הוועדה המיוחדת לעובדים זרים, כנסת 24, פרוטוקול מספר 9, 2021-10-20 09:00

אבתיסאם מראענה: בוקר טוב לכולן ולכולם.

אבתיסאם מראענה: מאוד שמחה לקיים את הדיון החשוב בנוכחות תומר מוסקוביץ', מנכ"ל רשות האוכלוסין וההגירה.

אבתיסאם מראענה: תודה לכל המשרדים, תודה על ייצוג האנשים המופלא שתמיד מתקיים בוועדות שלנו ולארגונים האזרחיים והעמותות והאנשים ונשות פרטיות ופרטיים שהגיעו בשביל לחלוק איתנו את הסיפורים שלהם ולשתף אותנו.

אבתיסאם מראענה: אני שמחה על הדיון הזה.

אבתיסאם מראענה: תודה לח"כיות נירה שפק על הנוכחות, איזה כייף! מה עשיתי הבוקר שקיבלתי כזה כבוד?

נירה שפק: אני מוכרחה להגיד שהכבוד הוא לך, אבל הכבוד הוא גם לנושא בעיקר.

אבתיסאם מראענה: חברת הכנסת טטיאנה מזרסקי, תודה גם לך.

אבתיסאם מראענה: כבוד לנו שהצטרפת לדיון הכל כך חשוב.

אבתיסאם מראענה: כמובן אני אתן קודם כל רשות דיבור, ברשותך תומר, לנציגים של הארגון "נכה לא חצי בנאדם".

אבתיסאם מראענה: יש לנו את אלכס ויש לנו את מרט.

אבתיסאם מראענה: אז אחד מכם יצטרך, ברשותכם, להציג את העמדה שלכם, כי אתם צריכים בעצם לעבור לוועדה אחרת.

אבתיסאם מראענה: יש לכם דיון נורא קריטי וחשוב, אז יש לכם 5 דקות.

אלכס פרידמן: אז אני ברשותך אגיד כמה מילים וחנן ואני נעבור לוועדת הרווחה.

אלכס פרידמן: אנחנו מעבירים בעזרת השם, עוד מעט את חוק הנכים הגדול ובאמת עם הבשורות המאוד גדולות בשלל תחומים לטובת אנשים עם מוגבלות.

אלכס פרידמן: אבל את הבשורה נביא כשנחזור לפה מהחדר השני.

אלכס פרידמן: בנושא של העובדים הזרים, אני רוצה לברך אותך תומר ולאחל לך בהצלחה בכניסה לתפקיד.

אלכס פרידמן: אותך אבתיסאם, שוב פעם על הובלת הנושא החשוב הזה, על שנתת לנו בית להוביל את הנושא הזה שלמעשה הוא אחד הנושאים הקשים ביותר עבור אנשים עם מוגבלות, בעיקר אנשים עם מוגבלויות קשות בישראל.

אלכס פרידמן: המצוקות גדלות עם השנים ודווקא בתקופת הקורונה קיבלו ביטוי עוד יותר משמעותי.

אלכס פרידמן: בין אם זה המחסור, בין אם זה העלויות העולות כמו שאת יודעת, אנחנו מאמינים שאם למטפל יהיה טוב, גם למטופל יהיה טוב וזה אחד הדברים שאנחנו, בתור ארגון "נכה לא חצי בן אדם" מייצגים.

אלכס פרידמן: לטובת המצטרפים החדשים, אני אחזור ואני אספר שהארגון שלנו כבר כמה חודשים חוסך על בניית תוכנית מקיפה לרפורמה בתחום העובדים הזרים.

אלכס פרידמן: מרט גרצמן, שנמצא פה, מוביל אותה מטעמינו.

אלכס פרידמן: אנחנו התחלנו אותה בשיח עם אנשים עם מוגבלות, לשמוע את הבעיות, לשמוע את הפתרונות.

אלכס פרידמן: התחלנו ביחד איתך להוביל את זה הלאה מול המשרדים השונים.

אלכס פרידמן: הייתה לנו פגישה עם ענבל ומשה, הייתה לנו פגישה עם ביטוח לאומי, עם הנציגות.

אלכס פרידמן: הייתה לי עוד פגישה גם עם השרה בזמן האחרון ומרט נשאר פה איתכם, גם להציג את התוכנית, גם לענות לשאלות וכמובן כדי לייצג אותנו נאמנה.

אלכס פרידמן: אנחנו נחזור לבשר לכם בשורות אחרי ההצבעה.

אלכס פרידמן: שוב תודה רבה.

אלכס פרידמן: חנן אתה רוצה להוסיף משהו?

אבתיסאם מראענה: אז אם מרט נשאר איתנו, אז אני אתן לו רשות דיבור בהמשך.

אבתיסאם מראענה: זה בסדר?

קריאה: כן, כן.

אבתיסאם מראענה: יופי מעולה.

אבתיסאם מראענה: אלכס תודה.

אבתיסאם מראענה: שיהיה בהצלחה.

אלכס פרידמן: תודה רבה.

אבתיסאם מראענה: אני רוצה לעבור לאורח שלנו, שהתכבד והגיע לוועדה, עוסטאד תומר.

אבתיסאם מראענה: עכשיו עשינו שיעור בערבית אז אנחנו, בגלל זה אנחנו חוזרות על המילה "עוסטאד", בשביל להטמיע אותה, שזה בעצם, אנחנו אומרת "עוסטאד" בדרך כלל למורה, למישהו שבעצם יש לו ידע יותר ממי שמולך.

אבתיסאם מראענה: אז אנחנו תמיד כתואר כבוד אנחנו משתמשות בעוסטאד או עוסטאדי.

אבתיסאם מראענה: אז אני לא אגיד לך עוסטאדי, אני אגיד לך עוסטאד.

אבתיסאם מראענה: תומר, מנכ"ל רשות האוכלוסין וההגירה.

אבתיסאם מראענה: אנחנו נשמח לשמוע ממך על שאלות רבות שפנינו למשרד, על מנת להבין איך אנחנו קודם כל נותנות מענה, איך אתם נותנים מענה במשרד לכל המחסור הגדול של עובדות ועובדים זרים, במיוחד בענף הסיעוד.

אבתיסאם מראענה: אז רשות הדיבור לך, בבקשה.

תומר מוסקוביץ': שוקרן עוסטאדי, תיסלם.

תומר מוסקוביץ': בוקר טוב לכולם.

תומר מוסקוביץ': אז אני שמח להיות פה, ברשותכם אני אנצל את הכמה דקות הראשונות, כמה זמן יש לי?

אבתיסאם מראענה: אתה בשבילך, עוסטאד, יש לך 12 דקות וחצי.

תומר מוסקוביץ': אז את ה-5 דקות הראשונות אני אנצל ככה בכלל, שתכירו את המושג של רשות האוכלוסין וההגירה באופן כללי ולאט-לאט נעשה drill down לתוך הנושא של עובדים זרים ובתוך הנושא של עובדים זרים בסיעוד.

תומר מוסקוביץ': חשוב שתראו את הקונטקסט הכללי, כי בסופו של דבר אנחנו מתמודדים עם תחום הרבה-הרבה יותר רחב.

תומר מוסקוביץ': אז הייעוד של רשות האוכלוסין וההגירה, שהיא יחידת סמך שפועלת במשרד הפנים היא להסדיר את מעמדם החוקי של אזרחי המדינה, תושביה ולעניינו, גם הזרים השוהים בה בהתאם למדיניות הממשלה, מערכת החוקים והתקנות שמסורים להחלטתנו.

תומר מוסקוביץ': אירוע מאוד גדול, אני תמיד אומר שאם בתפקיד הקודם שלי טיפלתי בעשרה אחוז מתושבי המדינה, הייתי אחראי על כל גביית החובות במדינה, כמעט.

תומר מוסקוביץ': היום אני מטפל ב-120% מתושבי המדינה, כי זה כל האזרחים, כל התושבים והתיירים.

תומר מוסקוביץ': רק ב-2019 היו 14 מיליון תנועות כניסה ויציאה לישראל, שכל זה באחריות שלנו.

תומר מוסקוביץ': אנחנו מטפלים גם בהמון חוקים שקשורים אלינו, שזה חוק השבות כמובן, חוק האזרחות וכולי.

תומר מוסקוביץ': חוק הכניסה לישראל, הביומטריה וכמובן, חוק העובדים הזרים, שזה חוק שעוד בתפקידים הקודמים-קודמים שלי, מלפני 20 שנה טיפלתי בו בנושא של עובדים זרים.

תומר מוסקוביץ': מה שאנחנו עושים בפועל, זה באמת לנהל את כל מרשם האוכלוסין של מדינת ישראל.

תומר מוסקוביץ': לנהל את ביקורת הגבולות כמו שאמרתי, כל מי שנכנס וכלי מי שיוצא, כולל בקשות למקלט מדיני והסדרה ואכיפה של כל השוהים שנמצאים פה שלא כדין.

תומר מוסקוביץ': בתחום של השוהים שלא כדין, של השוהים שהם לא זכאים להיות תושבי המדינה או אזרחיה, אז יש שם בגדול שתי קבוצות מאוד-מאוד גדולות, שתכף נרד לתוכן, שזה אלה שלא צריכים להיות פה ואלה שכן צריכים להיות פה.

תומר מוסקוביץ': אלה שלא צריכים להיות פה זה מסתננים, זה תיירים שהוויזה שלהם נגמרה והם נשארו וכל מיני אנשים שלפי החוק אסור להם להיות פה ותפקידינו זה לדאוג שהם לא יהיו פה.

תומר מוסקוביץ': אבל יש גם הרבה זרים שאנחנו רוצים שיהיו פה וזה העובדים הזרים החוקיים, שלשמם התכנסנו.

תומר מוסקוביץ': הרשות מחולקת למעשה לארבעה מנהלים, אבל יש הרבה סינרגיה והרבה שיתוף פעולה בין המנהלים.

תומר מוסקוביץ': המנהל הגדול ביותר זה מנהל האוכלוסין, זה מה שפעם קראו "לשכות משרד הפנים", איפה שבאים להוציא את התיעוד הביומטרי, אבל גם להגיש בקשות לאשרה.

תומר מוסקוביץ': בין אם זה של עובדים זרים, בין אם זה של זכאי חוק שבות או איחוד משפחות או מה שלא תרצו.

תומר מוסקוביץ': זה מנהל האוכלוסין.

תומר מוסקוביץ': מנהל ביקורת הגבולות, זה למעשה משמר הגבול האמיתי.

תומר מוסקוביץ': אלה שיושבים ב-20 ומשהו מעברי הגבול של מדינת ישראל ודואגים שרק מי שרשאי להיכנס לפה יכנס ומי שיוצא, באמת, מותר לו לצאת והוא לא מעוכב למשל, בגלל התפריד הקודם שלי.

תומר מוסקוביץ': ואז, יש לנו למטה את שני המנהלים, שאפשר לקרוא להם ולהגיד "המנהל הרע והמנהל הטוב", אם אתם רוצים או "יד ימין ויד שמאל".

תומר מוסקוביץ': מנהל אכיפה וזרים, זה מנהל אכיפה-כשמו כן הוא.

תומר מוסקוביץ': ותפקידו באמת זה לדאוג שלא יהיו פה אנשים שלא צריכים להיות פה, אבל גם לדון בבקשות של אלה שחושבים שהם כן צריכים להיות פה מחמה של מקלט, בקשת פליטות וכל זה.

תומר מוסקוביץ': נמצא איתנו כאן יוסי אדלשטיין, מנהל המנהל.

תומר מוסקוביץ': המנהל השני זה מנהל עובדים זרים בראשות ענבל משש, אתם בטח מכירים אותה ותפקידו של מנהל עובדים זרים זה לרכז את כל ההסדרה של נושא העובדים הזרים בישראל.

תומר מוסקוביץ': פה אני כבר אגיד מילה, לפני המספרים.

תומר מוסקוביץ': התחום של עובדים זרים, אנחנו פרוסים בהרבה מקומות, במי אנחנו מטפלים, בסדר.

תומר מוסקוביץ': לפני שאני אכנס למספרים, חשוב שתכירו את המורכבות של העניין הזה.

תומר מוסקוביץ': ישראלים, עולים חדשים, זכאי חוק שבות, אזרחים ערביים שגרים פה-כל אלה מבחינתנו הם צריכים לקבל שירות.

תומר מוסקוביץ': אין שום שאלה על עצם הזכות שלהם להיות פה, אנחנו לא צריכים להביא אותם או להוציא ואתם, הם צריכים להיות פה והם צריכים לקבל שירות מאיתנו.

תומר מוסקוביץ': להוציא להם תעודת זהות, להוציא להם דרכון, להוציא להם אשרות, כל מיני דברים ואישורים מהסוג הזה.

תומר מוסקוביץ': זה החלק, אני אקרא לזה החלק ה"קל" מבחינה של מורכבות שיש בעבודה שלנו.

תומר מוסקוביץ': הנושא של העובדים הזרים הוא נושא נורא-נורא מורכב, כי הוא למעשה מאזן.

תומר מוסקוביץ': אם ניקח את הנושא של עובדים זרים בסיעוד, אז הוא מאזן לפחות 4 קבוצות אינטרסים, שכולן לגיטימיות.

תומר מוסקוביץ': כולן לגיטימיות, כולם צודקים והתפקיד שלנו, בהתאם להחלטות הממשלה כמובן וחוקי הכנסת, זה לנסות לאזן את האינטרסים האלה בצורה הטובה ביותר.

תומר מוסקוביץ': אם נדבר על הסיעוד, אז האינטרס הראשון, הברור והדחוף ביותר, נקרא לו "המוצדק ביותר מבחינה פשוטה ומיידית", זה האינטרס של המטופלים לקבל טיפול.

תומר מוסקוביץ': מזה זה מתחיל, אבל בפירוש לא בזה זה נגמר.

תומר מוסקוביץ': אגב, כשעסקתי בנושא הזה לפני 20 שנה, לפני שעזבתי להרבה תפקידים אחרים, אז זה לא היה ברור מאליו שכל מי שצריך טיפול סיעודי מקבל דווקא עובד זר והיו פתרונות אחרים, אבל אתם יודעים עם השנים התקדמו הרמת חיים עלתה.

תומר מוסקוביץ': היום להשיג עובד זר נחשב כמעט מוצר צריכה בסיסי שמשפחות רוצות אותו ואנחנו, עד כמה שאנחנו יכולים צריכים לספק אותו, זה האינטרס הראשון.

תומר מוסקוביץ': האינטרס השני הוא האינטרס של העובדים.

תומר מוסקוביץ': שמה לעשות?

תומר מוסקוביץ': גם הם בני אדם וגם להם יש זכויות ואנחנו לא רוצים שזכויותיהם ייפגעו או יירמסו.

תומר מוסקוביץ': קיים, צריך לראות איך עושים את זה בצורה שתפגע כמה שפחות באינטרס הראשון.

תומר מוסקוביץ': זה כמו החוקים של הרובוטיקה, החוק הראשון זה הכי חשוב, אז החוק השני הוא גם חשוב, אבל הוא פחות חשוב מהחוק הראשון.

תומר מוסקוביץ': צריך לטפל בזה, צריך לדאוג לזה.

תומר מוסקוביץ': האינטרס השלישי הוא האינטרס המדינתי הכולל, למנוע פה הגירה לא רצויה.

תומר מוסקוביץ': עכשיו תראו, יש הבדל מאוד גדול בין פוטנציאל ההשתקעות של עובד חקלאות בתאילנד, שעובד שנתיים-שלוש או ארבע שנים בערבה תיכונה ועולמו צר כעולם המרחק שבין סככת הגידול לבין מקום המגורים שלו.

