפגנה של מסורבי עלייה בברית המועצות, יש כאן רמטכ"ל שלא מניח דיגלון על קבר חייל כי יהדותו מוטלת בספק, בגלל סוגיות דת-מדינה, יש את אידה נודל שזיהיתם יפה, לאוניד קפרובסקי שהוא סופר ישראלי ושומר בבוטקה, איזאק באבל, מהסופרים היהודים החשובים במאה העשרים.

יבגני סובה: בוא נגיד שבתיאטרון יודעים מי זה איזאק באבל טוב מאוד.

אלקס ריף: כן.

אלקס ריף: תלוי איפה אתה נמצא.

אלקס ריף: חגיגות שמחת תורה בבית הכנסת במוסקבה – תחשבו על זה, בתוך הקומוניזם, עדיין, והמטוס של מבצע חתונה.

אלקס ריף: עוד שקף קדימה – כמו שדיברנו על זה, אין עדיין מוזיאון של מורשת יהודי ברית המועצות, לצערי.

אלקס ריף: אגב, יש עמותה שקוראים לה מעלות שמנסה להקים.

אלקס ריף: אני מניחה שהקריטריונים לקבל תמיכה הם עדיין לא פשוטים.

אלקס ריף: צריך להוכיח שיש לך ותק, שיש לך שנים של פעילות, ולא כל עמותה יכולה להוכיח את זה.

אלקס ריף: אז אם אתה עכשיו מתחיל ורוצה לעשות את זה, להרבה עמותות אין יכולת כניסה לתוך המקומות האלה.

אלקס ריף: אז כן צריך להבין איך מכניסים.

אלקס ריף: פריים טיים – אנחנו כמעט לא שומעים מבטא רוסי בפריים טיים.

אלקס ריף: אנחנו היום התקדמנו המון.

אלקס ריף: אנחנו רואים יוצאי אתיופיה, רואים שדרנים מהחברה הערבית, אבל מישהו עם מבטא רוסי?

אלקס ריף: מאז נטשה מוזגוביה שהייתה – אין.

אלקס ריף: לכן קשה עדיין, יש עדיין עשייה.

אלקס ריף: הדלקת משואות – ספרנו כמה דוברי רוסית הדליקו משואות ב-30 שנה.

אלקס ריף: הגענו לשמונה.

אלקס ריף: זה פחות מ-2% ממדליקי המשואות באשר הם.

אלקס ריף: אלה דברים קטנים, אבל בדיוק מדברים על ציבוריות – אנחנו עדיין לא שם.

אלקס ריף: גם דור הילדים, גם הדור הצעיר עדיין לא נמצא בפריים טיים.

אלקס ריף: למה זה חשוב?

אלקס ריף: דיברנו על זה.

אלקס ריף: זה נותן תחושת שייכות, מוביליות בחברה הישראלית הקולטת.

אלקס ריף: שוב, דיברנו על זה – בברית המועצות מחיקת דת וזהות יהודית הייתה חזקה כל כך שההורים שלנו לא עסקו בזה.

אלקס ריף: לדוגמה, ההורים שלי לא יודעים את הסיפור של אסירי ציון ומסורבי עלייה, כי אלה היו מעטים, ציונים, ובברית המועצות הם היו בוגדים.

אלקס ריף: זאת אומרת, לא לימדו את הסיפורים האלה בברית המועצות, אז אין לנו ממי לקבל את המורשת הזאת.

אלקס ריף: אם הגענו לפה ולא מלמדים את זה פה, אנחנו בעצם לא מקבלים את זה משום כיוון.

אלקס ריף: אותו הדבר כאן – ההורים שלנו היו בהישרדות, ואחר כך כאן, בישראל, ברית המועצות נתפסה כאויב שנים ארוכות.

אלקס ריף: זאת אומרת, זה לא סתם שלמדנו בספרי ההיסטוריה שארצות הברית ניצחה במלחמה, לא ברית המועצות.

אלקס ריף: שנים לימדו כך בהיסטוריה – ארצות הברית ניצחה במלחמה.

אלקס ריף: ודווקא אנחנו מחפשים שורשים.

אלקס ריף: זה חשוב לנו, זה חלק מהזהות שלנו, מההגדרה שלנו.

אלקס ריף: לכן אנחנו באמת רוצים להתחיל לדבר את השיח הזה.

אלקס ריף: הנה הכנס הזה, והוא מתחיל את השיח הכל כך חשוב הזה לדור הצעיר שלנו, ומאוד מאוד חשוב לנו שאתם, כנבחרי ציבור, תצטרפו למהלך הזה, תגידו – זה חשוב לנו גם, שציבור של 1,2 מיליון ישראלים דורי רוסית יכירו את המורשת שלהם, שהישראלים יכירו את המורשת שלהם, שהיא לא תיעלם עם השנים ולא תיבלע לה.

שרן השכל: תודה לך.

שרן השכל: באמת דברים חשובים.

שרן השכל: ההיסטוריה והמורשת שלנו כל כך חשובה.

שרן השכל: וזה מעניין – כלומר, בתיכונים, בחטיבות מלמדים על כל הסיפורים של אסירי ציון?

שרן השכל: יש שיעורים, מערכים על הנושא?

אלקס ריף: לדעתי בחמ"ד – קצת, בחינוך הדתי דווקא קצת נוגעים.

אלקס ריף: בממלכתי – לא.

יבגני סובה: אני חושב שזה די תלוי במנהלים.

יבגני סובה: אני אתן לכם דוגמה.

יבגני סובה: יש לי חבר קרוב, שהוא סגן אלוף במילואים.

יבגני סובה: הוא מנהל תיכון עתידים בחולון.

יבגני סובה: אז הוא בעצמו עלה בגיל 14.

יבגני סובה: הוא חובב היסטוריה, מלחמת העולם השנייה, אז הוא דוחף מעבר לתוכנית דברים שגורמים לאנשים לרצות, להתעניין, ללמוד.

יבגני סובה: תראו, אנחנו גם בעידן הדיגיטלי של יו-טיוב, נטפליקס.

יבגני סובה: אנשים רואים סדרה בנטפליקס ומתחילים להיכנס לוויקיפדיה.

יבגני סובה: אז אלה דברים שהם טובים.

יבגני סובה: יצירה גורמת לאנשים להתעמק.

שרן השכל: אבל יש פה חסר מאוד מאוד אדיר.

יבגני סובה: אבל צריך לתת לו מרווח, לתת למנהלים מרווח.

שרן השכל: אני מבינה שאחרי ועדת ביטון, בכל מה שקשור ליהדות המזרח אז היה שינוי משמעותי בגישה, וכמו שנאמר – החליפו את אותן תוכניות לימוד.

שרן השכל: אבל בהחלט לא מגיע אליך כל הידע והתרבות והמורשת של עולי ברית המועצות.

שרן השכל: זו שאלה.

שרן השכל: אני רוצה להעלות את נעם תנעמי, נציג מועצת התלמידים.

נעם תנעמי: תודה על זכות הדיבור.

נעם תנעמי: אגע בכמה נקודות שעלו כאן קודם, ואני גם ארחיב על כמה נקודות נוספות.

נעם תנעמי: דיברתם כאן על הנושא של החומר הלימודי.

נעם תנעמי: ספרי הלימוד הם באמת ישנים ונוגעים בחומר שלא תמיד נוגע לתלמיד.

נעם תנעמי: מי שמכיר או מי שלא מכיר – ישנו ספר שנקרא "מדור לדור".

נעם תנעמי: הספר אושר בתשנ"ד ועדיין נלמד.

נעם תנעמי: ברובו הגדול הוא מדבר על הנצרות, ופחות נוגע לנושאי הלימוד של התלמיד היום – העלייה והשואה.

נעם תנעמי: הוא ספר שנלמד בשנים המרכזיות, מכיתה ו', ז' ו-ח'.

נעם תנעמי: אלה שנים שבהן אתה קולט את החומר ואתה מספיק בוגר כדי להבין אותו.

נעם תנעמי: דובר כאן על התוכנית בחמ"ד, תוכנית עדות.

נעם תנעמי: כמי שלומד בחינוך הממלכתי דתי ועשיתי את העבודה בשנה שעברה הופתעתי לגלות שבעצם החומר שממנו אתה יכול לבחור, רשימת הנושאים שאנחנו מקבלים שמהם אפשר לבחור את מי מראיינים, לא באמת מכיל את כל המגדרים.

נעם תנעמי: זאת אומרת, אנחנו קיבלנו רשימה שמתייחסת בראייה כוללת רק ליהדות אשכנז, באיזשהו אופן – אם זה אסירי ציון, השואה, אבל כל עליית יהדות המזרח הושמטה מהרשימה.

נעם תנעמי: זה כמובן יצר לי באיזה שהוא אופן התנגדות מסוימת.

נעם תנעמי: מה, אני מוותר על הסיפור המשפחתי שלי כדי לעמוד בקריטריונים?

נעם תנעמי: הסיפור המשפחתי מאוד מאוד משפיע על חווית הלימוד.

נעם תנעמי: כמי שכן מכיר את הסיפור המשפחתי שלו על סבא שעלה ממרוקו ביוזמת ממשלת אנגליה שרצתה להביא לפה אנשים חכמים שילמדו, כשגיליתי את הסיפור הזה במקרה לחלוטין – כי אף אחד לא מדבר אתנו בבית הספר על הסיפור המשפחתי של יהדות המזרח, אלא שוב ושוב חוזרים על חומרי הלימוד על העליות של יהדות אשכנז ועל מה שהם עברו, אבל ליהדות המזרח מתייחסים בשני פרקים בספר ענק של 35 פרקים.

נעם תנעמי: באמת, כמו שגם נאמר כאן ואני חושב שחשוב להדגיש את זה – אנחנו צריכים לתת את היחס לשנים האחרונות, לעלייה של ה 90-80 שנה האחרונות, וגם העליות החדשות שהיו – מצרפת, שזו עלייה שגודלת בשנים האחרונות.

נעם תנעמי: חשוב לתת עליהן את הדעת.

נעם תנעמי: כשהתלמידים יידעו מה הסיפור של החוויה של האדם נוכל לתת להם יותר את היחס ולחגוג אתו את החגים שלו ולהתחבר כל אחד מאתנו לסיפור המשפחתי שלו, ועדיין להיות מאוחדים בעם אחד.

שרן השכל: תודה רבה לך על הדברים.

קונסטנטין שוויביש: שלום.

קונסטנטין שוויביש: אני מנהל רשת גני ילדים, מעונות יום ומרכזי למידה.