תומר מוסקוביץ': הסיכוי שהוא ישתקע בארץ הוא הרבה-הרבה יותר נמוך מהסיכוי של עובד סיעוד, שנמצא פה כבר שש או שבע שנים במרכזי הערים, הוא רואה את מדינת ישראל על מה שהיא יודעת לתת ואנחנו יודעים, עובדתית, זה לא רק חשש – זה חשש שמתגשם לצערנו, שהרבה מאוד עובדים זרים בסיעוד, בסופו של דבר גם משתקעים בארץ ואז הם כמובן כבר לא עוסקים בסיעוד ומהר מאוד הופכים גם להיות צרכני סיעוד בעצמם וזה האינטרס שאנחנו צריכים לאזן אותו.

תומר מוסקוביץ': אז כדי לסכם את העניין הזה, יש לנו שלושה אינטרסים שהם שלושתם חשובים, אבל החשוב ביותר הוא שהמטופלים יקבלו את הטיפול הטוב ביותר.

תומר מוסקוביץ': השני הוא שזכויות העובדים הזרים יישמרו, עד כמה שאנחנו יודעים לתת את זה בכפוף לכלל הראשון.

תומר מוסקוביץ': והאינטרס השלישי הוא שאנחנו נמנע את ההשתקעות שלהם, עד כמה שאפשר.

תומר מוסקוביץ': האומנות שלנו, המשימה שלנו, השליחות שלנו היא לאזן בין שלושת האינטרסים האלה.

תומר מוסקוביץ': רק שתראו את הכמויות של כמה זרים שוהים פה כחוק, לפי קבוצות עיקריות.

תומר מוסקוביץ': אז יש לנו עובדים פלשתינאים , שזה אירוע אחר, הרבה פחות מורכב מהבחינה הזאת שהעובדים הפלשתינאים, כמעט כולם אם נעזוב את הקורונה, הם בעיקרון יוממי מה שנקרא, זאת אומרת באים בבוקר והולכים בערב והם לא יוצרים לנו בדרך כלל בעיית הגירה.

תומר מוסקוביץ': העובדים הזרים-תראו את המספרים.

תומר מוסקוביץ': יש לנו את התיירים שנמצאים בארץ כדין, אז זה לא מעניין אותנו כרגע.

תומר מוסקוביץ': יש לנו גם אוכלוסיות אחרות: תלמידים, סטודנטים, תושבים ארעיים וכולי.

תומר מוסקוביץ': על מה אנחנו מדברים בעובדים זרים חוקיים?

תומר מוסקוביץ': יש לנו את הפלשתינאים, 100,000 אמרתי לכם, פחות מעניין אותי, גם מכיוון שהדיון הזה אני מבין הולך יותר לכיוון הסיעוד והם לא עוסקים בסיעוד.

אבתיסאם מראענה: כן, נכון.

קריאה: לא אבל זה חשוב, once שבאנו לכאן שנקבל את הסקירה הזאת באמת, אז הסבר של 2 דקות אם אפשר.

תומר מוסקוביץ': כן, כן 100%.

תומר מוסקוביץ': בסדר, זה חשוב לתת את התמונה הכוללת.

תומר מוסקוביץ': יש לנו, דומה לפלשתינאים – ירדנים, אני אומר דומה לפלשתינאים בגלל שגם הם יוממיים-באים בבוקר והולכים בערב.

תומר מוסקוביץ': יש לנו תאגידים שעובדים, אז כרגע התאגידים זה בבניין, זה תאגידים שתיכף אני אגיד את ההבדל הגדול בין תאגידי בניין מורשים שזה בתחום הבניין, דבר שהתחיל לפני 20 שנה בערך, קצת פחות ו-100 לשכות פרטיות לתיווך כוח אדם בענף הסיעוד.

תומר מוסקוביץ': אני אגיד מילה על ההסכמים בילטראליים, זה חשוב שתכירו את זה.

תומר מוסקוביץ': דיברתי קודם על העניין של שמירת זכויות העובד ועל המשמעות של זה או הקשר של זה לאינטרס המדינתי.

תומר מוסקוביץ': בעבר ועוד היום, במקומות מסוימים או בחלק מהמקומות וזו תופעה קיימת, הגעה לישראל היא בוננזה לא נורמלית.

תומר מוסקוביץ': אנשים מוכנים לשלם הרבה כסף.

תומר מוסקוביץ': שלשום גם קראתי כתבה על מישהי שעובדת באפגניסטן בניקיון והיא מקבלת 20 סנט ליום, דהיינו, כמה זה 20 סנט היום?

תומר מוסקוביץ': בערך, פחות משקל ליום, פחות משקל ליום.

תומר מוסקוביץ': תחשבו שאחת כזאת, אתה בא ואומר לה "אני מסדר לך אישור עבודה בישראל ותקבלי 6,000-7,000 ₪ בחודש", זה לא נתפס בכלל.

תומר מוסקוביץ': תחשבו כמה היא מוכנה לשעבד כדי להגיע לדבר הזה ואנשים שילמו הרבה מאוד כסף.

תומר מוסקוביץ': עכשיו תגידו "מה איכפת לי?", בסופו של דבר הם שילמו עבור מוצר שהם קיבלו ואיכפת לי בגלל האינטרס ההגירתי.

תומר מוסקוביץ': כי מי ששילם 30,000 דולר כדי לעבוד בישראל, השנתיים-שלוש הראשונות שלו הוא בכלל לא מרוויח, הוא רק מחזיר את החוב שלו ואז אם אני אומר לו "תהיה פה חמש שנים", בעצם אמרתי לו "תהיה פה שנתיים בשבילך" וזה יהיה לו מאוד קשה ולכן הוא ירצה להישאר פה כמה שיותר, כי בשלוש השנים הראשונות הוא רק כיסה את עלויות ההגעה שלו.

תומר מוסקוביץ': לכן אנחנו היה לנו מאוד חשוב להילחם בתופעה הזאת של גביית תשלומים גבוהים על ידי.

אבתיסאם מראענה: דמי תיווך.

תומר מוסקוביץ': דמי תיווך או דמי טיפול או תקראי לזה איך שתקראי לזה, על ידי העובדים הזרים.

תומר מוסקוביץ': כדי להחליף את זה יצרנו את ההסכמים הבילטראליים.

תומר מוסקוביץ': הם כן צריכים לשלם ואני מאוד-מאוד מקווה, אנחנו שלשום בלילה ענבל ואני עוד בתשע בערב עוד דיברנו עם זרוע העבודה, שסוף-סוף יעודכנו התקנות שאנחנו מחכים להן כבר הרבה מאוד זמן שיאפשרו לגבות.

תומר מוסקוביץ': כי אני לא חושב שעובד זר לא יכול לשלם על הזכות להגיע לישראל.

תומר מוסקוביץ': הוא צריך לשלם, אבל הוא צריך לשלם סכום כזה שלא ייצור מכשול מאוד-מאוד גדול ביציאה שלו החוצה.

תומר מוסקוביץ': אז זה הנושא של הבילטראליים, יש לנו הסכמים בילטראליים עם הרבה מדינות וכמו שתראו – תאילנד, מולדובה, רומניה, - - -, נפאל ועוד היד נטויה.

אבתיסאם מראענה: שנייה.

אבתיסאם מראענה: מה שהצגת קודם בשקף הקודם, אפשר שנייה שנשתלט על הדבר הזה?

אבתיסאם מראענה: אה יופי.

אבתיסאם מראענה: בעצם לא כל המדינות שמצוינות פה בשקף הן קשורות בסיעוד נכון?

תומר מוסקוביץ': לא, לא, לא.

תומר מוסקוביץ': ענבל איזה מהן זה סיעד?

אבתיסאם מראענה: פיליפינים יש לנו בסיעוד וסרי לנקה.

ענבל משש: פיליפינים וסרי לנקה ואנחנו כרגע במשא ומתן עם אוזבקיסטן, עם מולדובה.

אבתיסאם מראענה: אבל כרגע מי שנכנסות בעצם בהסכמים בילטראליים, זה הפיליפינים ומסרי לנקה עוד לא קיבלנו אף עובדת, תתקנו אותי אם אני טועה.

ענבל משש: כרגע היישום החל עם הפיליפינים, ביוני 2021 התחלנו ביישום עם הפיליפינים.

ענבל משש: יש הסכם עם סרי לנקה, אנחנו עובדים על מאגר עובדים ואנחנו מקווים שתוך חודשים בודדים יהיה גם יישום עם סרי לנקה.

תומר מוסקוביץ': עכשיו דיברנו גם על, סיעוד מתחלק לשני סוגים וכולכם בטח יודעים את זה, אבל חשוב אולי שגם זה ייאמר.

תומר מוסקוביץ': הסיעוד הביתי, שמזה התחלנו והסיעוד המוסדי, שאנחנו מגיעים אליו עכשיו.

תומר מוסקוביץ': עכשיו, לפני שבוע בערך, עשינו את ההגרלה בנוכחות נציגים של ממשלת נפאל בזום והגרלנו את הזכות של 1,000 הנפאלים הראשונים לעבוד פה בסיעוד מוסדי.

תומר מוסקוביץ': אז גם נפאל, גם היא תהיה באירוע הזה.

אבתיסאם מראענה: אבל נפאל היא, איתה בעצם יש הסכם בליטרלי?

תומר מוסקוביץ': כן, כן.

תומר מוסקוביץ': סיעוד מוסדי.

ענבל משש: כן, בוודאי.

ענבל משש: נפאל וגיאורגיה במוסדות סיעוד.

אבתיסאם מראענה: הבנתי.

תומר מוסקוביץ': תדעו לכם אני יודע לדבר בכותרות, את הפרטים אתם תשמעו מענבל.

תומר מוסקוביץ': היא יודעת כל עובד איך קוראים לו ומאיפה ואיך הוא הגיע.

תומר מוסקוביץ': אבל בגלל האינטרס הראשון, שאמרתי לכם שהוא האינטרס העליון, אז זה לא שבאנו ואמרנו "אוקיי, אנחנו עושים הסכמים בילטראליים, אז מעכשיו יבואו רק בהסכמים בילטראליים ותחכו בסבלנות 4 שנים עד שתקבלו את העובד", ברור שזה לא יכול להיעשות.

תומר מוסקוביץ': אז אנחנו מאפשרים עדיין כמובן להגיע גם לא בהסכמים הבילטראליים.

תומר מוסקוביץ': תכף ענבל תגיד לכם את המספרים, הרוב המכריע עדיין מגיע לא בהסכם הבילטרלי, אבל השאיפה שלנו זה שהם יגיעו בהסכמים בילטראליים.

תומר מוסקוביץ': עכשיו, אני רוצה להגיד משפט.

תומר מוסקוביץ': יש לי עוד כמה דקות, נכון?

אבתיסאם מראענה: דקה.

תומר מוסקוביץ': דקה, מצוין.

תומר מוסקוביץ': אז אני אגיד משפט אחד ואחרי זה נענה לשאלות.

תומר מוסקוביץ': השינוי הגדול שהשרה הנחתה לבחון אותו בצורה מאוד אוהדת ואני לא יכול להגיד שזה הפתיע אותי, כי אני חשבתי שזה מה שצריך לעשות, זה לבחון בצורה מאוד אוהדת להפוך את ההעסקה של עובדים זרים בכלל בסיעוד, מהעסקה אישית על ידי המעסיק בתיווך של לשכה, להעסקה באמצעות תאגידים, כמו שזה דומה בענף הבניין.

תומר מוסקוביץ': כל השנים לא עשינו את זה, בגלל שהחשש היה שאם ההעסקה תהיה באמצעות תאגידים זה ייצר איזו שהיא פרמיה שתצטרך להיות משולמת על ידי המשפחות ולכן נמנעו מזה כל הזמן.

תומר מוסקוביץ': היום המצב הוא שהשוק הוא כזה שוק של עובדים שלדעתי המשפחות כבר גם ככה היום משלמות את הפרמיה ועוד הרבה יותר מהפרמיה שהן משלמות דרך התאגידים.

תומר מוסקוביץ': העסקה באמצעות תאגידים יש לה חיסרון אחד תיאורטי, שלדעתי לא יתגשם וזה חיסרון העלות, כי בעלות הנוכחית היום ממילא המשפחות משלמות הרבה יותר או כמו שאמרו לי כמה וכמה אנשים "העובדים מראיינים אותנו, לא אנחנו מראיינים אותם.

תומר מוסקוביץ': " ואז כמובן שאדון כמו שהיה פה מקודם הוא לא, בוא נגיד הוא לא הלקוח האידיאלי.

תומר מוסקוביץ': הכי טוב זה זקן דמנטי בן 80 שלא יוצא מהבית והוא שוקל 40 קילו ולא צריך לעשות איתו כלום.

תומר מוסקוביץ': אז זה ברור שהוא יקבל את העובד ואנחנו צריכים לדאוג שיהיה לכולם.

תומר מוסקוביץ': כשאתה יוצר את הבאפר הזה של תאגידים, יש לך הרבה-הרבה לאין ערוך יותר חופש ויותר אפשרות לתמרץ לפי פריפריה, לתמרץ לפי קשיים, לתמרץ לפי העסקת ישראלים במקרים הקלים של העסקה חלקית ועוד ועוד ועוד.

תומר מוסקוביץ': הצוות הוא בראשות ענבל והוא התחיל לעבוד.

תומר מוסקוביץ': הכוונה היא לעשות את זה מאוד-מאוד מהר ואני מקווה שממש בתחום של חודשים בודדים תהיה החלטת ממשלה לעבור להעסקה של סיעוד, אלא אם כן נשוכנע.

תומר מוסקוביץ': אגב, יש כאן עוד מורכבות שלא קיימת בבניין, שהסיעוד כבר היום הוא מחולק לשתי צורות של העסקה.

תומר מוסקוביץ': יש את הסיעוד של העסקה ישירה בין העובד לבין המעסיק שלו, שאז המעסיק שהוא לא מסוגל להתרחץ אבל הוא כן צריך לשמור על כל חוקי העבודה ולהכיר אותם וכל זה, שזה ממש מופרך מיסודו.

תומר מוסקוביץ': אבל מעבר לזה יש עוד העסקה, שהיא הרבה פעמים משתלבת בתוך העניין וזו העסקה באמצעות חברות הסיעוד על המלגה של הביטוח הלאומי, על הגמלה של הביטוח הלאומי, שזה גם הופך את האירוע הזה ליותר מורכב.

תומר מוסקוביץ': הצוות בראשות ענבל, שהיא נמצאת פה אז אני לא אגיד מה אני חושב עליה, כי לא אומרים בפניה.

תומר מוסקוביץ': אבל היא תעשה את העבודה הכי טובה שאפשר ואני מקווה שבעזרת השם בתוך כמה חודשים נוכל לייצר ברכה גדולה בתחום הזה של העסקת העובדים הזרים בענף הסיעוד.

תומר מוסקוביץ': תודה רבה.

אבתיסאם מראענה: מהמם.

אבתיסאם מראענה: תודה רבה-רבה.

אבתיסאם מראענה: אני רוצה לתת את רשות הדיבור לענבל משש, להשלים ולהגיד את הדברים שתומר לא יודע להגיד אותם.

אבתיסאם מראענה: אז את תמיד תתני לנו את התשובות ואני אכוון אותך, כי אין לנו הרבה זמן.

אבתיסאם מראענה: אני גם רוצה לאפשר לדיון הזה גם הרבה אנשים שנרשמו לשאול שאלות ולהעיר ולהגיב.

אבתיסאם מראענה: אנחנו בעצם ביקשנו בישיבה מקדימה לפני כחודש, כל הסוגייה הזאת של בעצם תקופת ההתארגנות.

אבתיסאם מראענה: גם אני באופן אישי לקח לי זמן להבין שלא מצובר בעצם בהארכה של הוראת השעה, אלא בעצם אתן מדברות על הסוגייה של דחייה של תקופת ההתארגנות.

אבתיסאם מראענה: אני באופן אישי ביקשתי שתקופת ההתארגנות תהיה יותר מחודשיים.

אבתיסאם מראענה: בעצם היא הייתה אמורה להסתיים ב-31 לאוקטובר השנה, בעצם עוד עשרה ימים בערך ואתם בעצם דחיתם את תקופת ההתארגנות ל-31 לדצמבר.