קונסטנטין שוויביש: אני מאוד שמח – השמחה היא כפולה מכיוון שלאחרונה אני עוסק יותר בקמח מאשר בתכנים, ולכן אני שמח שאני יכול להשתתף גם בשיח שקשור לתכנים.

קונסטנטין שוויביש: אנחנו באנו עם מטען – מזוודה יהודית שנגיד שהיא שונה קצת ממזוודות אחרות של עליות אחרות, אבל היא יהודית.

קונסטנטין שוויביש: כלומר, בתוכן שלה יש הרבה דברים שקשורים לתרבות ולמקורות.

קונסטנטין שוויביש: אני תמיד מספר סיפור קצר שסבא שלי כשהוא נהרג בשטייטל קטן באוקראינה ראה סרט סובייטי שבסוף יש שיר ששני בתים שר מיכויילס.

קונסטנטין שוויביש: אז הסבא שלי ראה את זה 17 פעמים.

קונסטנטין שוויביש: הוא היה סובל את כל הסיפור הזה רק כדי לראות את מיכויילס, שהיה שחקן יהודי מתיאטרון יהודי, סמל של יהדות ברית המועצות בזמנו.

קונסטנטין שוויביש: וזה גם חלק מהמזוודה שלנו.

קונסטנטין שוויביש: לכן אנחנו ברשת שלנו עוד לפני החוק החלטנו שאנחנו לומדים, חיים את הסיפור של העלייה ומכיוון שאצלנו 80-70% אלה ילדי עולים הכנסנו איזה תכנית של 12-10 מפגשים שבהם יש סיפור משפחתי.

קונסטנטין שוויביש: לילדים מגיל 3 עד 5 אנחנו לא נספר על רומא, כמו שחבר הכנסת סובה אומר.

קונסטנטין שוויביש: לילדים אנחנו נספר את הסיפור המשפחתי – שכל פעם מגיע מישהו מהמשפחה, וברוך ה' אצלנו ההורים שלנו, ההורים של ההורים שלנו זה הדור של אלקס – כלומר, אלה שגדלו במרכזים שלנו בזמנו, בתחילת שנות ה-90, והיום הם מביאים את הילדים שלהם וכל אחד מספר את הסיפור המשפחתי שלו ודרך הסיפור הרבה יותר קל להתקרב וגם לקרב ילדים שהם לא ילדי עולים, וזה יכול להיות ניסיון מאוד מעניין שאפשר ללמוד ממנו גם במוסדות החינוך הפורמלי.

קונסטנטין שוויביש: ועוד דבר אחד שאולי – אני הסניגור האחרון של הסוכנות היהודית למרות שהייתי שליח חינוך בסוכנות, אבל בשבת האחרונה, בערב שבת הייתה תוכנית של ערב שבת בערוץ 2 ופתאום אמנון אברמוביץ תקף את הסוכנות היהודית וסיפר שהרבה יותר שליחים ירדו מהארץ מאשר הביאו עולים.

קונסטנטין שוויביש: וזה בעיניי גם מתקפה על העלייה עצמה, כיוון שהעלייה הולכת וגדלה מצד אחד, ומאידך זה עדיין המוסד אשר עוסק בעלייה ובקליטה, גם אם לא מספרים עליו הרבה.

קונסטנטין שוויביש: אבל אני רואה בזה גם מתקפה על המוסד של העלייה, וזה היה מאוד לא נעים.

קונסטנטין שוויביש: אני מאוד שמח וזה מאוד חשוב כל הנושא הזה של העלייה, לימוד על העלייה במסגרות החינוכיות, כי כמו שאלקס ריף אומרת הדורות הולכים ועוברים אותנו ואנחנו לא נדע ממי ללמוד.

שרן השכל: תודה רבה לך.

שרן השכל: אני רוצה לתת את זכות הדיבור ליונתן שפירא, יו"ר מורשת דרך, שנמצא אתנו, ולאחר מכן חומי נובנשטרן, מהמועצה לשימור אתרים.

יונתן שפירא: תודה רבה על הדיון הזה.

יונתן שפירא: את חבר הכנסת יבגני סובה אנחנו מכירים היטב כמורי דרך.

יונתן שפירא: הוא מלווה אתנו מאז תחילת המשבר, כבר שנה וחצי.

יונתן שפירא: אני הייתי רוצה להציג לא רק את נושא התוכן של מורשת במערכת החינוך אלא שלוש נקודות נוספות.

יונתן שפירא: יש לנו כ-2,500 מורי דרך דוברי שפות זרות, שרובם עלו, דוברים שפות זרות, אבל אין עבודה.

יונתן שפירא: תיירות נכנסת לא תבוא, למרות ההצהרות, גם בחודשים הבאים.

יונתן שפירא: ניתן להשתמש בנו – בעלי תארים שניים ושלישיים.

יונתן שפירא: אנחנו מספרי סיפורים, אנחנו מתכללי החוויה, אנחנו יוצרים תיווך בין הציבור הישראלי, המורשת, בין האתרים הארכיאולוגיים וההיסטוריים לקהל המבקרים, אבל קהל המבקרים שלנו הוא בדרך כלל תיירים מחו"ל.

יונתן שפירא: אבל כאן ההזדמנות לתת גם לאוכלוסייה ישראלית דוברת שפות זרות ששפת האם שלה אינה עברית, ומורשת הקרב באתר כזה או אחר אינה מחוויותיהם האישיות, עולים מכל המגזרים – שיקבלו סיור עומק של מה זה ישראל, על ידי מורי דרך.

יונתן שפירא: יש פה win win situation.

יונתן שפירא: יש פה עולים שכבר יצאו ממערכת החינוך או הגיעו לאחר שעברו את גיל בית הספר, ואין להם את המסגרות ללמוד ולהטמיע את התרבות הישראלית, את החוויה הישראלית כולל גם באתרי מורשת למיניהם.

יונתן שפירא: אז זה נושא אחד שאני חושב שצריך לתת עליו את הדעת.

יונתן שפירא: זה win win כי אנחנו מחפשים עבודה ויש את האפשרות לתת להם את הכלי להתערות יותר טוב בחברה הישראלית.

יונתן שפירא: לצערי, מכתבים שיצאו לכל הגורמים שמוזמנים לדיון היום לא קיבלו שום תגובה משום מקום.

יונתן שפירא: אבל אני מקווה שזה פתח לאיזושהי הידברות.

יונתן שפירא: נושא שני – יש מעל ל-500 ומשהו אתרי מורשת בארץ, ואולי אני מגזים לקולא, אולי יש יותר.

יונתן שפירא: לצערי הרב, בביקור שעשיתי לא מזמן בבית חנה סנש בשדות ים – מוזיאון מקסים ונחמד, שיש לי את הקשר האישי שלו כי סבי, אביגדור המאירי, לימד את חנה סנש עברית ותרגם את ספריה הראשונים.

יונתן שפירא: אבל לא בגלל זה אני מציין את זה.

יונתן שפירא: על השלט בחוץ היו 4 שגיאת כתיב באנגלית.

יונתן שפירא: הצענו למשרד התיירות לקחת מורי דרך שגרים באזור שיעזרו לאתר המורשת ברוסית, באנגלית, בעברית, בכל שפה אחרת – לטייב את ההיגדים ואת ההמסרה, את השילוט, לתת להם אתרי אינטרנט ותכנים וברושורים ובזה להעסיק מצד אחד את מורי הדרך - - -

יבגני סובה: מה מפריע לו לשבת במשרד החינוך?

יבגני סובה: בוא נקשר, נהיה המגשרים.

יונתן שפירא: אז זה המקום לתת תכנים שהם גם מתאימים למערכות החינוך בשפות השונות, לטייב את אתר המורשת.

יונתן שפירא: והתשובה הייתה – אין לנו תקציב.

יונתן שפירא: במקום לחשוב על עבודה למורי דרך שבזה אתר המורשת יקבל ערך מוסף מסתכלים על כמה כסף צריכים לשים באתרי המורשת.

יונתן שפירא: זה נושא שלישי.

שרן השכל: משהו לסיכום?

שרן השכל: אנחנו פשוט קצרים בזמן.

יבגני סובה: אולי הצעה קונקרטית?

יבגני סובה: משהו לגבי מקומות.

יבגני סובה: מה שאני מציע פה – קודם כל אני יותר אופטימי ממך בעניין כניסת תיירים.

יבגני סובה: אני מאמין שכן תהיה כניסה בקרוב, אבל יכול להיות שאולי תבואו עם הצעה משופרת, קונקרטית לגבי מקומות ספציפיים, ואז גם לעשות סוג של תמחור כזה, שבמשרד החינוך יידעו גם להיערך בהתאם לתקציב הקיים, וכך יהיה, כמו שאמרת win win situation.

יבגני סובה: אז תנסה אולי לתת רשימה של מקומות, של מורי דרך ואיזושהי רשימה קצרה של הפעילויות בטווח קצר של חודשיים-שלושה ואז בעצם יהיה ניתן אולי לקשר אותך עם אנשים ספציפיים.

יבגני סובה: לא משהו גדול וכללי, אתה מבין?

יונתן שפירא: המסר שלי הוא לא רק למערכת החינוך.

יונתן שפירא: הוא גם למרכזי הקליטה, לסוכנות היהודית, הוא גם לכל אותם גורמים שמטפלים והיו רוצים לתת איזשהו בסיס תרבותי לעולים שכבר יצאו ממערכת החינוך.

יונתן שפירא: אנחנו יכולים לפעול גם במערכת החינוך, לעשות סיורי מורשת בקפסולות לתלמידים.

יונתן שפירא: למעשה, אין נושא שהוצג פה על ידי גורמי החינוך שאנחנו כמורי דרך לא נוגעים בו, בצורה כזו או אחרת.

יונתן שפירא: ואנחנו יכולים לעזור למערכת החינוך לעבוד בקפסולות, לתת לתלמידים בגילאים הבינוניים והגבוהים יותר איזושהי חוויה כוללת, בשפה וגם בעברית, בנושאים האלה – ולעזור למערכת החינוך.

חומי נובנשטרן: אני הסמנכ"לית של המועצה לשימור אתרים.

חומי נובנשטרן: שלום לכולם, ותודה גברתי על הדיון ועל זכות הדיבור.

חומי נובנשטרן: לפני שאציג את הנושא שאני רוצה להתייחס אליו, יש לי הערה כללית.

חומי נובנשטרן: שמחתי לראות את התוכניות החינוכיות שמשרד החינוך הציג ואת התפיסה שהעליות האחרונות – של ה 40-30 שנים אחרונות נמצאות על רצף של עליות כבר מהמאה ה-18.