אבתיסאם מראענה: קודם כל אני רוצה להבין מה השיקולים שלכן, לפי מה אתן מחליטות, איזה פרמטרים?

אבתיסאם מראענה: מה עומד לנגד עיניכן ועיניכם בסוגייה הזאת של הארכת תקופת ההתארגנות.

אבתיסאם מראענה: אנחנו בתקופת קורונה, כל המשפחות זועקות, אנחנו מקבלות אלפי פניות וגם אתן בטח מקבלות, בכל הדיונים שלנו בוועדה זו סוגייה מאוד משמעותית, מאוד כאובה.

אבתיסאם מראענה: בטח ובטח בתחום הסיעוד ואני אשמח שתסבירי לי מה המניעים ומה המחשבות, למה תקופה ההתארגנות נדחתה בחודשיים ולא נגיד חצי שנה ולמה לא עמדה חקיקה בעצם, למה לא חוקק חוק של הארכת הוראת השעה?

אבתיסאם מראענה: כמובן חברות הכנסת, אם אתן רוצות להתייחס, כמובן קחו את זה בחשבון.

אבתיסאם מראענה: בבקשה.

ענבל משש: אז תודה.

ענבל משש: תודה גם למנכ"ל שלי שבאמת סקר בצורה מהירה אמנם, אל מאוד מעמיקה בנושא עבודת הרשות.

ענבל משש: אני רק, ברשותך אתייחס למה שאמרת.

ענבל משש: אז קודם כל, הנושא הזה של סיעוד הוא באמת נושא שנמצא במיקוד גם אצל השרה שלנו, שהניחה את זה כאחד הנושאים במיקוד לעבודת הממשלה.

ענבל משש: הוא גם נושא במיקוד אצל המנכ"ל שלנו ולבטח בעבודת מנהל עובדים זרים.

ענבל משש: כבר דיברנו רבות באמת על החשיבות והמורכבות של הענף הזה ובסופו של יום אנחנו רוצים לתת את השירות הכי טוב למטופלים הסיעודיים.

ענבל משש: לגבי הוראת השעה.

ענבל משש: אז להוראת השעה ותקופת ההיערכות אני אתייחס במקביל.

ענבל משש: אז את הנושא של תקופת ההיערכות היא התחילה עוד במרץ 2020, עם קרות הקורונה ועלייה בתחלואה וסגירת השמיים לכניסה בכלל של נוסעים למדינת ישראל, לרבות כמובן, עובדים זרים לענף.

ענבל משש: הבנו שיש בעיה ושצריך למצוא פתרון למצב הנוכחי, כי אם לא נכנסים עובדים זרים, אז אנחנו לא רצינו להגיע למצב שלא יינתן מענה למטפלים סיעודיים ולכן באנו ועשינו איזו שהיא הערכת מצב, באנו ואמרנו, ביקשנו לאשר לנו תקופת היערכות לעובדים זרים שהיו צריכים באותה העת לצאת ממדינת ישראל, כי הם שהו פה באופן לא חוקי.

ענבל משש: ביקשנו מהם להשתבץ אצל מטופלים סיעודיים ולתת להם מענה, עשינו מספר הקלות אחזור על כולן.

ענבל משש: בין היתר, חלק מההקלות שנתנו זה להשתבץ, להמשיך ולהישאר במדינת ישראל ולתת את המענה הזה למטופלים.

אבתיסאם מראענה: מה השתנה?

ענבל משש: התחלנו את זה במרץ 2020.

ענבל משש: במרץ 2020 הייתה סגירה של הגבולות ולא נכנסו כמעט עובדים בחודשים האלו.

ענבל משש: היו גם חודשים של פשוט 0 עובדים.

אבתיסאם מראענה: בזמן הזה אנשים בעצם לא יצאו, עובדים זרים שנגמרה להם האשרה, הם מקרים חריגים שבעצם הם גם נשארו כאן.

ענבל משש: נכון.

אבתיסאם מראענה: הולבנו בעצם.

ענבל משש: לא, אני לא קוראת לזה הלבנה.

ענבל משש: אני אומרת לזה תראי, היו מטופלים סיעודיים שזקוקים לידיים עובדות, היו פה עובדים זרים סיעודיים שביקשנו מהם, הם היו צריכים לצאת מישראל וביקשנו מהם "לכו תשתבצו ותתנו מענה".

ענבל משש: אמרנו שאנחנו מאריכים וכל פעם עושים בחינת מצב.

ענבל משש: בחינת המצב היא באמת, היא תלוי מצב.

ענבל משש: בהתחלה, אני מזכירה לכולנו שאף אחד לא חלם שהקורונה תיערך כל כך הרבה זמן ושנהיה בתוך האירוע הזה.

ענבל משש: חשבנו שזה משהו זמני אולי, אבל תחלואה זה דבר חמקמק והנה אנחנו רואים בחלוף הזמן איפה אנחנו נמצאים.

ענבל משש: אז כל פעם עשינו בחינה איטית.

ענבל משש: בחנו את המצב כניסות עובדים, אם עובדים יצאו, כמה היתרים ומימוש על היתרים ובהתאם לתמונת המצב הזו הארכנו מעת לעת, עד ליולי 2021, את תקופת ההיערכות ליציאה ואותם עובדים נתנו מענה למטופלים.

ענבל משש: אנחנו באנו ואמרנו - - -

תומר מוסקוביץ': ענבל אני רק רוצה להדגיש פה נקודה חשובה, זה לא שאמרנו "31 בדצמבר ובשום אופן לא נאריך יותר מזה".

תומר מוסקוביץ': אנחנו בוחנים את זה ואם נראה שחלילה פתאום התחלואה מתגברת והשמיים נסגרים נאריך שוב ואם לא, אז אולי לא יהיה צורך.

אבתיסאם מראענה: כן אבל יש משהו בדחייה בחודשיים של תקופת ההתארגנות.

אבתיסאם מראענה: אני מבינה את החשש של רשות האוכלוסין מהשתקעות של עובדים זרים ועובדות זרות בארץ, מצד שני יש קורונה, אנחנו תיכף יש חורף ומדברות כבר על הגל החמישי ואנחנו הקורונה לא הולכת לעזוב אותנו, בטח לא בקרוב ולא בדצמבר, אלא אם כן אתה אוסטאד יש לך איזה קשרים הרבה יותר רחבים עם כל מיני גורמים שתגיד לי שבאמת הקורונה תסתיים ואנחנו נהיה בעידן אחר.

אבתיסאם מראענה: השאלה אם כל פעם העיכוב הזה, או התקופה הזאתי של החודשיים שאותם נותנים להתארגנות, למי הוא עוזר בעצם ומה קורה בחודשיים האלה?

אבתיסאם מראענה: עובדים זרים, אני לא רואה שהם נכנסים.

ענבל משש: אז אמרנו שאנחנו כמובן עושים בחינה איטית ומאזנים בין הדברים.

ענבל משש: אז אם באוגוסט נכנסו למדינת ישראל 1,000 עובדים זרים, אז זה אומר שיש כניסה של עובדים והמצב הוא הרבה יותר טוב ממה שהיה אולי ב-2020.

ענבל משש: כי ב-2020 נכנסו כ-4,500 בכל השנה וב-2021 כבר רואים 6,000 עובדים שנכנסו מתחילת השנה ובחודש אחד נכנסו כ-1,000 עובדים, אז את רואה שבסך הכל מגמת ההאטה שהיתה קודם ו-0 כניסה של עובדים היא משתנה.

ענבל משש: יכולנו לקבל 2 החלטות, החלטה אחת להאריך והחלטה שנייה זה להפסיק את תקופת ההיערכות ופשוט להגיד שהיא הסתיימה ב-31 באוקטובר.

ענבל משש: אז באיזונים של מה שקורה ומתוך באמת, גם דאגה וגם אני חושבת בצורה הכי זהירה ונכונה, באנו ואמרנו "אנחנו מאריכים את זה כרגע לתקופה של חודשיים ואנחנו נבחן את זה לקראת תום התקופה".

אבתיסאם מראענה: אבל איזו בשורה את נותנת בעצם למשפחות רבות ומרובות, שנמצאות במצוקה מאוד גדול וגם באמת מצוקה מאוד-מאוד גדולה, מה את אומרת להן בחודשיים האלה?

אבתיסאם מראענה: כי אין, כמה כניסה של עובדים זרים תהיה בחודשיים הקרובים?

אבתיסאם מראענה: מה, איזו בשורה את נותנת להן, על מה אנחנו בעצם נאחזות, מה יקרה?

ענבל משש: קודם כל, הבשורה הגדולה היא שיש מענה והם יכולים כרגע להסתמך על ההודעה שלנו ולהעסיק את העובד שנמצא אצלם בבית, שזה אני חושבת בשורה של ממש עבור מטופלים סיעודיים.

ענבל משש: הבשורה השנייה היא שיש כניסות של עובדים זרים חדשים והם יכולים למצוא מענה בדמות הזמנה של עובד זר חדש שיחליף את העובד שנמצא אצלם, ככל ויוחלט שלא להאריך או ככל שיוחלט שהעובדים האלה יצטרכו לצאת מישראל.

ענבל משש: אז אני חושבת שכשאנחנו מאזנים בין כל השיקולים ורואים את התמונה הרחבה, אנחנו מבקרים גם את הצורך לתת מענה למטופלים הסיעודיים, אז אני חושבת שההחלטה שלנו להאריך בחודשיים.

ענבל משש: קודם כל ההחלטה היא לא להפסיק – זו בשורה.

ענבל משש: ולהאריך בחודשיים כדי להעריך את המצב, כי אנחנו רואים גידול בכניסה של עובדים זרים.

ענבל משש: אני חושבת שהיא החלטה נכונה, שהיא החלטה מאוזנת, שהיא החלטה שקולה ואנחנו נצטרך בעוד חודש ימים לראות את המצב שוב פעם ולקבל החלטה.

ענבל משש: יש פה שתי החלטות שצריך לקבל.

ענבל משש: החלטה אחת זה האם באמת אנחנו מסיימים את תקופת ההארכה או מאריכים אותה וההחלטה השנייה היא מה עושים לגבי אותם אלו שנמצאים מיולי אצל המעסיקים שלהם ואנחנו נצטרך לבחון את זה.

ענבל משש: זו העבודה שאנחנו עושים כל יום, כל הזמן.

ענבל משש: זו העבודה שלנו.

אבתיסאם מראענה: תודה ענבל, אנחנו כמובן נחזור אלייך.

אבתיסאם מראענה: אני רוצה לתת לד"ר נתי בלום, יושבת ראש עמותת עמד"א.

ד"ר נתי בלום: מנכ"לית.

אבתיסאם מראענה: מנכ"לית?

אבתיסאם מראענה: סליחה, טעות שלי עוסטאדי.

אבתיסאם מראענה: בבקשה.

אבתיסאם מראענה: יש לך חמש דקות.

ד"ר נתי בלום: קודם כל תודה.

ד"ר נתי בלום: לי חשוב דווקא לדבר על העובדים שנכנסים לסיעוד ומתחילים לטפל באנשים קשישים צלולים ומתחילה ירידה קוגניטיבית.

ד"ר נתי בלום: מאוד חשוב לי לדבר על זה, כי ככל שאנחנו עולים בגיל, אחוז האנשים שסובלים מירידה קוגניטיבית, הוא הולך וגדל.

ד"ר נתי בלום: אם בגיל 65 ומטה זה 5%, בגיל 85 ומעלה זה מעל 30%.

ד"ר נתי בלום: אז מאוד-מאוד חשוב לי לדבר על זה.

ד"ר נתי בלום: אתה נכנס לבית של קשיש, הוא בדרך כלל מתפקד מבחינה קוגניטיבית יחסית טוב ואז מתחילה ירידה קוגניטיבית.

ד"ר נתי בלום: העובדים האלה לא מוכשרים לעבוד עם אנשים עם ירידה קוגניטיבית.

ד"ר נתי בלום: בירידה קוגניטיבית יש לנו התנהגויות מאוד מאתגרות, שחלקן הן אלימות בשל טיפול לא נכון וחוסר ידע של העובדים.

ד"ר נתי בלום: אני מבקשת, שבהסכמים הבילטראליים אנחנו נעשה הכשרה לעובדים שיוכלו לעבוד עם קשישים בכלל ועם קשישים עם דמנציה ואלצהיימר בפרט.

ד"ר נתי בלום: העובדים האלה מגיעים כשהקשיש מתחיל להיות קשה לטיפול והם פשוט קמים והולכים מכיוון שהם יכולים לקבל קשיש סיעודי שלא מתנגד לטיפול, שלא קורא תיגר עליהם וזה הרבה-הרבה יותר קל.

ד"ר נתי בלום: עכשיו, ככל שיש פחות עובדים וזה לכם רשות האוכלוסין, יש פריווילגיה לעובדים הזרים.

ד"ר נתי בלום: על כל עובד זר כזה בסיעוד, יש חמישה מטופלים שפונים אליו ואז הם עושים להם ראיון והם אומרים "אה, אתה עם ירידה קוגניטיבית וגם אשתך גרה איתך בבית?

ד"ר נתי בלום: אז אצלך בבית אני לא רוצה להיות", פה מאוד- מאוד קשה לטפל.

ד"ר נתי בלום: עכשיו, מעבר לזה שצריך לעשות הכשרה לפני וללמד איך עובדים עם האנשים האלה, אכן זה מאתגר אבל זה אפשרי, אם אנחנו מצליחים בעמד"א, כולם יכולים.

ד"ר נתי בלום: זה פשוט לדעת את המחלה ואת האפקטים שלה ולדעת איך לטפל בהם ולגלות את הסובלנות ומה הם יכולים לעשות ומה הם פחות יכולים לעשות.

ד"ר נתי בלום: גם ללמד אותם לתקשר איתם, יש בעיה מאוד קשה בתקשורת, יש בעיה בשפה ובשליפה של מילים ולכן מאוד-מאוד חשוב לי שזה יהיה טרום.

ד"ר נתי בלום: מעבר לזה, לא מספיקה הכשרה רק טרום.

ד"ר נתי בלום: גם במהלך העבודה חשוב לתת לאנשים האלה תמיכה, מכיוון שמהלך הטיפול צצות בעיות נוספות וברגע שתהיה להם תמיכה והיום יש לנו את פלא הזום, פלא הזום יאפשר להם לא לצאת מהבית.

ד"ר נתי בלום: למי שמכיר את העובדים הזרים, הם בתוך הטלפון והמחשב המון-המון שעות כי הם שם עם המשפחות שלהם.

ד"ר נתי בלום: להעלות אותם פעם בחודש, כמו קבוצות התמיכה של עמד"א ולעזור להם לפתור את הדברים שקורים להם on going בשטח, זה מאוד מאוד חשוב.

ד"ר נתי בלום: תראו, עמד"א מתעסקת בנושא הזה יום-יום ועכשיו לכם, רשות האוכלוסין ואני רואה שאתם כולכם בפלאפונים, אבל חשוב שתדעו.

תומר מוסקוביץ': אני מקשיב.

נתי בלום: מגיעים אלינו המון פניות שעובדים עזבו ואף אחד לא רוצה אפילו להחליף לחודש, בגלל שאלו אנשים עם ירידה קוגניטיבית וזו עבודה מאוד קשה ולכן לי מאוד חשוב להגיד את זה שטרום הזה, לפני שהם מגיעים לארץ ותוך כדי תנועה בארץ צריך לעשות להם הכשרה.

נתי בלום: יש מלא ארגונים שעושים, עמד"א היא אחד מהם.

נתי בלום: אנחנו נשמח לעשות אבל יש עוד ארגונים טובים שיוכלו לשתף פעולה ולעשות את זה.

נתי בלום: אחרת הם לא יחזיקו, זו מחלה מאוד קשה ופרוגרסיבית ואגב, בפעם הקודמת אמרו שצריך לתת תוספת למי שעובד עם אדם סיעודי.