חומי נובנשטרן: אי אפשר לראות את העליות האלה כעלייה בפני עצמה אלא כרצף אחד גדול שהתחיל – ראיתי גם התייחסות לתקופת ימי הביניים, זה רצף אחד גדול של כמיהה לארץ ישראל – היום מדינת ישראל, אבל זה לא הנושא שרציתי להתייחס אליו.

חומי נובנשטרן: הנושא שאני מתייחסת אליו, והזכירה אותו כבוד יושבת-ראש הוועדה, הוא הנושא של אתרי המורשת.

חומי נובנשטרן: המועצה לשימור אתרים יחד עם גורמים ממשלתיים הקימו כ-200 אתרי מורשת שהמגמה הראשונית שלהם היא להיות כלי עזר למערכת החינוך, דהיינו, שכל מה שנאמר בכיתה אנחנו יכולים להמחיש את התופעה של עלייה, קליטה, תרומה למדינה מכל מיני אספקטים באותם אתרים, כלומר, למידה חוץ בית ספרית, למידה חווייתית.

חומי נובנשטרן: יחד עם זאת, בתוך המארג של ה-200 אתרים, ואם אני אצליח – הוצאנו מין חוברת כזאת – מדריך אתרי המורשת, יש כאן פירוט של כ-200 אתרים, בתוך אותו מארג יש הרבה מאוד אתרים שמספרים את סיפור העלייה והמורשת הייחודית של כל אחת מהקהילות.

חומי נובנשטרן: די אם נזכיר פרויקט שאנחנו מקיימים אותו כרגע עם משרד התרבות ומשרד ירושלים ומורשת – זה הקמת מוזיאוני מייסדים.

חומי נובנשטרן: במעלות, על התושבים הראשונים שהגיעו למקום כעיירת פיתוח, בירוחם במגדל העמק ובעוד מקומות.

חומי נובנשטרן: הזכירה יושבת-ראש הוועדה את המוזיאון ליהדות בבל באור עקיבא.

חומי נובנשטרן: גברתי, האם אנחנו יודעים כמה תלמידים הגיעו למקומות האלה?

חומי נובנשטרן: האחוז של מבקרים ממערכת החינוך באותם מרכזי למידה חווייתיים שיכולים מאוד מאוד לתרום לכל תלמיד, ולאו דווקא לעולה כזה או אחר הוא מאוד מאוד נמוך.

חומי נובנשטרן: וזה פשוט חוסר, במערכת.

חומי נובנשטרן: או אם ניקח את מחנה המעפילים בעתלית, שמספר על ההעפלה בדרכי הים והיבשה.

חומי נובנשטרן: רק עכשיו אנחנו עומדים לפתוח עוד מתחם בתוך מחנה המעפילים שמייחד את ההעפלה היבשתית מארצות האיסלאם.

חומי נובנשטרן: אנחנו מייחדים את הסיפור של הטיסה הראשונה שהביאה מעפילים ב-1947, ושלמה הילל שמוזכר באותו מוזיאון של יהדות בבל - - -

שרן השכל: יש לכם גם אתרי מורשת גם מהעליות מה-40 שנים האחרונות?

שרן השכל: 50 השנים האחרונות?

חומי נובנשטרן: אז אלה מוזיאוני מייסדים שאנחנו כרגע מפתחים אותם – בירוחם, מעלות, ראש העין, במגדל העמק, ואם שכחתי אחד או שניים – זה מערך של בערך 12 שכרגע עובדים עליהם, עם הקהילות המקומיות, ומי שכבר כרגע פתוח ומקבל קהל בשמחה זה המוזיאון במעלות.

חומי נובנשטרן: הוא היה הראשון שהתחיל.

שרן השכל: מתוך ה-12, במורשות של איזה מדינות מדובר?

שביט בן אריה: מדובר על 12 בתי מייסדים של עיירות שמספרים את סיפור ההקמה של אותה עיירה ומתייחסים למורשת של מייסדי אותה רשות.

חומי נובנשטרן: זאת אומרת – במעלות זה דגש על יהדות מרוקו וקצת רומניה, כי במעלות.

חומי נובנשטרן: כלומר, המארג של אותם אתרים מספר גם את הסיפור המקומי אבל כמובן גם את השורשים – מהיכן הגיעו.

חומי נובנשטרן: זה לא רק הקשיים שהאנשים האלה נתקלו בהם בשנות ה-50 אלא גם המורשת שהם הביאו אתם, אם זה מאכלים, ספרות, וכדומה.

שרן השכל: האם ספציפית במעלות – אני מבינה שיש שם גם קהילה רוסית לא קטנה.

יבגני סובה: מה, ראש העיר שלנו.

יבגני סובה: מעלות תרשיחא.

שרן השכל: השאלה שלי האם הם גם מוזכרים באותו בית תרבות.

חומי נובנשטרן: באותו בית תרבות הם לא מוזכרים.

חומי נובנשטרן: אולי יש פעילויות אחרות שנובעות ומתקיימות באותו מתחם של בית ראשונים.

שרן השכל: יש אחד מ-12 אתרי המורשת שמדבר על יהדות ברית המועצות?

חומי נובנשטרן: תראי, אני יכולה להגיד שבתוך 200 האתרים יש שמדברים על יהדות ברית המועצות, בהתחשב בזה שעולי העלייה הראשונה והשנייה הגיעו - - -

שרן השכל: האמת היא שאני מבינה, וזה נכון, וגם את המורשת הזו יש צורך לשמר - - -

חומי נובנשטרן: מלמדים אותה, מלמדים אותה.