נתי בלום: אז אני רוצה להגיד לכם שכשאדם עם דמנציה מגיע למצב הסיעודי זה הרגע שהעובד הזר נושם לרווחה, כי אז הוא זה ששולט בטיפול בו.

נתי בלום: לפי זה האדם עם הדמנציה שולט בטיפול בו ויש הרבה-הרבה התחככויות.

אבתיסאם מראענה: תודה ד"ר נתי.

אבתיסאם מראענה: אוסטאד תומר, אמרת שבעצם בסוגייה כזאתי שאנחנו מתעסקים בעצם אל מול סוגיית הדמנציה, אתה אומר שצריך תמריצים.

אבתיסאם מראענה: למה התכוונת?

תומר מוסקוביץ': לא, אני רק אמרתי שזו עוד דוגמא מצוינת ליתרון שיכול להיות להעסקה באמצעות תאגיד, למה?

תומר מוסקוביץ': כי כשאני מדבר על קשר שהוא דו ערכי, מטופל אחד עובד אחד.

תומר מוסקוביץ': המטופל הזה רוצה עובד והעובד יכול לבחור, יש לו המון-המון סוגים של מטופלים ובעצם אין לי שום דרך לתמרץ אותו לעבוד דווקא אצל המטופל הקשה, למשל מה שאמרת.

תומר מוסקוביץ': אבל אם מדובר פה על תאגיד למשל, שיש לו 200 עובדים או 3,000 עובדים או לא משנה כמה, לא משנה המספרים, יש לי הרבה יותר אפשרויות ליצור פה מנגנונים של תמרוץ ולהגיד לו "תשמע, נגיד אם עכשיו אנחנו נותנים הקצאות חדשים לעובדים אז כמה עובדים שיש לך יותר במקומות קשים או פריפריאלית או טיפולית, אתה תקבל יותר ניקוד ואז יהיה לך תמריץ בעצם לעודד את העובדים שלך בכל מיני דרכים להישאר דווקא במקרים קשים".

תומר מוסקוביץ': זה נותן לנו מגרש משחקים ענק, שאפשר לייצר איתו המון פתרונות.

תומר מוסקוביץ': היום אין לי שום פתרון, יש לי אחד מול אחד ובאחד מול אחד אתה לא יכול לייצר שום מגוון.

תומר מוסקוביץ': זה אחד השיקולים החזקים בתמיכה בתאגידים.

נירה שפק: אני רוצה לומר משהו בנושא ומטריד אותי המילה "תמריץ".

נירה שפק: כי שמעתי על זה הרבה והגעתי לזה אצלי בבית והמצב שבאמת מראיינים את המטופל ואת המשפחה שלו ואומרים "רגע יש לי מישהו שהוא צעיר יותר".

נירה שפק: עצם המילה "תמריץ" מאוד מטרידה אותי.

נירה שפק: כשמישהו בא לעבוד, אם הוא מחויב, זה כמו שכל מי שחויב לעבודה בטיפול באנשים או כמו שנגיד למורה "אם את לוקחת כיתה לחינוך מיוחד, נתמרץ אותך".

נירה שפק: לא.

תומר מוסקוביץ': אבל זה בדיוק מה שעושים, זה בדיוק מה שעושים.

תומר מוסקוביץ': המדינה מתמרצת מורים לעבוד בנגב למשל או ללמד מתמטיקה.

נירה שפק: לא, רגע.

נירה שפק: היא לא מתומרצת, לא.

נירה שפק: אני חושבת שעצם המילה הזו מחייבת אותנו לבדוק והנושא תמרוץ כאילו, אם אנחנו באים לטפל באנשים.

נירה שפק: כי זה מה שקורה, אנשים סיעודיים, אני עם אבא שלי זכרונו לברכה, ראיינו עשרות כמעט לאורך השנים ובעצם ראיינו אותנו וזה לא.

נירה שפק: בנאדם שמגיע צריך לדעת שזה המנעד, אפשר לדבר על משך בשנים, אפשר לדבר על הארכה אם צריך, אבל המילה "תמרוץ" נורא מטרידה אותי.

אבתיסאם מראענה: תודה נירה שפק.

אבתיסאם מראענה: אני חושבת שמה שאת בעצם מציינת, קודם כל את צודקת וזה כן מצטרף למה שד"ר נתי אמרה.

אבתיסאם מראענה: יש ואני חושבת שזה גם מה שצריך להיות בהסכמים הבילטראליים.

אבתיסאם מראענה: אחד הדברים המאוד חשובים שקורים בהסכמים בילטראליים, זה הכנה והכשרה מראש של העובדת והעובדים שבאים לישראל לעבודה, הם צריכים להבין ולדעת טוב מאוד לאיזו עבודה ולא יש פה עבודה בתל אביב-יפו וחיפה והם חושבים שהם באים פה לטיילת, ממש לא.

אבתיסאם מראענה: הם צריכים להכיר טוב מאוד עם איזו אוכלוסייה הם הולכים לעבוד.

אבתיסאם מראענה: אני כן רוצה, דווקא בעניין הזה כשיש לנו מקרים שהם מאוד-מאוד קשים, אם תרשה לי מרט להגדיר את המילה "קשים", במצב שבאמת לפעמים אפילו אנחנו, אתם נדרשות ונדרשים ליותר ממטפלת אחת.

אבתיסאם מראענה: אז אם זה בסדר שאני אפנה אלייך את המיקרופון ותוכל להציג את הסוגייה המורכבת.

מרט גרצמן: בסדר.

מרט גרצמן: טוב, שמי מרט גרטמן.

מרט גרצמן: אני פה, כמו שהבנתם עם אלכס פרידמן וחנן טל מ"נכה לא חצי בנאדם".

מרט גרצמן: לשאלתך, כן.

מרט גרצמן: אני ואלכס אלה דוגמאות לאנשים שהם סיעודיים קשים, שמטפל אחד לא מסוגל לטפל בהם עצמאית.

מרט גרצמן: מהסיבה שאני צריך טיפול הן ביום והן בלילה.

מרט גרצמן: זאת אומרת, בלילה זה גם להסתובב, להזיז, אם משהו חלילה קורה, תמיד להיות זמין.

מרט גרצמן: אני יותר מונשם, אלכס קצת פחות אבל כן בלילה הוא נזקק להנשמה.

מרט גרצמן: יש פה לדוגמא את דן גם כן, שביקשתי שיצטרף אלינו והוא מונשם באופן מלא.

מרט גרצמן: גם כן, שני עובדים זה לא משהו שמספיק ולפעמים צריך גם שלושה.

מרט גרצמן: הבעיות העיקריות מעבר למספר העובדים זה שתמיד צריך למצוא להם מגורים, צריך לדאוג להם לכלכלה מסביב וכמובן, מה שנקרא ברגע שיש כמה עובדים מתחילים להיות ביניהם דברים ויותר קשה גם.

מרט גרצמן: הם לא רוצים לעבוד, לא רק בגלל החלק הפיזי, אלא גם כן שוב, מתחילים ביניהם דברים.

מרט גרצמן: אם זה במקרה שלי של ההנשמה, צריך לתת להם הכשרה מיוחדת שנציג רפואי למעשה צריך לבצע את זה.

מרט גרצמן: שוב, במיוחד כשיש מחסור בעובדים אז כמובן שההעדפה תהיה ללכת למישהו שהוא הרבה יותר פשוט ואם צריך עוד לעבור הכשרה של מספר שבועות לפחות, אז מן הסתם סף התשלום מבחינתם אמור להיות הרבה-הרבה יותר גבוה, רק בכדי שהם יסכימו להקשיב וגם את זה, הם יכולים לעבור הכשרה של שבועיים-שלוש ואז להחליט שזה לא מתאים להם, שזה יחסית נפוץ ובגלל זה רק "עם הניסיון", מה שנקרא.

מרט גרצמן: אתה צריך לדעת מי מוכן לזה נפשית גם, כי זה גם לא קל מנטלית לעובדים, כי יש ימים פחות טובים/יותר טובים, זה מהבחינה הזאת.

אבתיסאם מראענה: תודה, תודה.

מרט גרצמן: אני אשמח אם דן יוכל להרחיב גם כן, אם הוא רוצה.

מרט גרצמן: אתה רוצה?

דן אלבז: כן, כן.

דן אלבז: בטח!

אבתיסאם מראענה: תציג את עצמך רק, לא שמעתי את השם.

דן אלבז: קוראים לי דן, דן אלבז.

דן אלבז: אני בחור מונשם באופן מלא.

דן אלבז: בתקופה של הקורונה לצערנו הרב, המשרדים הממונים להביא עובדים זרים לארץ לא עשו את תפקידם כפי שמקובל.

דן אלבז: יש מצוקה איומה של עובדים זרים ואנחנו נמצאים בסיטואציה ממש מסכנת חיים.

דן אלבז: אני צריך לפתות עובדים, בשביל שיסכימו לעבוד עם אנשים כמונו.

דן אלבז: לצערנו הרבה האוצר, הממשלה, הממשלות שהיו, לא מבינים את עוצמת הנזק שהם עושים לנו נפשית וגם אתם רואים את המצב שלנו ואין חשיבות מספיקה, גם מבחינת גיוס עובדים וגם מבחינה כספית, יותר נכון כלכלית ואנחנו תמיד מצטיירים כאלה שהם דורשים ודורשים, זה דבר אחד.

דן אלבז: דבר שני, לא יכול להיות מצב שאני ועוד רבים כמוני דורשים מרשות ההגירה אישורי עבודה כשבסך הכל עד שאתה מוצא עובדים שמסכימים לעבוד ואתה רוצה לתת להם את מה שמגיע להם, אתה לא רוצה לעבור על החוק ואתה לא רוצה להיות עבריין, המדינה מכריחה אותי להיות עבריין בגלל שהיא אומרת לי "לא.

דן אלבז: תמצא חברות כוח אדם והן ימצאו לך עובדים.

דן אלבז: " ואין עובדים.

דן אלבז: אז עד שאני מוצא ועד שאני מבקש היתר, יש לי היתרים.

דן אלבז: אני מבקש בסך הכל אישור עבודה ואין את האישור הזה, זה מתסכל.

דן אלבז: אני מדבר על עצמי אבל אני גם מנהל קבוצת וואטסאפ של מונשמים קשים, של נכים קשים סליחה.

דן אלבז: ואנחנו באותה הסיטואציה.

דן אלבז: מתחננים ומבקשים, הרי העובדים האלה הם הידיים והרגליים שלנו, אתם הפקידים, אתם צריכים לעשות את העבודה שלכם, אבל גם להבין אותנו.

דן אלבז: אנחנו נמצאים בסיטואציות לא פשוטות ואתם עושים וועדות כביכול של "כן, כן, מבינים" ובשורה התחתונה אנחנו חיים את השטח.

דן אלבז: אנחנו הסובלים ובאמת, קצת התחשבות.

אבתיסאם מראענה: תודה דן.

אבתיסאם מראענה: ענבל את רוצה להגיב לדברים?

אבתיסאם מראענה: האמת היא שנשבר הלב לשמוע, בעיקר את המשפט שאמרת שאתה צריך בעצם להתחנן ולתת כל כך הרבה פיתויים לעובדים ועובדות זרים בשביל שיישארו איתכם.

דן אלבז: לצערי, זאת המציאות.

נירה שפק: אלו בדיוק ההטבות האלו שאמרתי, פשוט עושים משא ומתן איתם על זה.

דן אלבז: אנחנו אין לנו גוף משפטי, אין לנו מישהו שיעמוד מאחורינו.

דן אלבז: עובדים יכולים באותו הרגע להיכנס ובאותו הרגע לצאת ולעזוב.

דן אלבז: זה כמו רופא, כמו מנתח שעוזב את חדר הניתוחים ומשאיר את החולה ככה על מיטת הניתוחים.

אבתיסאם מראענה: תודה.

אבתיסאם מראענה: ענבל?

ענבל משש: אז קודם כל זה וודאי לא, המצוקה הזאת היא ברורה והיא בחלקה או ברובה ידועה לנו.

ענבל משש: אני אומר, דווקא בנושא הזה של נכים קשים, אז דווקא באמת נקבעו באמת מספר תמריצים בחוק שאמורים לתת מענה לאוכלוסייה היותר קשה.

ענבל משש: בעצם יש שתי קבוצות על-פי חוק, אותה אוכלוסייה של מעל גיל 67 ואותם אלו שהם מתחת לגיל 67 ונכים קשים.

ענבל משש: אז החוק נתן להם אפשרות או הקלות כדי לתמרץ עובדים כן לעבוד אצלם.

ענבל משש: בין היתר, עובד יכול לעבוד, עובד שנמצא עד 8 שנים בכללים מסוימים, כן?

ענבל משש: אני לא יאמר עכשיו את כל הפרטים.

ענבל משש: אבל לעבוד אצל נכה, אצל קשיש סליחה, מעל גיל 67 ואילו אצל נכה, עד 13 שנים.

ענבל משש: אז כן, יש איזה שהם תמריצים.

דן אלבז: לא, אבל אני נפלתי בין הכיסאות.

דן אלבז: יש לפני הקורונה ואחרי הקורונה ופה אני ביקשתי והתחננתי, כן?

דן אלבז: אם זה דרך הרשויות, דרך בניין כלל וגם הלכתי לבית - - -.

דן אלבז: אני בסך הכל, מה אני מבקש?

דן אלבז: אישור להעסקת עובד ואישור עבודה לעובד.

דן אלבז: מה אני מבקש, יהלומים?

דן אלבז: מה אני מבקש, תוספת בקצבה?

אבתיסאם מראענה: דן אתה, בשביל שאני אבין את הסיפור.

אבתיסאם מראענה: שנייה דן.

ענבל משש: אני מוכנה לבדוק את המקרה הפרטני בוודאי.

דן אלבז: אני נופל בין הכיסאות.

אבתיסאם מראענה: רגע, שנייה.

אבתיסאם מראענה: אתה בעצם אומר "אני רציתי אישור" ואני לא רוצה פה ממש להיכנס לסיפורים פרטניים, אבל אתה בעצם אומר שאתה רצית היתר לעובד זר ולא קיבלת?

אבתיסאם מראענה: היית צריך להתחנן - - -.

ענבל משש: לא, היתר יש לו.

ענבל משש: אני מניחה שהוא מתכוון שהוא רצה להעסיק עובד ספציפי שלא עונה על תנאי הסף ולא עונה על התנאים בחוק ואני מניחה.

דן אלבז: לא, לא.

דן אלבז: הוא ענה.

דן אלבז: מה שקרה במקרה שלי, זה שהמעסיק הקודם שלו נפטר והוא התחיל לעבוד איתי והסיטואציה שבגלל שאני מונשם, אני חייב להעביר אותו הכשרה.

דן אלבז: במהלך ההכשרה הזאתי עברו ה-90 יום האלה ומה שקרה זה שבין לבין גם חליתי בשפעת, אז נפלתי וכשקצת התאוששתי הלכתי לחברת כוח אדם ואמרו לי "עברו 90 יום, תלך תבקש וועדה", אני יודע מה.

אבתיסאם מראענה: וזה לוקח אותי בעצם לדיון של הוועדה ההומניטרית.

אבתיסאם מראענה: הוועדה ההומניטרית אני מבינה שבעצם המכסה שלה זה 4,600?

אבתיסאם מראענה: תתקני אותי אם אני טועה.

ענבל משש: אני רק קודם כל ברשותך אשלים לגבי המקרה הפרטני.

ענבל משש: אז כמובן שאני מוכנה לבדוק ומתחייבת אפילו לעדכן.

ענבל משש: לגבי ההכשרות, ממש במשפט אחד.

ענבל משש: אז כל העובדים הזרים שמגיעים למדינת ישראל לענף הסיעוד, על פי הנהלים מחויבים בהכשרה.

ענבל משש: נמצאים פה מהלשכות הפרטיות ואולי הם יוכלו להשלים לגבי ההכשרה שלהם.

ענבל משש: אני יכולה להתייחס לגבי העובדים שמגיעים באמצעות הסכמים בילטראליים, הם עוברים קורס של חצי שנה על פי סטנדרטים שנקבעו.

ענבל משש: גם יש, בין היתר לדמנציה וכמובן שהם עוברים אוריינטציה לפני שהם מגיעים ואוריינטציה אחרי שהם מגיעים ובסך הכל מבחינת ההכשרה - - -.

אבתיסאם מראענה: כן, אבל ענבל שנייה.

אבתיסאם מראענה: ההסכמים הבילטראליים, הרי הדבר הזה לא בדיוק קורה.

ענבל משש: לא.

ענבל משש: הוא קורה.

אבתיסאם מראענה: כן אבל מה המספרים, כמה באמת?

ענבל משש: הוא קורה בתקופה מאוד מאתגרת של קורונה וקורה באופן מדורג.

אבתיסאם מראענה: כן נכון, אבל עדיין יש פה אזרחים ואזרחיות שנואשות ונואשים שמישהו יהיה איתם, יחזיק להם את היד ויתן להם את העזרה הבסיסית על מנת להרים את הראש ולנשום אוויר כמו כל בנאדם שזכאי ופתאום, את מתחילה להגיד לי "ההסכמים הבילטראליים וככה".

אבתיסאם מראענה: יש פה סוגייה, בנאדם שאומר "אין לי, אני לא יכול, אני מונשם, אני במצב מאוד קשה.

אבתיסאם מראענה: " ומצד שני הוא נופל בין הכיסאות.

אבתיסאם מראענה: אני אומרת בסוגיות כאלה, שהן כל כך הומניטאריות ואנשים נואשים כל כך, במצב של קורונה כשאין מענה ואת מתחילה לדבר איתי על הסכמים בילטראליים.

אבתיסאם מראענה: אני, אין כניסה.

ענבל משש: לא, לא.

ענבל משש: סליחה, אני התייחסתי להכשרות ודיברו פה על ההכשרות ולא נתנו מענה לנושא ההכשרות.

אבתיסאם מראענה: כן.

אבתיסאם מראענה: אבל עכשיו אני רוצה כן שנתייחס.

תומר מוסקוביץ': אז תעני לשאלה של האדון הזה, עזבי את ההכשרות.

ענבל משש: גברתי, הנושא הזה הוא לא חדש.

ענבל משש: הוא הלחם והחמאה שלנו כל יום.

ענבל משש: זאת אומרת, אנחנו פוגשים את אותם האנשים שבמצוקה כל יום ותאמיני לי שליבי יוצא אליהם ואני באופן אישי נפגשת איתם.

ענבל משש: אז לראשונה אני שומעת פה מצוקה על מקרה פרטני ואני אמרתי שאני מתחייבת לבדוק ומתחייבת לתת מענה.

ענבל משש: כמובן שאני מקיימת שיח כל הזמן עם כל הקבוצות, גם עם אלכס כמובן, שהיה פה ויצא וגם עם מרט, שיכול לאשר.

ענבל משש: אנחנו כן שומעים את המצוקות וכן כל הזמן מנסים לתת את המענים הנכונים.

ענבל משש: עלתה פה סוגייה, אמרתי שאני אבדוק לגבי המקרה האישי שלו.

ענבל משש: עלו פה שאלות לגבי ההכשרה, אומרים שהעובדים אולי הגיעו ללא הכשרה או לא.

ענבל משש: אז כדי לשים את הדברים רק בקונטקסט הנכון וכדי שיובהרו, כן?

ענבל משש: כי אנחנו פה ואני שמחה באמת, בהיקף גדול של אנשים.

ענבל משש: אז חשוב היה להבהיר שכן יש הכשרות לעובדים והתייחסתי לזה.

אבתיסאם מראענה: כן.

אבתיסאם מראענה: אנחנו בדיון, תסלחי לי.

אבתיסאם מראענה: בדיון של לפני חודש וחצי, שהתקיים על ההסכמים הבליטראליים בגלל שבעצם, בגלל הקורונה, הסגירה של השמיים וכל הסוגייה הזאת.

אבתיסאם מראענה: גם משרד הבריאות, הנציגות שלהם הייתה בוועדה ודיברו על זה שבעצם הצוות שהיה צריך לנסוע על מנת לראיין ולהתחיל את ההכשרות, הוא לא נסע, לא ראיין, לא הגיע, לא עשו שום דבר.

ענבל משש: לא, לא ,לא.

ענבל משש: סליחה.

אבתיסאם מראענה: הדברים לא קורים בגלל הסיטואציה, בגלל הקורונה, בגלל המגיפה.

ענבל משש: סליחה גברתי, אלו סוגיות שונות.

ענבל משש: עכשיו את דיברת על הצוות שהיה צריך לצאת לגיאורגיה, זה צוות אחר זה מדובר על מוסדות סיעוד.

ענבל משש: אם אנחנו רוצים לדבר על מוסדות סיעוד, אז יש לי גם תשובות למוסדות סיעוד.

אבתיסאם מראענה: אנחנו בדיוק נשמח להתחיל לדבר עליהם.

דן אלבז: אני יכול להעלות רק עוד סוגייה אחת?

אבתיסאם מראענה: לא, לא דן.

אבתיסאם מראענה: אני שמעתי אותך יקירי, לא.

אבתיסאם מראענה: אני חייבת לתת זכות דיבור לעוד כל כך הרבה אנשים שנרשמו ואני חייבת לתת.

אבתיסאם מראענה: אם יהיה לי זמן בסוף אני אאפשר לך.

אבתיסאם מראענה: אני רוצה בבקשה לתת לאופירה מוסקוביץ', שהיא ממטה מאבק הסיעודיים בישראל, היא נמצאת איתנו כאן, היא בזום.

אבתיסאם מראענה: אופירה בוקר טוב, יש לך 5 דקות להציג את העמדה שלך, שאלות.

אבתיסאם מראענה: בבקשה.

אופירה מוסקוביץ': בוקרה טוב.

אופירה מוסקוביץ': קודם כל ברכות למר מוסקוביץ'.

אופירה מוסקוביץ': אני נציגת וועד הסיעודיים ובני משפחותיהם ב"מטה מאבק הסיעודיים" ומייצגת כ-15,000 חברים בקבוצת "הזדקנות בכבוד" ועוקבים אחר המטה.

אופירה מוסקוביץ': אני שמחה מאוד שמר מוסקוביץ' אמר שטיפול סיעודי הוא מוצר צריכה בסיסי לטובת חיים והזדקנות בכבוד ולצערי הרב הוא הפך לנחלתם של עשירים בלבד, בגלל המצוקה והחוסר איזון בין היצע וביקוש.

אופירה מוסקוביץ': אמרה ענבל שעובדים חדשים מחו"ל הם הפתרון לעובדים המטפלים שעובדים כרגע אשר לא האריכו להם את השהייה או מאפשרים להם להישאר פה עד סוף דצמבר.

אופירה מוסקוביץ': אם תסתכלו על הסקר שערכנו בקרב חברי הקבוצה, אתם תראו שכ-58% מהעובדים החדשים שהגיעו בחודשים האחרונים, לא נשארים יותר ממקסימים שלושה חודשים בביתו של הסיעודי שהזמין אותם.

אופירה מוסקוביץ': זאת אומרת, שאותו סיעודי מורכב, שלא מצא עובדים ממאגר העובדים בארץ או לא אישרו את הוועדה ההומניטארית בעבור העובד שלו, מסיבות כאלה ואחרות והזמין עובד מחו"ל, נותר שוב ללא טיפול והעובדים שמגיעים מחו"ל ויודעים עבור מי הם מגיעים, בעצם משתמשים באותו הסיעודי כמקפצה לכניסה לישראל.

אופירה מוסקוביץ': מעניין אותי לדעת איך אתם מתכוונים לפתור את הבעיה הזאת, לטפל בבעיה הזאת, איזה סנקציות ננקטות כנגד העובדים האלה?

אופירה מוסקוביץ': בסקר גם תמצאו מידע לגבי מידת ההכשרה שאותו מטפל קיבל בחו"ל והגיע לביתו של הסיעודי.

אופירה מוסקוביץ': עניין השפה ועוד כהנה וכהנה ממצאים מהסקר, שמראים מצב בלתי נסבל.

אבתיסאם מראענה: תודה אפירה.

אבתיסאם מראענה: אנחנו ניקח עוד שני נציגות ונציגים שישאלו שאלות ואחר כך ניתן למשרדים להשיב.

אבתיסאם מראענה: יש לנו את עמיקם אבן חן, מפורום לשכות פרטיות וסיעוד.

עמיקם אבן חן: שלום.

עמיקם אבן חן: האמת שאני לא יודע במה להתחיל, כי נאמרו כאן כל כך הרבה דברים שדורשים התייחסות.

אבתיסאם מראענה: אז אני מציעה לך, בשביל הזמן שתנצל אותו, אני אוסיף לך 30 שניות מהברברת שלי עכשיו.

אבתיסאם מראענה: בבקשה.

אבתיסאם מראענה: תדבר איתנו על האתגרים האקוטיים שאתן מתמודדות איתם ומתמודדים איתם, שוט.

עמיקם אבן חן: אני רוצה לומר כזה דבר, הניסיון של החברה שאנחנו, של אשתי שיושבת כאן זה במענה - - - לצרכים של המעסיק.

עמיקם אבן חן: את זה אני לא צופה שיהיה בשיטת העסקה התאגידית הצפויה.

עמיקם אבן חן: אני צופה שהתוכנית הזאת עומדת להכניס את המשק הזה לבעיות שאנחנו כיום.

אבתיסאם מראענה: על איזו תכנית אתה מדבר?

אבתיסאם מראענה: המעבר בין לשכות פרטיות לתאגידים?

עמיקם אבן חן: אני מתייחס לותכנית שהועלתה היום שהיא בקרוב תועבר להחלטת הממשלה, לפי הצפי של כבוד המנכ"ל.

ענבל משש: הצוות רק התחיל את העבודה שלו, אז.

עמיקם אבן-חן: שהיא למעשה תוכנית של המוסד של הביטוח הלאומי במלואה והיא בעצם המשך לחוסר הפיקוח שהיה בחברות הסיעוד שהקימו תאגידים קשורים, שיש לזה השפעה גדולה מאוד וזה נושא שדורש דיון קצת יותר עמוק.

עמיקם אבן-חן: אבל, אני צופה שזה יעמיד את כל הענף הזה בבעיות שכרגע הן אפסיות לעומת מה שהולך להיות, זה דבר אחד.

עמיקם אבן-חן: דבר שני, זה יצריך תקציבים של האוצר או של המוסד לביטוח לאומי, שכרגע לא שמענו שהאוצר מכליל את זה בחוק ההסדרים בתקופה הקרובה והשאלה אם הדבר הזה יכול לתרום אור ללא תקציבים.

עמיקם אבן-חן: זה גם יעמיד את המעסיקים בבעיה רצינית.

עמיקם אבן-חן: תהיה כאן השפעה רצינית על הקשר בין העובד לבין המעסיק.

עמיקם אבן-חן: התאגידים יצטרכו לפעול בכוח, במובנים מסוימים ונאמר כאן העניין של תמרוץ, אני רואה בזה דבר חמור מאוד לתמרץ עובד שמגיע למדינת ישראל למטרה אחת ויחידה, לסיעוד ולא לסיעוד קל, אלא לסיעוד קשה.

עמיקם אבן-חן: אני אומר כזה דבר, 33 שנה הבאנו לכאן עובדים שהוכשרו מראש לטפל בנושא ספציפי של אותו המעסיק.

עמיקם אבן-חן: בישיבה שערכנו בראשות האוכלוסין לפני שנה, השאלה הראשונה שנשאלתי על ידי הגברת ענבל, "מה אתם עושים שהעובדים שלכם לא בורחים?".

עמיקם אבן-חן: התשובה היא פשוטה, צריך להכשיר את העובד Pin point.

עמיקם אבן-חן: הייבוא הבילטראלי נכשל עד כה, האמירה שמגיעים עובדים מתאימים ומוכשרים כבר הוכחה כשעובדים בליטראליים עזבו את מעסיקיהם והם מסתובבים בתחנה המרכזית ובמקומות אחרים.

עמיקם אבן-חן: עובדים שמוכשרים בפיליפיניים ל-6 חודשים, מה שנקרא בדרגת nc2 ו-nc3, מעדיפים מדינות אחרות ששם יש גם סיכוי לקבל אפשרות לאזרחות ולא לבוא לישראל, אפילו אם המשכורת כאן היא טובה.

עמיקם אבן-חן: עכשיו, דבר חשוב שקרה זה שאין שום מקל לגבי העובדים שמגיעים כיום בהיתר לטיפול סיעודי ואומרים משפט שרווח, הם למדו את זה אחד מהשני "I don’t feel comfortable".

עמיקם אבן-חן: הם מגיעים למעסיק, אם זה קצת קשה להם, כי לא הולכים לבית הקפה עם המעסיק ואם צריך לטפל בו, הם לא מרגישים בנוח והם עוזבים מהיום למחר, ללא הודעה מוקדמת.

עמיקם אבן-חן: אני יכול לציין שרק השבת הזאת, בשעה 6:30 בבוקר, מצלצלת עובדת שאשתי מסרה אותה יום קודם ולא סתם, במקום אידיאלי, במקום שכמעט ולא היה לה מה לעשות.

עמיקם אבן-חן: בשעה 6:30 בבוקר היא מודיעה "אני מצטערת, אני מודיעה לך שאני עוזבת עכשיו.

עמיקם אבן-חן: " והיא נכנסה לעבודה יום קודם, היא ראתה את העובדת והכל.

עמיקם אבן-חן: זה מצב בלתי נסבל שרשות האוכלוסין לא נוקטת ולו צער אחד כנגד העובדים.

אבתיסאם מראענה: מה אתה ממליץ?

עמיקם אבן-חן: רגע, יש עוד דבר אחד חמור.

אבתיסאם מראענה: רגע שנייה, כן.

עמיקם אבן-חן: אני מדבר על אכיפה, מה שרציתי לומר זה שאין אכיפה בכלל, אין הוצאה.

עמיקם אבן-חן: זה כמו חבית ללא תחתית.

עמיקם אבן-חן: העובדים שנכנסים לכאן עוזבים רק אם הם רוצים לעזוב.

עמיקם אבן-חן: אין שום אכיפה לעזיבת עובדים.

אבתיסאם מראענה: תודה, תודה.

אבתיסאם מראענה: אנחנו נעצור רגע, ניתן לחברת הכנסת להגיב.

אבתיסאם מראענה: בבקשה טטיאנה.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: תודה על ההזדמנות להגיד משהו.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: א', אני יש לי ניסיון בתחום הסיעוד ובגריאטריה ומניסיון העבודה שלי בלאומית שירותי בריאות ניהלתי גם מרפאה גריאטרית שהיתה באחד המרכזים שניהלתי ולא כל אחד יכול לעבוד בסיעוד.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: לפי הדו"ח שהגיש ראש מטה המאבק לסיעודיים בישראל, שמענו את הנציגה ורק יותר ממחצית מהעובדים, כשהם מגיעים לכאן הם גם לא מצליחים לתקשר עם המטופל או עם המשפחה.

אבתיסאם מראענה: שפתית את מתכוונת?

טטיאנה (טניה) מזרסקי: גם שפתית וגם אין להם כישורים.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: כשדיברנו עכשיו על איך אפשר להגן, אני חושבת שכמו שיש לנו כחברי כנסת עוזרים פרלמנטריים, בעצם אנחנו מעסיקים, חברי הכנסת מעסיקים אותם והכנסת נותנת תלוש ומשלמת משכורת אבל אנחנו אלו שחותמים איתם הסכם וזו משרת אמון וכל מזמין מטפל ועובד זר מחו"ל, הוא בעצם אמור להיות המעסיק הישיר שלו.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אם אנחנו מדברים על העסקת עובדים דרך חברות סיעוד ולא דרך מוסדות שיקום ובתי אבות.