חומי נובנשטרן: אנחנו ראינו את התכניות.

שרן השכל: נמצא אתנו כאן ארגון שנקרא "לובי המיליון" והם הציגו נתונים מאוד חסרים – על בין אם זה אתרי מורשת, שימור היסטוריה, תכנית מערכת החינוך בכל מה שקשור לעולי ברית המועצות ב 50-40 שנים האחרונות.

שרן השכל: ולכן, גם אם מוקמים עכשיו 12 בתי ורשת ואפילו לא אחד מדבר ולו במעט על הקהילה שהגיעה מברית המועצות, באמת אני נוטה להאמין, או ככה לתמוך בדיווחים של אותו ארגון שהאמת, הם נשמעים קצת מדאיגים, לא להחסיר מהעבודה החשובה והמשמעותית שאתם עושים.

שרן השכל: כמובן שכל התרבויות חשובות ויש לשמר אותן.

שרן השכל: אני יודעת שהיה חוסר מאוד מאוד גדול בהבדלים גם בין השימור של התרבות והמסורת של יהדות ערב וצפון אפריקה לעומת העלייה הראשונה והשנייה, ואני מבינה שיש סגירת פערים בשנים האחרונות.

שרן השכל: אבל עם זאת אני חושבת שגם עולי ברית המועצות, גם העלייה מאתיופיה – יש מקום ועדיין לשמר ולראות כיצד ניתן עוד לסייע.

חומי נובנשטרן: גברתי, והחברים שנמצאים.

חומי נובנשטרן: המנדט של המועצה לשימור אתרים ושימור אתרי מורשת מ-1700 ועד שנות השישים, והמנדט הוא להעביר מורשת שבאמת הולכת ונשכחת.

חומי נובנשטרן: המגמה היא לשמר את המבנים, זאת אומרת, כל אחד מאותם אתרים שדיברנו עליהם יושב בתוך בית היסטורי.

חומי נובנשטרן: נשמח מאוד שיוקם בית מורשת לכל אחת מעדות ישראל – אם זה הצרפתים, הרוסים ואחרים – זה לא כל כך המנדט של המועצה.

חומי נובנשטרן: מוזיאוני מייסדים ואחרים – קיבלנו את המנדט מהמדינה.

חומי נובנשטרן: אם יימצא בית היסטורי באחד מהיישובים אנחנו יכולים לשקם אותו, והתכנים יכולים להיבנות עם מורשת יהדות ברית המועצות או כל יהדות אחרת.

חומי נובנשטרן: זאת אומרת, אנחנו יוצאים מתוך הבית, מתוך המבנה.

חומי נובנשטרן: אם בירושלים או ברחובות או אשדוד או בכל מקום אחר יימצא הבית ההיסטורי שיכול - - -

יבגני סובה: מה?

יבגני סובה: משנת 91 זה יכול להיות רק בית שיכון באשדוד שנשאר, בתוך שכונה חדשה.

יבגני סובה: מה יכול להיות?

יבגני סובה: מ-91?

יבגני סובה: איזה בתים?

יבגני סובה: יכול להיות שמישהו מהגדולים שפעל שם.

חומי נובנשטרן: סליחה, אדוני.

חומי נובנשטרן: לא הובנתי נכון.

חומי נובנשטרן: זה יכול להיות גם בית מהמאה ה-19 שייכנס אליו תוכן עדכני.

חומי נובנשטרן: זאת אומרת, התוכן לא חייב להיות דבוק לבית.

יבגני סובה: אז זה משהו אחר.

יבגני סובה: עכשיו הבנו.

חומי נובנשטרן: המנדט שלנו הוא לשקם את המבנים ההיסטוריים.

יבגני סובה: הבנתי את הכוונה.

יבגני סובה: אם אני מבין נכון – את יכולה לקחת בית משנות ה-20, שפעלו שם מהעלייה הראשונה והשנייה ועכשיו – מי אחראי על זה שלבית הזה ייכנסו תכנים של העלייה האחרונה מברית המועצות.

יבגני סובה: אז זו השאלה שצריך להפנות אליך או אל משרד החינוך: מי יכניס לבית הזה מהעלייה הראשונה והשנייה תכנים של עלייה משנת 90.

יבגני סובה: זו השאלה.

חומי נובנשטרן: אם תהיה יזמות מתאימה, שתבוא המדינה או תבוא רשות מסוימת ותגיד שבבית ההיסטורי של מייסד ראשון לציון ייכנס תוכן כזה או אחר – בשמחה, אין לנו כל התנגדות.

חומי נובנשטרן: ההפך, אנחנו גם ניתן את כל התמיכה המקצועית שיש לנו לנושא הזה.

חומי נובנשטרן: אבל מעבר להכול, ודיברנו כאן על תוכניות חינוכיות – אני חושבת, גברתי יושבת-ראש הוועדה וחברי הכנסת, צריך יותר ליצור את הקשר בין תוכנית הלימודים לאתרי הביקור האלה, כי אלה מקומות, וסליחה שאני אומרת את זה כאן בפומבי – אני יודעת שגברתי תבקר באחד מימות השבוע הבא באחד מאתרי המורשת, ואני חושבת שזו תהיה הדוגמה הטובה ביותר לפוטנציאל שיש למקום כה ליצור את הקשר הישיר בין מערכת החינוך ובין האתרים כמרכזי למידה חווייתיים שאפשר ליצור בהם גם פעילויות יומיות באותו מקום, או כמו שאמר יונתן שפירא – במהלך טיול שנתי אפשר לשלב.