אבתיסאם מראענה: אבל כיום זו הסיטואציה, המטופל הוא המעסיק של אותו עובד זר.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אז יש להגדיר תנאים וקריטריונים ותנאים בהסכם, שהוא לא יכול לעזוב במשך תקופה מסוימת.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אם הוא מחליט לעזוב, אז הוא עוזב את הארץ והוא לא יכול לעבוד אצל מעסיק אחר.

אבתיסאם מראענה: אנחנו היינו בסרט הזה בשנים קודמות, היה הסיפור הזה שבעצם העובד או העובדת לא יכולה לעזוב.

אבתיסאם מראענה: זה לא הפך את העולם שלנו ליותר טוב.

אבתיסאם מראענה: אנחנו מדברות פה על שתי אוכלוסיות מאוד-מאוד מוחלשות, מאוד.

אבתיסאם מראענה: המטופלים והמטפלים, הן אוכלוסיות מאוד חלשות.

אבתיסאם מראענה: ההוא עוזב או עוזבת את הבית שלה, את הארץ שלה, את הילדים שלה, את החובות שלה ואת הכל, מגיעה לפה לעבודה ואנחנו פה צריכות לדאוג לאזרחים ולאזרחיות של מדינת ישראל, נקודה ולכי תמצאי את האיזון.

אבתיסאם מראענה: עכשיו כרגע הסיטואציה היא שהמעסיק של אותו עובד זר ועובדת זרה, הוא בעצם המטופל עצמו, שזו אחת הסוגיות הכי בעייתיות כרגע בדיון.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: המטופל עצמו ומשפחתו - - -

אבתיסאם מראענה: נכון, אבל פה אנחנו בדיוק מתמודדות עם האתגר הזה שאנחנו בעצם אומרות שלהוציא, שהמטופל, שהוא יכול להיות קשיש ובני משפחתו שאין להם שום עניין להעסיק את אותו עובד זר, הם רוצים להוציא את זה מהידיים שלהם ושזה יהיה בעצם דרך תאגידים.

אבתיסאם מראענה: בגלל זה הנושא הזה של התאגידים, שהם אלה שיהיו המעסיקים.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: זה מבורך, אבל תאגידים גם יש לנו שני סוגים.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: יש חברות סיעוד שמספקות את המטפלות לבתים של המטופלים.

אבתיסאם מראענה: נכון, נכון.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: ויש חברות שיקום ובתי אבות.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: ו-א', גם התנאים של העסקת עובדים זרים גם בחברות סיעוד או תאגידים וגם בבתי אבות, צריכים להיות בעצם אותם תנאים.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: לא לתת היטל נוסף, למשל על מוסד ולא לתת מכסה מסוים שמגביר ומצמצם את האפשרות להעסיק עובדים זרים.

אבתיסאם מראענה: תודה, כן.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: יש מחסור, יש מחסור במוסדות שיקום ובבתי אבות.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: כי לפעמים יש כאלה שמגיעים ומחפשים עבודה קלה.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: לעבוד בבית אבות זה לא קל כי אתה כל הזמן תחת זכוכית מגדלת, אז יש להתייחס לכך.

טטיאנה (טניה) מזרסקי: אבל גם צריך לבדוק עוד פעם את הסכם ההעסקה של עובד זר עם צעדים של אכיפה, אם הוא לא עומד בתנאים ולא עונה לצרכים ולא עומד בדרישות אז.

אבתיסאם מראענה: תודה רבה לך חברת הכנסת טטיאנה.

אבתיסאם מראענה: אני רוצה לתת זכות דיבור ליריב שוריאן, יו"ר עמותת "אחיעוז–לשכות פרטיות".

אבתיסאם מראענה: יש לך 5 דקות.

יריב לוין: בוקר טוב לכולם.

יריב לוין: אז קודם כל אני אסביר, לשכות פרטיות בסיעוד זה הגוף שמקשר בין העולם של המטופלים הסיעודיים לבין המטפלים.

יריב לוין: על עצמי רק אני יכול לספר, יש לי אח בגיל 56 שהוא סיעודי במצב לא פשוט ולפני חודשיים אני איבדתי גם אבא שנפטר בשיבה טובה, שגם הוא זכה לטיפול של מטפל פיליפיני.

יריב לוין: זאת אומרת, מעבר להיותי חלק מ-1,800 מטופלים ומטפלים, שביום-יום אנחנו נותנים להם, אני וכל הצוות המדהים שלי במשרד מענה 24/7, חי את זה גם בפן האנושי.

יריב לוין: אני יכול לספר ולהתחבר למה שדן אמר בשיחות נפש שיש לי עם אחי הגדול.

יריב לוין: החשיבה היום יומית של האנשים האלה, זה "איך אני מתפנה מחר בבוקר?".

יריב לוין: זאת אומרת, את כל הדברים הטבעיים שאנחנו עושים ועושים את זה בצורה סטנדרטית, הם יכולים רק לחשוב ולחלום איך הם עושים את זה בבוקר.

יריב לוין: אם זה צנתור, אם זה כפפה – מי שלא יודע מה זה כפפה, זה דרך לפנות את המעיים ואם זה - - - ואם זה משעל ואם זה כל המושגים, שאני מקווה שחלק מהיושבים פה מכירים, אנחנו חיים את זה ביום-יום.

יריב לוין: אנחנו מתחילים את היום שלנו מאוד מוקדם בבוקר וגם לתוך הלילה, עם מצוקות של גם מעסיקים וגם עובדים.

יריב לוין: אני אתחבר למה שאמרה הגברת מעמותת "עמד"א", היה לי גם אבא דמנטי ואני יודע בדיוק איך זה לתחזק עובד זר כשיש לך אבא דמנטי בבית ובדמנציה יש up

דן אלבז: אבל לא התכוונתי ללשכות הפרטיות, אני התכוונתי לרשויות.

יריב לוין: לא, לא בסדר, חלילה.

יריב לוין: בדיוק.

יריב לוין: אנחנו מכירים את כל החולאים וחיים את החולאים האלה ביום-יום.

יריב לוין: אני יכול לציין מגמות ואני חושב שהיו לי המון שיחות עם ענבל ואני מברך תמיד על שיתוף הפעולה עם ענבל ושירלי ומשה נקש שבאמת קשובים, ברוב בפעמים למצוקות שאנחנו מעלים.

יריב לוין: יש אוטוטו יציאה, כבר התחילה יציאה של עובדים זרים, שלא יצאו שנתיים ולא ראו את המשפחות שלהם.

יריב לוין: אנחנו לא יכולים לעמוד בפרץ.

יריב לוין: אני יכול לספר לכם, יש לי מן הסתם גם לקוחות שהם אנשי רמי דרג, שופטי בית משפט עליון לדוגמא, שנאלצים בזכות או בגלל סיטואציה שיש כרגע בתחום, להיות עבריינים.

יריב לוין: האנשים שייצגו את החוק, לצערי הופכים להיות עבריינים, חבר'ה.

אבתיסאם מראענה: למה, למה?

אבתיסאם מראענה: תסביר לי מה זה אומר.

יריב לוין: כי הוא צריך מחליפה.

יריב לוין: הם צריכים מחליפות.

יריב לוין: אח שלי, עכשיו העובד שלו שלוש שנים לא יצא.

יריב לוין: הוא רוצה, יש לו אישה בפיליפינים, הוא רוצה לנסוע ואיך אומרים "לעבר" אותה או להכניס אותה להריון, לא משנה איך נקרא לזה והוא רוצה לצאת, זו זכות לגיטימית.

אבתיסאם מראענה: אתה יריב, שתהיה לי בריא יש לך לקסיקון, אני כל פעם שאני מדברת איתך.

אבתיסאם מראענה: אני אתן לך עוד 30 שניות.

אבתיסאם מראענה: יריב תרשה לי להגיד לך שבכל פעם שאני נפגשת איתך, גם בזום וגם בפגישה כאן, היכולת והלקסיקון שלך או שהוא צריך לעבור למצב מכבד יותר, באמת.

אבתיסאם מראענה: אני אומרת לך ברמה הכי, אני כבר לא נעים לי לשמוע כל פעם מחדש את הביטויים, שפעם אחת אתה קורא לעובדים ולעובדות הזרות "מטאטא ישן, מטאטא חדש".

אבתיסאם מראענה: כמו שאנחנו לא רוצים ורוצות שיתייחסו אלינו בזלזול, אני מבקשת לשמור על כבודם.

יריב לוין: אוקיי, אני מצטער.

אבתיסאם מראענה: אתה עובד עם שתי האוכלוסיות המוחלשות, יריב.

אבתיסאם מראענה: אתה עובד עם אזרחי ואזרחיות מדינת ישראל, שכל כך צריכים בנאדם, מנהיג, אנושי, שיש לו יכולת לדבר.

יריב לוין: קיבלתי, קיבלתי את ההערה.

אבתיסאם מראענה: כן?

אבתיסאם מראענה: יופי, אז תתנצל.

יריב לוין: מתנצל.

אבתיסאם מראענה: לעבר אותה, כן הן חיות מבחינתו.

קריאה: יריב אני רק רוצה לדייק אותך.

קריאה: אתה כל הזמן אומר אנשים סיעודיים, לא כל העובדים שאנחנו מטפלים בהם הם סיעודיים.

קריאה: יש אנשים.

אבתיסאם מראענה: לא, יקירתי.

אבתיסאם מראענה: לא, לא.

קריאה: לא, אנחנו לא פותחים את זה.

קריאה: הוא התנצל ואני מקווה שלא נשמע עוד אמירות כאלה.

יריב לוין: אני מצטער, אני מצטער.

אבתיסאם מראענה: יש לך 30 שניות לסיים, בבקשה.

יריב לוין: ב-30 שניות אני לא אצליח לתקוף.

אבתיסאם מראענה: אוקיי, סבבה.

אבתיסאם מראענה: אז תנשום קצת ואנחנו נחזור אליך.

אבתיסאם מראענה: ג'ינה סוויד את רוצה בבקשה?

אבתיסאם מראענה: בואי תיגשי, יש לך מיקרופון ואת יכולה בבקשה לגשת אליו ולהציג את הסיפור שלך.

ג'ינה סוויד: צוהריים טובים.

ג'ינה סוויד: שמי ג'ינה, גינה סוויד ואני כאן כאמא של בחור במצב סיעודי קשה מזה 15 שנה.

ג'ינה סוויד: בהיותו בגיל 13 וחצי התגלה גידול בראשו, הוא נכנס לניתוח על רגליו, בכיתה ח' והניתוח הסתבך ומאז הוא נשאר פגוע ראש במצב קשה ואנחנו מטפלים בו.

ג'ינה סוויד: יש לנו אשרה לשני עובדים זרים ואנחנו משתדלים כל בוקר מחדש לגרום לו לקום ולרצות לחיות ושיהיה לו את כל מה שאפשר.

ג'ינה סוויד: זה נער שהיום כבר בן 30, שיהיה ואנחנו מגויסים כל המשפחה ואנחנו גם קיבלנו 2 אשרות לעובדים זרים וכל הזמן אנחנו מתמודדים עם הסוגייה הזאת, כל הזמן זה קשה.

ג'ינה סוויד: כי אנחנו לא ברמה המועדפת, אנחנו משפחה, הוא לא לבד, זה לא מטופל שגר לבד עם מטפל.

ג'ינה סוויד: את כל הסיבות כבר שמעתם, גם מורכב, גם הכשרה ארוכה, גם אנחנו לא רוצים שיחליפו, אנחנו מסתכלים ואנחנו שם.

ג'ינה סוויד: אנחנו חייבים אנשים והוא בחור צעיר ואנחנו חייבים שיהיו אנשים ברמה שגם יוכלו לתת מענה רפואי וגם מענה אנושי.

ג'ינה סוויד: עכשיו לאור כל הבעיות שאמרתם, אז הקורונה באמת החריפה את המצב ומזה כבר שנתיים אנחנו לא מצליחים לאייש את המשרה.

ג'ינה סוויד: אחרי כל מה שכבר שמעתם, על זה אני לא רוצה לחזור, אבל כשכן מצליחים לאייש את המשרה, אז יש עדיין בעיות ואני רוצה להעלות שתי סוגיות.

ג'ינה סוויד: קודם כל, זה נכון לפתור את הבעיה של העובדים הזרים בתווך הרחוק וזה נכון והכיוונים הם ממש צריכים לתת פתרון כבר בתווך הקרוב והם צריכים להיות אמיצים וצריכה להיות איזו שהיא אוזן קשבת שתיתן פתרונות גם לחריגים.

ג'ינה סוויד: אני למשל, איתרתי בנאדם אחרי שנתיים שהוא 14.2 שנים בארץ.

ג'ינה סוויד: כל 9 השנים האחרונות שלו הוא עובד במשפחה עם 188, זאת אומרת, הוא המשיך והוא עובד בצורה מסורה, עם משפחה ועם ילד ועם בעיות מאוד גדולות וההעסקה הופסקה רק בגלל שאותו הנער שהוא טיפל בו עבר למגורים עצמאיים ועכשיו הוא הגיע אלינו והוא מוכן להיות איתנו ויש לו את ההכשרה ויש לו את הניסיון ויש לו משהו שלא לומדים, יש לו משהו בפנים, של לתת מענה ואנחנו לא יכולים לעבור את הסף של ה-13 שנה, כי זה 13 שנה.

ג'ינה סוויד: אבל יש וועדה הומניטארית - - -.

אבתיסאם מראענה: ענבל, את בעצם מה את אומרת לג'ינה סוויד?

אבתיסאם מראענה: שניה ג'ינה, אני מסכמת אנחנו רוצות גם להתקדם.

אבתיסאם מראענה: מה את בעצם אומרת לה?

אבתיסאם מראענה: את אומרת לה "יש חוק וזהו, נקודה".

ענבל משש: אחד, אני אומרת שיש אוזן קשבת תמיד ומי שמכיר אותי ויודע, אז בזמן שאני בתפקיד-כמעט שנה ועשרה חודשים, אז הדלת שלי פתוחה והאוזן שלי קשובה לכולם ואני אשמח גם לשוחח איתך מחוץ לוועדה ולבחון.

ענבל משש: תראי, תמיד כשמתנגש האינטרס הפרטי אל מול האינטרס הציבורי יש פה חוקים ויש פה כללים, שבסך הכל הם נועדו כדי לעשות איזון בתוך הענף הזה.

ענבל משש: בין הצורך לתמרץ עובדים זרים, באמת כדי להתמיד בעבודה אצל מטופלים, בין הצורך למנוע השתקעות של עובדים זרים וכמובן, הצורך שהוא חשוב מאוד, לתת את המענה המיטבי למטופלים הסיעודיים.

ענבל משש: אז כשאת מאזנת את זה, לעתים באמת יש התנגשות בין הפרט לבין הציבורי.

אבתיסאם מראענה: עכשיו, מכיוון שיש תהליכי אכיפה, דרך האכיפה אי אפשר בעצם לוודא שהבן אדם הזה אין לו משפחה, הוא לא משתקע, אין לו שום עניין להשתקע.

אבתיסאם מראענה: זה דברים שאתן בעצם בוחנות אותן?

מרט גרצמן: אם אני יכול רק להתערב?

אבתיסאם מראענה: בבקשה.

מרט גרצמן: הבעיה העיקרית שיש להם חוסר גמישות גם מצד המחוקק, לפי מה שאני מבין.

ענבל משש: התנאים האלו קבועים בחוק, אבל אנחנו באמת מאמינים בתכליות של החוק הזה.

ענבל משש: זאת אומרת, זה שנקבעה תקופת שהיה של עד 13 שנים, יש לה תכלית, כן?

ענבל משש: שאנחנו צריכים לזכור שתקופת המקסימום לעובד זר בענפים אחרים היא 63 חודשים ופה, יש פה חריג שהגבילו את התקופה.

מרט גרצמן: יש איזה הבדל בין לעבוד בבניין לבין לעבוד עם בנאדם סיעודי.

מרט גרצמן: גם בתאגידים זה אותו הדבר.

ענבל משש: לא, לא, וודאי ולכן ניתנה פה גמישות וניתנו פה חריגים.

ענבל משש: על פניו, אם - - - .

אבתיסאם מראענה: אוקיי, שנייה.

אבתיסאם מראענה: אני רוצה דווקא כאן להפנות את השאלה הזאת לעוסטאד תומר.

אבתיסאם מראענה: מה אתה אומר, אולי הגיע הזמן שנשקול את הנושא הזה?

אבתיסאם מראענה: אני יודעת שיש חרדה גדולה מאוד לגבי השתקעות של עובדים זרים בארץ.

אבתיסאם מראענה: השאלה כאן, כשיש לנו סיפורים באמת כמו שאנחנו נחשפות אליהם, מה הסיכוי שאנחנו בעצם משנות חקיקה וכל הסוגייה הזאתי בעצם נדרשת בדיקה מחדש?

תומר מסוקוביץ': תראי, אני אגיד לך.

תומר מסוקוביץ': זה תמיד המקרה שבו מקרים קשים יוצרים חוקים גרועים.

תומר מסוקוביץ': אני דיברתי קודם על האיזון ואמרתי שהאינטרס העליון הוא האינטרס של המטופלים, אבל הוא לא האינטרס היחיד ואני חושב שבסופו של דבר כל קו שנקבע, תמיד יהיה את מי שעומד ליד הקו ואני צריך לדחות את הקו הזה עוד יותר וכבר היום, תראי את נמצאת ב-13 מול 5.

תומר מסוקוביץ': זאת אומרת, הכפילו כבר כמעט בשתיים וחצי כבר את הזמן של המקרים ההומניטריים.

תומר מסוקוביץ': עכשיו אם תגידי 13, אבל לא תגידי בלי הגבלה בכלל, תגידי 14 ואז אחרי חודש יהיה פה דיון בוועדה ויגידו "יש פה בנאדם שהוא 14 וימיים, אז מה לא תתני לו?".

תומר מסוקוביץ': מתי שהוא תמיד, בכל רגולציה ממשלתית יש תמיד את מי שעומד לי הקו וצועק "תנו לי להיכנס", אין מה לעשות.

רענן שנהב: אני יכול להעיר?

אבתיסאם מראענה: אוקיי.

אבתיסאם מראענה: אנחנו לא בהערות, אנחנו חייבות להתקדם.

אבתיסאם מראענה: אני אשמח לשמוע את רענן שנהב.

אבתיסאם מראענה: יש לך 3 דקות וחצי.

רענן שנהב: קודם כל תודה על זכות הדיבור, אני מקווה שאני אספיק כי אני רוצה להעלות פה כמה נושאים שהם באמת בכלל.

רענן שנהב: אני מתחיל דווקא במשהו שלא עלה עכשיו ויריב העלה את זה באחת מהישיבות הקודמות, הפריפריה.

רענן שנהב: התקנות הגיאוגרפיות הביאו ברכה לענף הזה שמונות נטישה של עובדים באזורי פריפריה.

רענן שנהב: לפני 4 שנים, בעקבות מחסור של עובדים זרים באזור המרכז ותל אביב, שינו את התקנות ותיגמלו עובדים כשהמעסיק נפטר או הועבר לבית אבות, לעבור לאיזה אזור שהם בוחרים.

רענן שנהב: מה קרה?

רענן שנהב: בבת אחת למעשה כל העובדים מהפריפריה שהמעסיק שלהם נפטר, עברו לעבוד בתל אביב.

רענן שנהב: היום כשעובד מגיע אליי, רק תל אביב, רק אזור אחד.

רענן שנהב: אף אחד לא רוצה לשמוע על אשדוד, על חצור הגלילית, על טבריה.

רענן שנהב: מי נמצא בטבריה ובאשדוד ובבאר שבע?

רענן שנהב: העובדים שאו שהם כל כך דפוקים שהמעסיק פיטר אותם, סליחה שאני אומר את זה או שהם התפטרו בעצמם, לשדרג את התנאים שלהם.

רענן שנהב: עובד שהמעסיק שלו נפטר לא מוכן לשמוע בכלל על ללכת לעבוד עכשיו בבאר שבע.

רענן שנהב: אני הגישה שלי אומרת שצריך לשנות את התקנה הזאת, כי זה כבר ארבע שנים והיום אפשר על יד אחת לספוק למשל את מספר הגברים באזור 3.

רענן שנהב: אפשר לשנות את התקנה הזאת שכל עובד, העיקרון של החלוקה הגיאוגרפית יישאר, אבל כל עובד ובכל שינוי של עבודה יכול להיות שיצטרך גם לשנות את האזור שלו.

רענן שנהב: עובד שהתפטר מהמעסיק בתל אביב יעבור לאזור המרכז, התפטר במרכז יעבור לפריפריה.

רענן שנהב: העיקרון הוא, שעובד שבאמת פעל לקדם את המעמד שלו ייתן את המחיר וזה יפתור את הבעיה.

רענן שנהב: זה נושא אחד.

רענן שנהב: נושא שני, לגבי ההסכמים הבליטראליים.

רענן שנהב: אחת מהבעיות שאני נתקל בהן זה באמת, כמו שדיברו פה, שהם באים לפה, נתנו להם את האישור למעשה להגיע לארץ ולעשות מה שהם רוצים.

רענן שנהב: אין שום מניעה שעובד היום יור מהמטוס בהסכם בילטראלי, אומר אחרי שבוע שזה מה שקרה לי "אני לא שמח, אני אלך" ואין לו סנקציות, הוא יוצא ועוד המדינה באה ודואגת לו.

רענן שנהב: הוא כמובן אומר שהוא לא קיבל אוכל ולא קיבל מים.

רענן שנהב: אנחנו אנשים חיים ואנחנו נותנים אוכל לעובדים, כל עובד שמגיע אליי אומר לי "לא קיבלתי אוכל ולכן עזבתי".

רענן שנהב: לגבי מה שאמרו פה בעניין ההכשרות, לגבי הכשרות של עובדים לעבודה עם דמנציה.

רענן שנהב: צריך לעשות גם הכשות למונשמים, לחלוי דיאליזה, לחולי סרטן.

רענן שנהב: נושא אחד אחרון, לגבי מה שג'ינה העלתה פה על הוועדה ההומניטארית.

רענן שנהב: הוועדה ההומניטארית וברכותיי על הגישה של מור יוסף, שתמיד צריך להיות גבול, אבל אני חושב שעדיין צריך מקום להקנות לוועדה ההומניטרית את המקום של שיקול דעת אנושי.

רענן שנהב: של להסתכל לא רק על המקרה הכללי, אלא להסתכל גם על הפרט.

רענן שנהב: להסתכל על אנשים שיש להם מצבים מורכבים כאלה, אנשים שהמקרים שלהם יחודים.

רענן שנהב: יש היום מקרה של משפחה, של זוג קשישים בירושלים עם חמש רישיונות ויש להם בעיה.

רענן שנהב: שנה שלמה לקח לי למצוא שם עובד רביעי שיעבוד שם ועכשיו הם מדברים איתי על עובד חמישי שהם רוצים להביא מהפיליפינים, אבל הם לא יכולים כי בגלל ההסכמים.

אבתיסאם מראענה: תודה רענן, תודה.

אבתיסאם מראענה: אני רוצה לשמוע בקצרה את מיכאל זץ מ"עלות"

מיכאל זץ: אני מיכאל זץ מעלות.

מיכאל זץ: אני רוצה לבקר נושא נוסף שלא נגענו בו היום.

מיכאל זץ: בשבוע שעבר עמותת עלות, שהיא ועמותת עתיד מתפעלות מרכזי יום ותעסוקה בהוסטלים, פנינו לשרה שקד בבקשה לאפשר גם לעמותות המפעילות מרכזי תעסוקה בהוסטלים, לאפשר לנו לקבל היתר להעסקת עובדים זרים.

מיכאל זץ: המשבר בענף הסיעוד לא פסח עלינו ויש לנו בכל רגע נתון מאות משרות פתוחות של מדריכים ומטפלים.

מיכאל זץ: אנחנו לא מצליחים לאייש את המשרות האלה.

מיכאל זץ: יש לנו בית במודיעין, בנוי ועומד על טילו.

אבתיסאם מראענה: מה קורה בעצם עם החברה הישראלית, זו לא עבודה?

אבתיסאם מראענה: זהו?

אבתיסאם מראענה: נגמר הסיפור?

אבתיסאם מראענה: אפשר להספיד את הסוגייה הזאת?

מיכאל זץ: הם כולם רוצים להיות לצערי בהייטק וגם אתמול ראינו בגלובס שיש לנו זינוק של 14,0000 עובדים בהייטק, אבל אף אחד לא מדבר על low-tech.

מיכאל זץ: אין תחליף לידיים עובדות, אין תחליף ב- low-tech למגע, ליחס של מטפל.

מיכאל זץ: יש לי איזה שני מטופלים או שלושה מטופלים, שאלו אנשים שלא יכולים ללכת לשירותים לבד, שאי אפשר להשאיר אותם לבד והם זקוקים להשגחה מתמדת ואנחנו לא מצליחים לגייס עובדים מהחברה הישראלית, לא משנה כמה קמפיינים אגרסיביים אנחנו מוציאים ו גם לא משנה מה השכר שאנחנו מציעים.

מיכאל זץ: אין ידיים עובדות.

מיכאל זץ: אנחנו פנינו לשרה שקד ולמר מוסקוביץ' ואנחנו מבקשים באופן בהול לקיים דיון על זה ולאפשר גם לעמותות הנותנות מרכזי יום בהוסטלים לקבל היתר להעסקת עובדים זרים.

מיכאל זץ: תודה.

אבתיסאם מראענה: שאלה קטנה לתומר מוסקוביץ'.

אבתיסאם מראענה: הרי עובדים פלשתינאים שנכנסים מהשטח של הרשות הם עובדים בבניין והם בעצם יד מאוד מצוינת והם נותנים עבודה.

תומר מוסקוביץ': גם במוסדות סיעוד.

אבתיסאם מראענה: אוקיי.

אבתיסאם מראענה: אז בואו ניתן לדבר הזה ככה, בואו נתייחס אליו קצת.

אבתיסאם מראענה: כמה, מה המכסה של עובדים פלשתינאים שמגיעים מהרשות הפלשתינית לתוך מוסדות הסיעוד כיום?

אבתיסאם מראענה: הרי הם לא צריכים בעצם ללון בישראל, הם יכולים לנסוע חזרה.

ענבל משש: נכון.

ענבל משש: הם יכולים לקבל היתר על לינה ככלל, על פי הכללים הרגילים.

ענבל משש: אבל יש מכסה של עובדים פלשתינאים למוסדות הסיעוד.

ענבל משש: נמצאת פה גם יולי ונחי, שמייצגים את מוסדות הסיעוד.

ענבל משש: לגבי המכסה, היא לא מנוצלת במלואה, אני חושבת שזה ניצול של 60-70% מהמכסה.

ענבל משש: כ-600 מתוך 1,000.

ענבל משש: זה מה שאני יודעת להגיד על העסקת פלשתינאים במוסדות סיעוד.

אבתיסאם מראענה: למה?

אבתיסאם מראענה: אז בואי ניתן לה.

יולי גת: שלום, תודה.

יולי גת: מבחינת הפלשתינאים, מדובר על לא מעט קשיים כי אנחנו צריכים להבין שלא פעם ולא פעמיים יש סגרים, מגבילים גם הנושא של הלינה בתקופות מסוימות וכשלמוסד לא מגיעים פתאום שניים, שלושה, חמישה או עשרה עובדים, המוסד לא יכול לתפקד באותה משמרת, באותם ימים, באותם חגים והמשימה של העסקת הפלשתינאים, יודעים גם צפי דיאמנט ממשרד הבריאות וגם ענבל, מעלה הרבה מאוד קשיים.

יולי גת: משתמשים בזה כרגע מוסדות גדולים, שיש להם גם יכולת תמרון בתוך המוסד ולא המוסדות הקנטים.

יולי גת: אז הנושא של העובדים הפלשתינאים מנוצל, אבל חלקית ובאמת אנחנו היום בונים על הנושאים של העובדים הזרים ואני אשמח שנדבר על זה תיכף או עכשיו, אז בבקשה.

אבתיסאם מראענה: אוקיי, מעולה.

אבתיסאם מראענה: אני אשמח בהחלט לתת, להשקיע יותר מחשבה על העניין הזה של העובדים הפלשתינאים שמגיעים.

אבתיסאם מראענה: אני מקווה מאוד שכל הנושא של המעברים ושלום קרוב שיפתור אותנו מכל סוגיית הסגרים.

אבתיסאם מראענה: אני אתן לחברי, שמחכה בסבלנות מאוד-מאוד ואני מאוד מעריכה, דורון רז מאיגוד חברות הסיעוד.

אבתיסאם מראענה: בבקשה.

דורון רז: קודם כל תודה על הדיון החשוב הזה, ברכות למוסקוביץ' על הכניסה לתפקיד ולענבל על הוועדה שאנחנו רואים את עצמינו, תיכף אני אציג את עצמי, כשותפים.

דורון רז: אני יו"ר איגוד חברות הסיעוד, אנחנו מטפלים ב-270,000 קשישים זכאי חוק סיעוד, עם כ-150,000 עובדים.

דורון רז: למעלה מ-100,000 עובדים הם עובדים ישראלים.

דורון רז: אנחנו מעסיקים בתחום הסיעוד בעובדים הזרים, בהעסקה חלקית את העובדים.

דורון רז: אני חושב וכולנו חושבים, גם החברות וגם העמותות שהתפקיד של הוועדה הוא לנתק את הקשר בין העסקה של הקשיש עם העובד, שזו הרעה החולה שגורמת לסכסוכים ולסחיטות גם מצד העובד וגם מצד המטופל.

דורון רז: זה צריך להיעשות ואני מברך על המהלך הזה ואנחנו רואים את עצמינו כפרטנרים למצוא פתרון להעסקה של העובדים הזרים באמצעות חברות הסיעוד שיקחו על עצמן את החלק של המשפחה בקונסטלציה שנצטרך לשבת ולדבר איך אנחנו עושים אותה.

דורון רז: לגבי הנושא של ההכשרה שעלה פה.

דורון רז: אני הייתי שותף לוועדה בה הממשלה קיבלה החלטת ממשלה לשפר את מצב המטפלים הסיעודיים הביתיים, כולל העובדים הזרים.

דורון רז: הייתי שותף לוועדה הזאת שהוביל אותה הג'וינט.

דורון רז: הוועדה הגישה מסקנות בימים אלה לממשלה, שהמסקנות הן להרחבת ההכשרה המקצועית לעובדים, כולל העובדים הזרים.

דורון רז: גם היום אנחנו עושים הכשרות, העובדים שמועסקים בחוק הסיעוד עושים הכשרות בהתאם להיקף ההכשרה שהביטוח הלאומי קבע.

דורון רז: שזה הכשרה מועטה, 30% ואנחנו בהחלטה עכשיו מדברים על כך שאחוז ההכשרה יעלה וגם יהיה תגמול למי שיקבל הכשרה.

דורון רז: זאת אומרת, ישופרו תנאי ההעסקה שלו, למי שיקבל הכשרה וזה ימומן על ידי המדינה.

דורון רז: זאת אומרת, השיפור הזה ימומן על ידי המדינה.

דורון רז: אין ספק שהמהלך של ההסכמים הבילטראליים שהמדינה מובילה הוא הצעד הנכון והמבורך שצריך להיות.

דורון רז: אני לא יודע בכמה אחוז צריך להיות בילטראלי וכמה לא בילטראלי, אבל הצעד הוא נכון.

דורון רז: כולנו מכירים את כל מה שקורה מסביב הנושא של העסקה של עובדים זרים וצריך לסיים את זה.

דורון רז: מי שאמר שעובדים משלמים שלוש שנים עבור בואם לארץ או עבור הזכות לבוא לארץ, זה דבר גרוע מאוד.