שרן השכל: אנחנו חייבים לסיים, אני מתנצלת.

שרן השכל: תודה רבה על הדברים החשובים מאוד, ואני אתייחס אליהם גם בסיכום הדברים.

שרן השכל: אני אתן דקת סיכום להערות והצעות לכל אחד מחברי הכנסת שירצו.

יבגני סובה: תודה על הדיון החשוב.

יבגני סובה: אני שמח שקיימנו אותו בוועדת החינוך.

יבגני סובה: קודם כל אני רוצה להתחיל דווקא ממינוס אחד גדול.

יבגני סובה: אני רואה שמהדברים ששמעתי פה אז אין את הבקשה לתמיכה, אין את הבית המתאים – אז יש מה לשפר ואני כן חושב שתפקידנו לתת הצעות ולשפר.

יבגני סובה: ואני גם נותן לכם שני רעיונות למשרד החינוך: קודם כל, בנושא של לעניין את התלמידים, לעודד אותם ללמוד, וגם אפילו הייתי אומר – לתמרץ אותם.

יבגני סובה: זה יכול להיות, למשל, עבודות מחוץ למסגרת החינוכית.

יבגני סובה: אני זוכר את עצמי בתור ילד, נדמה לי שכולנו היינו עושים בבית עבודות – כשלא היו מדפסות ומחשבים והיינו עושים את זה ומביאים את זה בתור עבודות סמינריוניות כאלה.

יבגני סובה: אז זה יכול להיות מחוץ למסגרת שעתית, עם תמרוץ טוב לכל ילד.

יבגני סובה: זה יכול להיות מעניין.

יבגני סובה: אני יודע שהילדים עושים את הזה על שורשים, על משפחה, מחברים – אז אפשר גם על התרבות.

יבגני סובה: זה דבר שצריך לתמרץ.

יבגני סובה: לגבי ביקור במקומות מורשת, אני חושב, ואני אתן לכם גם רעיון בחינם – תעשו כרטיס חכם, שכל תלמיד שיש לו את הכרטיס הזה מגיע במהלך השנה למספר אתרי מורשת – אז הוא יקבל תמריץ.

יבגני סובה: אני לא יודע איזה תמריץ, צריך לחשוב על זה.

יבגני סובה: זה יכול להיות כל דבר.

יבגני סובה: אבל אז תהיה לו אפשרות להגיד: ביקרתי לא רק פעם אחת בשנה.

יבגני סובה: זה כמו כניסה לשמורות הטבע.

יבגני סובה: אז גם לכם יהיה מעקב לגבי תלמידים שהשתתפו והיו בפעילויות וגם ביקורים בתוך המקומות שאנחנו רוצים שהם יבקרו בהם.

יבגני סובה: הנה, רעיון – כרטיס חכם לכל תלמיד.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: לסיכום ממש בשתי מילים, יש לי הצעה למשרד התרבות – אם אתם מוכנים לתמוך בעמותות ובארגונים ששומרים על המורשת והמנהגים של יהדות התפוצות, תשתפו בבקשה את השלטון המקומי, הרשויות המקומיות, כי כל המועדונים והפעילות בקהילות כאלה מתרכזת ברשויות המקומיות.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אם תעשו אפילו קולות קוראים או תמיכה דרך רשות מקומית או עירייה זה יגיע בדיוק לפעילות עם התושבים, לאזרחים.

שרן השכל: תודה רבה.

שרן השכל: אני אסכם את הדיון.

עלי סלאלחה: אני לא יודע אם אנחנו יכולים להשליך את זה על המורשת הדרוזית, לדוגמה.

שרן השכל: קודם כל אתה צודק, אני אומרת לך – במערכת החינוך אין מספיק לימוד על החברות ועל החיבור שנוצר בקום המדינה בין היהודים לבין הדרוזים.

שרן השכל: והחינוך של המורשת הזו היא כל כך חשובה.

שרן השכל: היא ייבת להיות תוכן חובה בתוך מערכת החינוך הישראלית.

שרן השכל: תקשיבו, לפני שבועיים הייתה קטטה בין יהודים לדרוזים בבסיס חיל הים, יש שם פנימיית נוער לקראת הכנה של צוערים לחיל הים, וכו'.

שרן השכל: הייתה שם קטטה בין יהודים לדרוזים.

שרן השכל: הדבר הזה נובע בדיוק מהדבר הזה.

עלי סלאלחה: הניכור.

שרן השכל: קראו לדרוזים ערבים, אמרו שם: הערבים ככה וככה, היהודים ככה וככה.

שרן השכל: החיכוך הזה עכשיו - - -

יובל אוליבסטון: אני שמח לומר שזה חומר חובה לבגרות – הברית עם הדרוזים נכנסת כחומר חובה לבגרות.

שרן השכל: אני חושבת שאם בכיתה ג' – ואני אכניס את זה גם לסיכום הדברים.

שרן השכל: אני מבקשת מהוועדה שמשרד החינוך יבחן הכנסה של תוכן כבר בבית הספר היסודי.

שרן השכל: כשמגיעים לתיכון כל ההבניה החברתית הזאת כבר גמורה.

שרן השכל: אתה רק מגיע לצבא, ובצבא פתאום נפתח לך העולם החדש.

שרן השכל: הבגרות זה כבר ממש שם.

שרן השכל: אם אנחנו מחנכים לזה כבר בבית הספר היסודי גם בחברה הדרוזית, גם בחברה היהודית, בכיתה ג' – תתחילו ללמד היסטוריה.

שרן השכל: תעשו שם שלושה שיעורי חובה על הברית היהודית-דרוזית, זו בקשה שלנו, של הוועדה, לבחון את זה.

שרן השכל: אני מבקשת שתדווחו לנו בדיון הבא על הנושא הזה.

שרן השכל: נושא חשוב מאין כמוהו.

עלי סלאלחה: דרך אגב, אני, כשניהלתי את בית הספר המקיף בית ג'אן עשינו מסע ישראלי משותף בית ג'אן – ורעננה.

עלי סלאלחה: יצאנו יחד שבעה ימים משעות הבוקר עד שעות הערב, לנו ביחד, היינו יחד.

עלי סלאלחה: ככה אנשים יכולים להכיר אחד את השני וכל הניכור שאנחנו מדברים עליו נעלם.

עלי סלאלחה: חשוב מאוד שנקרב דרך בתי הספר, דרך התרבות, דרך השיג ושיח.

שרן השכל: בוודאי, ללמד על ההיסטוריה, על החשיבות של הדרוזים בהקמת מדינת ישראל ובשחרורה.

שרן השכל: אני רוצה לסכם את הדברים.

שרן השכל: מלבד נושא העדה הדרוזית – עליו ביקשתי דיווח, ואנחנו גם נעקוב אחרי העניין הזה.

שרן השכל: אשמח לקבל דיווח.

שרן השכל: אני יוצאת מפה עם תחושה אופטימית, אבל גם עם דאגות.

שרן השכל: לכן אני מתלבטת.

שרן השכל: קודם כל אנחנו דורשים נתונים מספריים על הלימוד במערכת החינוך לזהות ומורשת.

שרן השכל: אני בכוונה מוציאה החוצה את ההיסטוריה.

שרן השכל: אני רוצה לדעת על ה-70 שנים האחרונות, תכנים על זהות ומורשת, במספרים.

שרן השכל: כמה שעות, באיזה שיעורים, כמה טיולים, כמה אתרי מורשת ביקרו בהם, כמה תלמידים נחשפים לתכנים האלה.

שרן השכל: הבקשה כוללת מספר תקציבי של שימור מורשת שמחולק לפי מספר ולפי איזה עדה או איזה מוצא זה בעצם מגיע, כדי שנוכל לעשות את השוואה הזאת.

שרן השכל: הוועדה מבקשת לבחון שיתוף פעולה עם מורי דרך דוברי שפת אם זרה, לפתוח סוג של שיח מולם על טיולים שנתיים ועל איזשהו סוג של לימודי מורשת ותרבות – איזה סוג של תוכן, שמורה דרך דובר שפה יוכל לספר את אותו סיפור, את אותה היסטוריה לא רחוקה של אותה עלייה שממנה הוא הגיע, אנחנו מבקשים לפתוח סוג של איזה שיח מולם על מנת לבחון את הנושא הזה.

שרן השכל: תראו, אני מבקשת – אני לא יודעת בדיוק איך, אבל אנחנו כן מבקשים לבחון את 200 אתרי המורשת ולראות כיצד ניתן להביא לפחות בית מורשת אחד או שניים שידברו על העלייה מברית המועצות המאוחרת, זאת אומרת מ 40-30 שנים האחרונות.

שרן השכל: לא יכול שאין אפילו אחד שמדבר על אותה מורשת ותרבות של יהדות ברית המועצות.

שרן השכל: וזו בקשה של הוועדה.

שרן השכל: בנוסף לזה, מה שאנחנו נעשה – אנחנו נפתח ועדת משנה, בעניין החינוך, כי אני רואה את זה כאבן יסוד חשובה ביכולת שלנו להתגבש כעם.

שרן השכל: אם אנחנו לא נהיה גאים ולא נדע את המורשת וההיסטוריה שלנו אנחנו לא נוכל להיות עם אחד מאוחד שמחבר, שבונה את אותם הגשרים.

שרן השכל: לדעתי זה נושא קריטי במערכת החינוך.

שרן השכל: אם אנחנו מדברים פה על תכנים שצריך לשנן, באמת, אין חשוב מזה.

שרן השכל: אז נקים ועדת משנה שתבחן ביחד עם משרד התרבות והספורט ומשרד החינוך והרשויות הממשלתיות השונות שיצטרכו להגיע לאותה ועדת משנה, אנחנו נבחן בצורה כללית את שימור המורשת של 100 השנים האחרונות, שאני יודעת שיש עליה המון דברים, אבל כן היה אולי עניין של ועדת ביטון – על מנת לבוא ולראות איך אנחנו מיישמים את אותן מסקנות.

שרן השכל: אבל אני רוצה שהיא גם תבחן יותר לעומק את הנושא של שימור המורשת והתרבות של יהדות ברית המועצות.

שרן השכל: אני רוצה שהיא תגיש מסקנות למליאת הוועדה על מנת שנוכל לראות איך אנחנו יכולים לחזק את הגאווה של אותה זהות ומורשת ותרבות של כל העולים שהגיעו למדינת ישראל.

שרן השכל: אני מודה לכולכם, תודה למי שהגיע, ישיבה זו נעולה.