דורון רז: אני חושב שאם לא יהיו הסכמים בילטראליים, בעוד 10 שנים לא יהיה אף עובד זר שיבוא לישראל כי המדינות האחרות מציאת דברים הרבה יותר טובים, עם אופציות הרבה יותר טובות.

דורון רז: מה שבטוח שאנחנו, האינטרס שלנו – חברות ועמותות הסיעוד, לשמר כמה שיותר את הטיפול בקשישי מדינת ישראל על ידי עובדים ישראלים.

קריאה: קשישים ונכים.

דורון רז: ולעשות את השילוב בין המקרים הקשים שצריכים עובדים זרים, לבין המקרים שעדיין מדינת ישראל וכנסת ישראל בחוק ההסדרים האחרון שהיה ב-2018, הגדילה את היקף השעות של שעות סיעוד בצורה משמעותית, שיכולים לתת מענה לחלק מהאנשים טרום הזדקקותם ל-24 שעות.

דורון רז: אין ספק שאנחנו, כשאנחנו מתחילים לטפל בקשיש, כשהוא בתחילת הדרך שלו כסיעודי והוא עדיין מתפקד, הוא קצת צריך עזרה.

דורון רז: אנחנו מכירים אותו, יש לנו אלפי עובדים סוציאליים ואחיות שלנו, שמלוות את העובדים, כולל את העובדים הזרים אצל מטופלים ומדריכות אותם ויש מקום להרחיב את זה וזה בהתאם אולי למכרז חדש שביטוח לאומי יעשה.

דורון רז: אבל אין ספק שהמדינה צריך להיות לה אינטרס שגופים שמפוקחים על ידי המדינה ומעסיקים כ-150,000 עובדים, שיש להם מערכות שכר ויכולים להרים את הכפפה יהיו אלה שייקחו את הפרויקט הזה ויביאו לניתוק הקשר בין הקשיש לבין העובד, שזו הרעה החולה שצריך למצוא לה פתרון.

אבתיסאם מראענה: אוקיי.

אבתיסאם מראענה: תודה.

דורון רז: לסיכום, אני רוצה מילה אחת עוד.

דורון רז: הוועדה הזו שיושבת כאן והוועדות האחרות שיושבות, בסופו של דבר מביאות לתוצאות שמשפרות את המצב וברכה על זה.

אבתיסאם מראענה: תודה רבה דורון.

אבתיסאם מראענה: אני אתן את זכות הדיבור לעו"ד נועה נאמן ממשרד הכלכלה, בבקשה.

אבתיסאם מראענה: בואי תני לנו את תחילתו של סיכום הדיון של היום מבחינת זרוע העבודה.

נועה נאמן: אני תלמידה של חברת הכנסת תומא סולימאן, אז אני יודעת להגיד הכל מהר-מהר.

אבתיסאם מראענה: או, מצויין.

נועה נאמן: טוב.

נועה נאמן: אז אני פה כדי להשמיע את הקול של העובדים, שאני מוצאת אותו הרבה פעמים פחות פופולרי.

נועה נאמן: דיברת קודם קצת על השפה, אז אני רוצה להגיד כמה מילים ששמעתי פה היום.

נועה נאמן: ייבוא, מוצר צריכה בסיסי, מסרתי את העובדת.

תומר מוסקוביץ': דיברתי על הטיפול, לא אני דיברתי על הטיפול, לא על העובד.

תומר מוסקוביץ': אל תכניסי מילים שלא אמרתי.

תומר מוסקוביץ': אמרתי שטיפול סיעודי הוא מוצר צריכה, לא אמרתי שעובד הוא מוצר צריכה ואני מגנה על זה ומוחה על זה.

נועה נאמן: מקבלת.

נועה נאמן: בסופו של דבר, שירי ואני מתחילות כל הרצאה שלנו ומסיימות אותה במשפט "רצינו עובדים, קיבלנו בני אדם".

נועה נאמן: אנחנו מעסיקים פה בני אדם.

נועה נאמן: התפיסה הזאת שאנחנו מחויבים להגן על מטופלים יותר מאשר על עובדים, בסוף היא לא עולה בקנה אחד עם המצב המשפטי שקיים ולשנות אותו יכולות להיות לזה השלכות כלכליות גם על עובדים ישראלים שעובדים בעבודות בתחום הסיעוד.

נועה נאמן: יש חשיבות עצומה לכך שיש יחידה מטעם הממשלה שמעניקה הגנה ושומרת על הזכויות של העובדים בחינם, אבל זה לא מספיק וזה לא די בזה כדי להבין את החובה לשמור על הזכויות של העובדים, גם במובן הרחב יותר.

נועה נאמן: כי מדינת ישראל מחויבת לשמור על שוק עבודה שוויוני, בין היתר במסגרת אמנות בין לאומיות שהיא חתומה עליהן והיא לא יכולה לאפשר קיום של שני שווקים שונים שההבדל היחיד בהם הוא המוצא של העובד.

נועה נאמן: אז אני אסיים רק במשהו שחשבנו עליו, אני לא יודעת איך אנחנו נקדם אותו אבל זה רעיון כי אתם דיברתם פה על הפשרות של העובדים ובאחד הכנסים שלנו עלה רעיון לנצל את מרכזי היום שמופעלים על ידי משרד הרווחה, כדי שבזמן שהמבוגרים שנמצאים שם משתתפים בפעילויות, העובדים הזרים יוכלו לקבל הכשרות מכל סוג שהן, אם זה לימוד עברית, אם זה הכשרות כמו עזרה ראשונה באמצעות מרכזי היום.

נועה נאמן: תודה רבה על הכל.

אבתיסאם מראענה: תודה רבה לעורכת הדין נועה.

אבתיסאם מראענה: אני רוצה לסכם בעצם את הדיון ולהגיד כמה דברים.

אבתיסאם מראענה: אני חייבת להגיד שאנחנו, אין לנו את היכולת.

אבתיסאם מראענה: כל מי שממתינה והמתין בעצם בזום על מנת שיעלה ואנחנו, אני אשמח מאוד לשמוע אתכם.

אבתיסאם מראענה: לא תמיד מתאפשרת הדרך כן לשמוע את כולם, יש לנו רשימה מאוד-מאוד ארוכה ואם אני לא מצליחה בעצם לשמוע אתכם כאן בוועדה ובזמן הוועדה, כי הזמן שלנו קצוב ובשעה 11:00 אני צריכה פשוט להיות במליאה.

אבתיסאם מראענה: אז אני מבקשת כן ליצור איתנו תמיד קשר דרך מיכל כרמלי דיבנר, שהיא בעצם, אפשר להיפגש בזום לשיחות פרטיות ואישיות וגם להגיע לכנסת ולעשות פגישות יותר ארוכות, אני גם יותר קשובה מאשר בזמן וועדה.

אבתיסאם מראענה: לכן בבקשה, תקבלו את ההתנצלות שלי שאין לי יכולת לתת לכולם ולכולן לדבר.

אבתיסאם מראענה: אז אני רוצה לסכם את הדיון ולהגיד תודה לעוסטאד תומר מוסקוביץ' ולענבל, שהגעתם ואני רוצה לקוות שאנחנו באמת בתחילתה של דרך שבה לכולנו יש את אותה האינטרס.

אבתיסאם מראענה: אני לא ראיתי פה שאנחנו בעצם, שהאינטרסים שלנו מנוגדים להיפך, אנחנו לחלוטין רוצות לתת מענה לכל כך הרבה פניות וגם להסדיר את כל הנושא הזה של עובדות ועובדים זרים ובטח ובטח כשאנחנו יודעות ויודעים שהוועדה הזאת לא התכנסה הרבה שנים.

אבתיסאם מראענה: היא חוזרת להתכנס, דיונים חשובים קורים כאן בכל כף הרבה ענפים בתחום העבודות והעובדים הזרים ולכן אנחנו נמשיך לעבוד ביחד.

אבתיסאם מראענה: אנחנו נמשיך לפקח ולדרוש תשובות לשאלות שמאוד מעניינות אותנו לדעת ולהעביר אותן בעצם לאזרחיות ואזרחי מדינת ישראל, כמו שאתן פועלות באותו הנושא ואני, אין לי ספק בכך.

אבתיסאם מראענה: אני רוצה רק לבקש, לגבי ההצעה שלך אדוני, תומר בסוגייה שבעצם אמרתם אתמול שיש הגרלה, הגרלתם.

אבתיסאם מראענה: לגבי עובדים שיגיעו לארץ ואני רציתי לבקש מכם שתגידו לי מתי בעצם העובדים האלה יגיעו למוסדות הסיעוד.

אבתיסאם מראענה: אני מאוד אשמח שתתנו לנו לפחות בשורה טובה.

אבתיסאם מראענה: מתי הכניסה שלהם תהיה ואני אחכה להם פשוט, בשדה התעופה.

ענבל משש: אנחנו נזמין אותך בשמחה.

ענבל משש: אז ב-12 לאוקטובר פתחנו את האפשרות להגיש בקשות להקצאת היתרים למוסדות הסיעוד בהתאם להחלטת הממשלה, בהתאם לנוהל שפורסם ובעבודה משותפת שלנו, של משרד הבריאות וכמובן יחד עם יולי ונחי.

ענבל משש: אנחנו מחכים לבקשות של מוסדות הסיעוד ויחד עם זאת אנחנו כמובן מתקדמים במקביל עם הנפאלים.

ענבל משש: העובדים נשלחים לבדיקות רפואיות, עושים את כל הדברים הנדרשים.

אבתיסאם מראענה: מתי זה יהיה ?

ענבל משש: מרגע ההזמנה של העובדים זה יהיה מאוד קצר, ככל שיזדרזו להזמין אנחנו נכניס אותם בשמחה, בתקווה שעוד ב-2021.

ענבל משש: אז אנחנו פשוט מחכים להזמנות של מוסדות הסיעוד.

אבתיסאם מראענה: זה תלוי בכם בעצם?

יולי גת: קודם כל קיבלנו לעשות את זה ממש לפני שבוע והעברנו את זה למוסדות ויש עד ה-8 בנובמבר למלא את הניירת ולהגיש אותה.

יולי גת: יש כרגע לא מעט בעיות מבחינה טכנית.

אבתיסאם מראענה: איזה בעיות?

יולי גת: לדוגמא, מנהל צריך להצהיר שברגע שהוא מקבל את העובדים הזרים הוא לא יוכל יותר להעסיק עובדים אחרים שהם לא חוקיים, שזה מה שאפשרו לנו שעשות עד היום, אז יש הקצאה.

יולי גת: כשאני מדברת על מחלקה מסוימת ואני צריכה 16 עובדים בערך, מטפלים, אני יכולה לקבל עד ארבעה ואנחנו יודעים שיש לנו בערך עוד עשרה שהם חסרים.

יולי גת: חסרים לנו 10,000, אנחנו מדברים עכשיו על ה-1,000 הראשונים.

יולי גת: אז כמובן שיש המון ברכה ואנחנו מאוד מתרגשים לקראת המהלך הזה.

יולי גת: אבל לגבי ההגשה, כרגע יש לנו עכשיו פגישה עם ענבל לאחר הוועדה הזו בנושא.

יולי גת: יש לא מעט בעיות של קריטריונים שאנחנו צריכים לגבש אותן ולראות איך אנחנו מתמודדים איתן, כי ההקצאות הן נמוכות ביחס לצורך וצריך להבין שעדיין אנחנו צריכים אישורים מיוחדים, כדי להמשיך להעסיק את העובדים שעובדים אצלינו היום, שהם לאו דווקא חוקיים והם יכולים להיות מסתננים, מבקשי מקלט ועוד כהנה וכהנה.

יולי גת: אז התהליך הזה, אני מקווה שבקרוב יצא לדרך וה-1,000 הראשונים ישאבו ישירות לתוך המוסדות.

יולי גת: אבל חסרים לנו עוד 9,000 אחריהם.

אבתיסאם מראענה: מדהים, אז בעצם מה שאני מבינה שהעובדים שהועסקו עד עכשיו בתקופת הקורונה, שהם בעצם אין להם מעמד בישראל, שהם מבקשי מקלט והם כן "העלמנו/העלמתם עין" בשביל לתת את המענה.

אבתיסאם מראענה: ברגע שנכנסים עובדים זרים דרך הסכמים בליטראליים, בעצם כל מי שהועסק כאן והוא מחוסר מעמד, הוא יצטרך בעצם לסיים את העבודה שלו ברגע שעובד זר אחר נכנס?

ענבל משש: אני יאמר, מוסדות הסיעוד מעסיקים, הם יכולים לומר יותר טוב ממני.

ענבל משש: כי אני לא יודעת איזה בדיוק עובדים יש במוסדות הסיעוד, אבל אני יודעת שיש פלשתינאים.

ענבל משש: ככל שמעסיקים מסתננים, אז אין שום בעיה חוקית להעסיק אותם, מכיוון שהם מחזיקים ברישיון ס'2א'5.

גת יולי: חלק גדול לא.

אבתיסאם מראענה: חלק גדול לא?

ענבל משש: הם יכולים לעבוד במדינת ישראל, כמובן שהם נדרשים להפקיד פיקדון ולהקפיד עלך יתר הדברים הקבועים בחוק, אבל הם רשאים להעסיק אותם ואין מניעה.

ענבל משש: מה שהיה בתקופת הקורונה, שאני מחזירה קצת אחרוה וכולם זוכרים שההתפרצויות דווקא היו במוסדות הסיעוד ובבתי האבות, אז נתקבלה החלטה שהוארכה מעת לעת ולמיטב זכרוני היא עד לסוף השנה הנוכחית, שלא תתבצע אכיפה במוסדות הסיעוד של עובדים.

ענבל משש: אז אני לא יודעת את מי הם מעסיקים כי הם לא מדווחים לנו את מי הם מעסיקים.

ענבל משש: אני רק יודעת שעד ה-31 בדצמבר, בסוף השנה הנוכחית, ההנחיה היא לא לבצע אכיפה במוסדות סיעוד.

אבתיסאם מראענה: תודה רבה.

אבתיסאם מראענה: אני מסכמת , אני אבקש לכתוב בפרוטוקול.

אבתיסאם מראענה: אני מבקשת מרשות האוכלוסין, דבר ראשון לבחון במהלך החודש הקרוב הארכה נוספת לתקופת ההתארגנות, באופן שיבטיח יותר יציבות למשפחות ויתן בשורה.

תומר מוסקוביץ': במהלך נובמבר את מתכוונת, לא אוקטובר.

תומר מוסקוביץ': יש לנו עד סוף דצמבר, אז בנובמבר את מתכוונת.

תומר מוסקוביץ': בסדר אנחנו נבחן, אנחנו כל הזמן אמרנו שנבחן.

אבתיסאם מראענה: בדיוק, אז אני מאוד אשמח.

אבתיסאם מראענה: הדבר השני, הוועדה מאוד ממליצה לבחון הוראת שעה להקלה בתנאי הסף של הוועדה ההומניטארית להסדרת עבודה של עובדות ועובדים זרים, שכבר נקלטו אצל מטופלים או להקים וועדת חריגים למקרים שאינם עומדים בתנאי הסף.

אבתיסאם מראענה: המשפחות כבר נקשרו למטפלות ולמטפלים, הם מנוסים, כמעט ואין להם תחליף, למרות כל מה שאדון תומר מוסקוביץ' הציג לגבי מתי אפשר "לחתוך".

אבתיסאם מראענה: אני מבקשת לבחון את זה מחדש ולתת, לפחות בתקופה הזאת, שאנחנו עדיין לא יצאנו מהקורונה ובכל זאת הושקעה עבודה של הכשרה באותם האנשים ועובד ועובדת טובה הם נכס לכולנו.

אבתיסאם מראענה: בתקווה שיחזרו בריאים ושלמים ושמחים למשפחות שלהם וגם אנחנו נהיה שמחות ושמחים.

אבתיסאם מראענה: אני ממש, ממש רוצה להודות לכם ולכן.

אבתיסאם מראענה: תודה תומר ותודה לכולם.

אבתיסאם מראענה: להתראות ושבוע טוב.